АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц /790/1691/14
Головуючий 1 інстанції
Справа № 2033/4285/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого-судді :
Гальянової І.Г.

суддів:
Колтунової А.І.

Костенко Т.М.

при секретарі:
Сватенко Н.В..

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Фрунзенського районного
суду м.Харкова від 04 грудня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
усунення перешкод в праві користування
земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_4 звернувся у суд з позовом , який
після проведення судово-
землевпорядної експертизи уточнив та
просив зобов'язати ОСОБА_3 перенести до
відстані 1 метра від межі із земельною
ділянкою по АДРЕСА_1 сарай літ. «Б »,
частина якого знаходиться на земельній
ділянці, закріпленій за домоволодінням
АДРЕСА_1, зобов'язати ОСОБА_3 перенести
вбиральню на відстань, не меншу за 1
метр від межі із земельною ділянкою по
АДРЕСА_1 на інше місце земельної
ділянки, закріпленої за домоволодінням
АДРЕСА_2, стягнути судові витрати, а а
саме витрати по сплаті судового збору в
сумі 321 грн. 90 коп., витрати по
проведенню експертизи в сумі 2100 грн.. , а
також вартість робіт з виконання
кадастрової зйомки в сумі 2000 грн.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м.Харкова від 03 грудня 2013 року позовні
вимоги позивача задоволені частково.
Суд зобов'язав ОСОБА_3, власницю
домоволодіння АДРЕСА_2, перенести сарай
літ. „Б", частина якого знаходиться на
земельній ділянці домоволодіння
АДРЕСА_1 на нормативну земельну
ділянку, виділену в користування
згідно договору забудови від 06.02.1954
року, виданого на підставі рішення
виконкому Сталінського району м.
Харкова від 17.11.1953 року та встановити
його на відстані 1 метра від спільної
межі (згідно висновків судово -
землевпорядної експертизи №37 від
23.10.2013 року) та стягнув з відповідача на
користь позивача витрати по сплаті
судового збору в сумі 214 грн. 60 коп. та
витрати на проведення експертизи в
сумі 2100 грн.. В задоволенні позовних
вимог щодо стягнення з відповідача
витрат пов»язаних з квартальною
зйомкою та в частині позовних вимог
щодо зобов»язання відповідача
перенести вбиральню, позивачу
відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати вказане рішення суду
в частині задоволення позовних вимог
позивача стосовно стягнення з неї на
його користь судового збору в сумі 214
грн. та витрат по проведенню експертизи
в сумі 2100 грн. та змінити
рішення,зменшивши вказані суми
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог та зменшити судовий
збір до 107.30 та витрати по проведенню
експертизи до 1050 грн.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує
невідповідність рішення суду в цій
частині вимогам ч.1 ст. 88 ЦПК України.

В запереченнях на апеляційну скаргу
представник позивача, посилаючись на
законність і обгрунтованність рішення
суду першої інстанції в частині
розподілу судових витрат, просить
рішення суду в цій частині залишити без
змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб. які з»явились. перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги та заперечень на апеляційну
скаргу, судова колегія приходить до
висновку ,що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Як свідчить апеляційна скарга
відповідача, нею оскаржується рішення
суду першої інстанції тільки в частині
розподілу судом судових витрат у
справі.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції сторонами не оскаржується, а
тому, у відповідності до ч.1 ст. 303 ЦПК
України, законність та обгрунтованість
рішення суду першої інстанції в його
іншій частині , не перевіряється судом
апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, суд першої інстанції , з
посиланням на ст.88, 79 ЦПК України,
стягнув з відповідача на користь
позивача 214 грн. 60 коп. витрат по сплаті
судового збору та 2100 грн. витрат на
проведення експертизи.

Однак повністю погодитись з таким
висновком суду не можна.

Згідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а
відповідачеві-пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Як свідчать матеріали справи, при
подачі позивачем до суду вказаної
позовної заяви, ним було сплачено
судовий збір у сумі 107 грн. 30 коп. ( а.с. 1).
Крім того позивачем було сплачено
судовий збір при подачі заяви про
забезпечення позову в сумі 107 грн. 30 коп.
( а.с. 21-23) та 107 грн. 30 коп. за подачу
заяви про забезпечення доказів щодо
витребування технічної документації
та призначення у справі
судово-технічної експертизи ( а.с.24-26), а
також сплачено 2100 грн. за проведення
судової землевпорядної експертизи (
а.с.107).

Матеріали справи також свідчать про те,
що ухвалою суду від 29 травня 2012 року
заява позивача про забезпечення позову
, була залишена без задоволення ( а.с.31)
та ухвалою суду від 19 вересня 2012 року
заява позивача щодо забезпечення
доказів була задоволена ( а.с.52-53).

Відповідно ж до висновків судово -
землевпорядної експертизи № 37 від
23.10.2013 року ( а.с. 86-92), при проведенні
вказаної експертизи було встановлено
порушення меж земельних ділянок , які
знаходяться в користуванні як позивача
, так і відповідача та для поновлення
таких меж рекомендовано позивачу
знести вбиральню літ «О», а відповідачу
перенести сарай літ «Б».

Відповідно до рішення суду
першої інстанції відмовляючи позивачу
в задоволенні позовних вимог щодо
зобов'язання ОСОБА_3 перенести
вбиральню на відстань, не меншу за 1
метр від межі із земельною ділянкою по
АДРЕСА_1 на інше місце земельної
ділянки, закріпленої за домоволодінням
АДРЕСА_2, суд першої інстанції виходив з
недоведеності позивачем позовних
вимог в цій частині ( а.с.141-145).

Суд першої інстанції при
вирішенні питання щодо розподілу
судових витрат на вимоги ч.1 ст. 88 ЦПК
України уваги не звернув та при
частковому задоволенні позовних вимог,
в порушення ч.1 ст. 88 ЦПК України
понесені позивачем судові витрати в
повному обсязі стягнув з відповідача.

При цьому судова колегія
погоджується з висновком суду про те,
що витрати позивача, пов»язані зі
сплатою судового збору за заяву про
забезпечення позову не можуть буди
стягнуті з відповідача, оскільки в
задоволенні такої заяви позивачу судом
було відмовлено ( а.с.21-23, 31).

З огляду на наведене рішення суду
першої інстанції в частині розподілу
судових витрат у справі на підставі п.4
ч.1 ст. 309 ЦПК України, підлягає зміні як
таке, що ухвалено судом з порушенням ч.1
ст. 88 ЦПК України та зменшенню
стягнутих з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
судових витрат у справі пропорційно
задоволених позовних вимог до 107 грн. 30
коп. - судового збору та до 1050 грн. -
витрат по проведенню судової
експертизи.

В іншій частині рішення суду
першої інстанції підлягає залишенню
його без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316, 317, 319 , 218
ЦПК України,судова колегія,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Змінити рішення Фрунзенського
районного суду м.Харкова від 04 грудня
2013 року, зменшивши розмір стягнутих з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судового
збору до 107 грн. 30 коп. та витрат на
проведення експертизи до 1050 грн..

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді: