У Х В А Л А

Іменем України

22 квітня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА
Р.Ю.

суддів ЛЕСКА В.В.,
ЧУЖІ Ю.Г.

при секретарі ГОЛІНКО А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгороді цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Рахівської
державної нотаріальної контори, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог щодо предмета спору, на стороні
відповідача Рахівське районне
управління юстиції в Закарпатській
області в особі реєстраційної служби
та Виконавчий комітет Лазещинської
сільської ради Рахівського району
Закарпатської області, про визнання
права власності в порядку спадкування,
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Рахівського районного суду від
27 листопада 2013 р., -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 р. ОСОБА_3 звернувся до суду
із зазначеним позовом до Рахівської
державної нотаріальної контори і
мотивував його наступним. ІНФОРМАЦІЯ_1
р. померла мати позивача ОСОБА_3, після
якої залишилося спадкове майно -
будинок АДРЕСА_1. Позивач своєчасно
звернувся до Рахівської
держнотконтори по свідоцтво про право
на спадщину, але нотаріус у видачі
свідоцтва відмовив через відсутність
первинної реєстрації указаного
будинку. На замовлення позивача у 2012 р.
була проведена технічна
інвентаризація будинку, був оформлений
технічний паспорт, за матеріалами
інвентаризації було визначено, що
будинок був побудований у 1960 році, а
його вартість становить 49456,00 грн.

На момент завершення будівництва не
існувало нормативного акту, який би
передбачав процедуру введення
збудованого приватного будинку в
експлуатацію. У законодавстві УРСР
такий нормативний акт з'явився у 1981 р., а
законодавством України тільки у 1992
році було передбачено процедуру
прийняття житлових будинків в
експлуатацію при оформленні права
власності (Положення про порядок
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів державного
замовлення, затверджене Постановою КМ
України від 05.08.1992 р. № 499). До оформлення
права власності на будинок доказом
відповідності будинку технічним і
будівельним нормам, стандартам,
прийняття будинку в експлуатацію є
технічний паспорт. На даний час питання
прийняття в експлуатацію будинків,
збудованих до 05.08.1992 р., видачі свідоцтв
про право власності на них, реєстрації
права власності законодавчим порядком
не врегульовані.

Як спадкоємець позивач прийняв на себе
усі права і обов'язки щодо спадкового
будинку, будинок належить позивачу на
праві власності з дня відкриття
спадщини. Посилаючись на ці обставини,
враховуючи, що успадкований будинок не
є самочинним будівництвом, щодо нього
здійснено технічну інвентаризацію,
виготовлено відповідні документи та
водночас врегулювання питання
оформлення права власності на
успадковане майно в позасудовому
порядку є неможливим, позивач, виходячи
з положень ст.ст. 316, 317, 321, 392, 1220, 1261, 1269 ЦК
України, просив визнати за ним право
власності на будинок АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом.

Рішенням Рахівського районного суду
від 27.11.2013 р. у позові відмовлено.

Позивач оскаржив рішення суду, на
обґрунтування скарги посилається на ті
ж обставини, якими мотивувався позов.
Крім того, вважає нотаріуса належним
відповідачем за позовом. Просить
рішення скасувати, позов -
задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши
справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК
України у відсутність учасників
процесу, обговоривши доводи сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до такого.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції виходив передусім з
неналежності відповідача за
пред'явленими вимогами. Рішення суду
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1,
зареєстрований у АДРЕСА_2 як
спадкоємець своєї матері ОСОБА_3
(померла ІНФОРМАЦІЯ_1 р.) склав 20.04.2012 р.
заяву про прийняття спадщини (без
вказівки адресата подання заяви), що
була цього ж дня посвідчена секретарем
Виконкому Лазещинської сільської ради
Д.Д. Лазарович за реєстровим № 27 (а.с. 8-10,
40). Спадковим майном, на яке претендує
ОСОБА_3, є будинок АДРЕСА_1 щодо цього
будинку 28.12.2012 р. складено технічний
паспорт (а.с. 13-16). З витягів про
Реєстрацію у Спадковому реєстрі
випливає, що 20.03.2012 р. була заведена
спадкова справа № 57/2012 (витяг від 20.03.2012
р. № 29930170, а.с. 39), а 11.01.2013 р. була
заведена спадкова справа № 7/2013 (витяг
від 11.01.2013 р. № 33034558, а.с. 11), поряд із цим,
інформації про те, за чиїми заявами
були заведені спадкові справи, немає.

Постановою державного нотаріуса
Рахівської держнотконтори від 29.10.2013 р.
№ 81 відмовлено ОСОБА_3 у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом на майно, що залишилося після
матері ОСОБА_3, яка проживала в АДРЕСА_1
і померла ІНФОРМАЦІЯ_1 р., внаслідок
відсутності правовстановлюючих
документів (а.с. 7). У довідці-витягу з
погосподарської книги № 1 с. Лазещина
від 07.11.2013 р. № 2828 зазначено, що будинок
НОМЕР_1 та господарські будівлі
розташовані на земельній ділянці
площею 0,15 га, власником
дворогосподарства була ОСОБА_3, рік
побудови будинку - 1980, на час видачі
довідки спадкоємець не зареєстрований
(а.с. 41).

Спадкування здійснюється за заповітом
або за законом, спадкування за законом
здійснюється почергово; діти
спадкодавця належать до першої черги
спадкоємців за законом; орган
місцевого самоврядування за місцем
відкриття спадщини зобов'язаний подати
до суду заяву про визнання спадщини
відумерлою після спливу одного року з
часу відкриття спадщини лише в тому
разі, якщо відсутні спадкоємці за
заповітом і за законом, або вони
усунені від права на спадкування, не
прийняли спадщину, а також якщо вони
відмовилися від прийняття спадщини
(ст.ст. 1216, 1217, 1223, 1258, 1261-1265, 1277 ЦК України
у редакції, чинній на час відкриття
спадщини). Власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності (ст. 392 ЦК України).

Таким чином, при вирішенні позову про
визнання права власності на майно в
порядку спадкування, як і власне позову
про визнання права власності,
необхідно визначити належного
відповідача, до якого звертається
відповідна вимога. Відповідача
визначає позивач і таким є особа, яка
порушує (не визнає, оспорює) право
позивача, повинна відповідати за
позовом, в результаті задоволення
якого повинна вчинити певні дії,
утриматись від таких, припинити дії
тощо з метою забезпечення захисту
(поновлення) порушеного права позивача.
Отже, підлягає встановленню коло осіб,
прав, обов'язків та інтересів яких
стосується позов, зокрема, коло
спадкоємців. Відповідачами у такій
справі за позовом є спадкоємці, які
прийняли спадщину. При відсутності
інших спадкоємців за заповітом і за
законом, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття відповідачами є
територіальні громади в особі
відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини.

Між тим, позов був пред'явлений до
Рахівської держнотконтори, хоча
остання не є учасником спірних
правовідносин і не може бути
відповідачем у справі. Залежно від
конкретних обставин, судовим порядком
можуть бути оспорені дії
(бездіяльність) нотаріуса, що порушують
права спадкоємця, нотаріус може бути
відповідачем за позовами у спорах про
саме його майнові чи інші права та
обов'язки. Позивач із таких підстав
позов не заявляв, вимоги про визнання
неправомірними дій (бездіяльності,
рішень) нотаріуса не ставив. Позивач
ніяк не вказував також на наявність чи
відсутність інших спадкоємців
(принаймні - першої черги) за ОСОБА_3, не
повідомив суду ніяких даних з цього
приводу і, здійснюючи свої
процесуальні права на власний розсуд,
питання про заміну відповідача
(залучення співвідповідача), про зміну
позовних вимог (ст. 10 ч.ч. 1-3, ст. 11 ч.ч. 1, 2,
ст. 31 ч. 2, ст. 33 ч. 1 ЦПК України) - не
ставив. У контексті справи притягнення
позивачем до участі в ній Рахівського
райуправління юстиції в особі
реєстраційної служби та Виконкому
Лазещинської сільської як третіх осіб,
які не заявляють самостійних вимог
щодо предмета спору, на стороні
відповідача ніяк не обґрунтоване та не
вмотивоване.

Відтак, визначення відповідачем
Рахівської держнотконтори
необґрунтоване, позов було пред'явлено
до неналежного відповідача, внаслідок
чого задоволення позову виключалося.
Тож висновок суду про неналежність
відповідача та про необхідність
відмови в позові до такого вірний,
відповідає вимогам ст.ст. 212-215 ЦПК
України, у зв'язку з неналежністю
відповідача встановлення будь-яких
фактичних обставин справи не могло
мати своїм наслідком задоволення
позову, тому на підставі ст. 308 ЦПК
України апеляцію слід відхилити,
рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 1, ст.ст. 308, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити,
рішення Рахівського районного суду від
27 листопада 2013 р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів може бути оскар жена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді