АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/100/2014
Головуючий в І інстанції -
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року січня місяця 17 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого: Вербицької Л.І.

Суддів: Радченка С.В.,

Слюсаренко О.В.

при секретарі: Сікорі О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3 на рішення
Високопільського районного суду
Херсонської області від 30 жовтня 2013
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
поділ спільного сумісного майна
подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 року ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним
позовом посилаючись на те, що з 18.11.1991
року ОСОБА_3 перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, від
якого мають неповнолітню доньку
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням
Нововоронцовського районного суду
Херсонської області від 18 травня 2012
року шлюб між сторонами розірвано.

У період шлюбу сторонами було набуте
нерухоме майно, вартістю 40475 грн.,
рухоме майно, вартістю 39000 грн., та
грошові кошти у розмірі 62223,82 грн.

З урахуванням уточнених позовних вимог
позивач просив розділити майно, яке є
спільною сумісною власністю сторін,
виділивши ОСОБА_3 грошову компенсацію у
розмірі 70849,41 грн., що становить рівну
частку спільного сумісного майна.
Визнати за ОСОБА_4 право власності на
майно, вартістю 141698,82 грн., а саме:
житловий будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_1; кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2»,
розташоване за адресою: АДРЕСА_2; м'які
меблі - диван, крісла, тумба - стіл, диван
«Малютка», спальний гарнітур,
телевізор «Тошиба», телевізор «JVC»,
м'який куток кухонний - диван, стіл,
чотири стільці, холодильник «Норд»,
холодильник «Дніпро», шафа-холодильник
двохдверний, дві пральні машинки,
електродуховка, мікрохвильова піч, дві
газові плити, телевізор плазмовий
«SAMSUNG», вагон - магазин, а також грошові
кошти в розмірі 62223,82 грн. Зобов'язати
ОСОБА_4 повернути в особисте володіння
та користування позивача його особисті
речі, придбані до шлюбу, а саме: диван 1987
року виробництва, шафу книжкову 1982 року
виробництва, стіл книжковий, 1982 року
виробництва, килим 2х3 метри, 1987 року
виробництва (Німеччина), магнітофон
«Маяк», 1978 року народження, посилювач
«Електрон 001», 1980 року виробництва,
фотозбільшувач 1982 року виробництва,
глянцеватель, 1982 року виробництва,
туристична палатка чотирьохмісна, 1985
року виробництва, туристичний набір:
стіл, чотири стільці, 1985 року
виробництва, гумовий човен «Лисичанка»
двомісна, 1988 року виробництва, плащ
туристичний захисного кольору,
вітчизняний мопед, інструменти для
ремонту легкового та вантажного
транспорту, ремонтні агрегати,
автозапчастини, набори ремонтних
ключів, автомобільна гума, книги з
художньої та технічної літератури,
одяг: шапка норкова, тулуб хутряний,
пальто хутряне, зимовий комбінезон,
взуття різних сезонів, сорочки, светри.
Також стягнути зі ОСОБА_4 судові
витрати.

Рішенням Високопільського районного
суду Херсонської області від 30 жовтня
2013 року у задоволенні позову ОСОБА_2,
діючого в інтересах ОСОБА_3, відмовлено
за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, а також невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, просить рішення
Нововоронцовського районного суду
Херсонської області від 30 жовтня 2013
року скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позов у повному обсязі.

Письмові заперечення на апеляційну
скаргу до суду апеляційної інстанції
не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

З заявлених позивачем позовних вимог
вбачається, що предметом первинно
заявлених вимог був поділ спільного
сумісного майна подружжя з виділом у
власність і користування кожній із
сторін конкретного переліку рухомого
та нерухомого майна. Крім того, позивач
просив повернути йому в користування
особисті речі придбані до укладення
шлюбу з відповідачкою, а також
стягнення на його користь 50% сплаченого
ним боргу по кредитним договорам
(а.с.2-9).

Під час вирішення судом спору позивач
звернувся з заявою про зміну підстав
позову та зменшення розміру позовних
вимог в порядку ст.31 ЦПК України.
Внаслідок цього позивач просив
розділити спільне сумісне майно
подружжя виділивши йому грошову
компенсацію у сумі 70849,41 грн; визнати за
відповідачкою право власності на
конкретне нерухоме і рухоме майно, в
тому числі грошові кошти в сумі 62223,82
грн; зобов'язати відповідачку
повернути йому особисті речі придбані
до шлюбу.

Відповідно до вимог передбачених ст.70
СК України в разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Згідно роз'яснень даних у п.23,24
постанови Пленуму Верховного Суду
України №11 від 21.12.2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. До складу майна, що
підлягає поділу, включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб.

Ч.1 ст.71 СК України передбачено, що
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі.

Таким чином, нормами закону, що
регулюють спірні правовідносини,
передбачено вирішення вимог про поділ
майна подружжя шляхом виділення
кожному з подружжя конкретно
визначеного майна у власність і
користування.

Згідно ч.2,4,5 ст.71 СК України неподільні
речі присуджуються одному з подружжя,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними. Присудження одному із
подружжя грошової компенсації замість
його частки у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема на житловий
будинок, квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених ЦК України.
Присудження одному з подружжя грошової
компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

Враховуючи, що позивачем заявлено
вимоги про стягнення з відповідачки
компенсації вартості його частки у
спільному нерухомому і рухомому майні,
придбаному під час шлюбу, не з підстави
неподільності цього майна, а вимог про
поділ майна в натурі в порядку
передбаченому процесуальним законом
позивачем не заявлено, суд
обґрунтовано відмовив у задоволенні
зазначеної частини позовних вимог.

При цьому доводи апеляційної скарги
щодо підстав зміни рішення суду
виділивши у власність позивачу частину
рухомого та нерухомого майна, що є
спільною сумісною власністю подружжя,
колегія суддів до уваги не приймає
оскільки відповідно до вимог
передбачених ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки судом, відповідно до
зазначених вимог процесуального
закону, розглянуто заявлені позовні
вимоги про стягнення компенсації
вартості частки у спільному сумісному
майні подружжя, а вимог зазначених в
апеляційній скарзі позивачем не
заявлено, суд апеляційної інстанції
позбавлений повноважень вирішувати ці
вимоги по суті.

Крім того, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
безпідставність заявлених позовних
вимог в частині зобов'язання
відповідачки повернути особисте майно
придбане до укладення шлюбу.

У позовній заяві зазначено, що особисті
речі придбані позивачем до шлюбу,
знаходяться в домоволодінні, що
належить сину відповідачки та в якому
вони спільно проживали. У судовому
засіданні суду апеляційної інстанції
позивач пояснив, що йому невідомо, що з
зазначених у позовній заяві речей
збереглося на даний час.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи, що зазначене позивачем
майно, як особисте, виробництва 1970-1980-х
років, а місце знаходження і їх
наявність позивачем відповідно до
вимог процесуального закону не
доведено, колегія суддів погоджується
з висновком суду про недоведеність
позовних вимог у зазначеній частині.

Оскільки рішення суду ухвалено
відповідно до норм матеріального та
процесуального закону, є законним та
обґрунтованим, підстав для його
скасування чи зміни не вбачається.

Доводи апеляційної скарги колегія
суддів до уваги не приймає як такі, що
не спростовують мотивованих висновків
суду і не підтверджені належними і
допустимими доказами.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,315 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Високопільського районного
суду Херсонської області від 30 жовтня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: