У х в а л а

іменем україни

12 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Касьяна О.П.,
Коротуна В.М.,

Ступак О.В.,
Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення боргу, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду
Рівненської області від 05 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що 01 жовтня 2009 року він
уклав з приватним підприємцем ОСОБА_4
договір купівлі-продажу зерна пшениці
3-го класу, за яким провів попередню
оплату в сумі 122 462 грн. За умовами цього
договору відповідач зобов'язався в
строк до 31 травня 2010 року
передати йому 136 069 кг зерна або
повернути грошові кошти з урахуванням
упущеної вигоди. У вказаний строк та в
подальшому відповідач взятих на себе
зобов'язань не виконав, на теперішній
час ні грошових коштів, ні зерна не
повернув. За таких обставин позивач
просив стягнути з відповідача
заборгованість за договором позики з
урахуванням трьох процентів річних та
інфляційних витрат, а також
відшкодувати моральну шкоду.

Рішенням Рівненського районного суду
Рівненської області від 26
червня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 05 листопада
2013 року рішення суду першої
інстанції скасовано, позов задоволено
частково: стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 122 462 грн основного
боргу за договором купівлі-продажу,
23 005 грн 54 коп. - три
проценти річних за користування
грошовими коштами, 21 796 грн інфляційних
втрат, 1 700 грн судового збору та 120 грн
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи, а всього
- 169 083 грн 54 коп.; в задоволенні решти
вимог позову відмовлено.

Додатковим рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 03
грудня 2013 року вирішено питання
судових витрат.

У касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, залишити в силі рішення суду
першої інстанції, обґрунтовуючи свою
вимогу порушенням апеляційним судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права. Додаткове рішення
відповідач не оскаржує.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Судом встановлено, що 08 жовтня 2009 року
ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_3 грошові
кошти у сумі 25 тис грн та 10 170 грн, взамін
чого як гарантію їх повернення виписав
останньому дві квитанції серії 01АААМ
911812 та серії 01АААМ 911813 до прибуткового
касового ордера про попередню оплату
за зерно 3-го класу.

19 листопада 2009 року відповідач отримав
від позивача грошові кошти у сумі 87 293
грн, взамін яких як гарантію їх
повернення виписав квитанцію серії
01АААМ 911814 до прибуткового касового
ордера про попередню оплату за зерно
3-го класу.

Отримавши зазначені грошові кошти,
ОСОБА_4 зобов'язався повернути в травні
2010 року зерном у кількості 136 тонн або
грошовими коштами з урахуванням
вартості зерна на момент повернення
позики, таким чином грошова сума, яка
підлягала поверненню в травні 2010 року,
становила 160 480 грн.

З причини неплатоспроможності на
підтвердження укладення договору
позики та його умов, з метою фіксації
суми зазначеної заборгованості
07 листопада 2010 року ОСОБА_4 написав
розписку та передав її ОСОБА_3 взамін
квитанцій серії 01АААМ 911812, серії 01АААМ
911813 від 08 жовтня 2009 року, серії 01АААМ
911814 від 19 листопада 2009 року, від
повернення яких, отримавши розписку,
позивач відмовився.

17 грудня 2010 року ОСОБА_3 подав до
Рівненського МВ УМВС України заяву про
вчинення злочину та свої пояснення,
згідно з якими 08 жовтня 2009
року та 19 листопада 2009 року він позичив
ОСОБА_4 під заставу зерна
згідно з відповідними квитанціями 122 463
грн, які останній повинен був повернути
в травні 2010 року зерном у кількості 136
тонн або грошовими коштами з
урахуванням вартості зерна на момент
повернення позики. Так, з урахуванням
вартості зерна в травні 2010
року сума коштів, яка підлягала
поверненню, становила 160 480 грн. З
причини неплатоспроможності ОСОБА_4
попросив відстрочити повернення
позики і як гарантію її повернення у
розмірі 160 480 грн написав розписку.

Згідно з матеріалами Рівненського МВ
УМВС України від 17 грудня 2010 року № 10126
в порушенні кримінальної справи
відмовлено.

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 18
листопада 2011 року, яке частково змінено
рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 27 лютого 2012
року, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
стягнуто заборгованість у розмірі 160 480
грн на підставі розписки від 07
листопада 2010 року, а також 28 886 грн 40 коп.
- проценти за користування грошовими
коштами, 4 233 грн 50 коп. - три проценти
річних від простроченої суми.

Так, розглядаючи спір, який виник між
сторонами в цій справі, суд першої
інстанції виходив з того, що договір
купівлі-продажу зерна пшениці 3-го
класу, на який посилається позивач у
позовній заяві, є удаваним правочином з
метою приховання договору позики.

При цьому суд дійшов висновку про те, що
при укладенні договору позики від 07
листопада 2010 року на суму 160 480 грн
відбулася новація, а саме: заміна боргу
за договірними зобов'язаннями від 08
жовтня 2009 року та 19 листопада 2009 року на
підставі квитанцій серії 01АААМ 911812,
серії 01АААМ 911813, серії 01АААМ
911814 на позикове зобов'язання на
підставі розписки від 07 листопада 2010
року, а отже вимоги позову є
безпідставними, оскільки
заборгованість за новим позиковим
зобов'язанням ОСОБА_4 перед ОСОБА_3
стягнута рішенням Рівненського
міського суду Рівненської області від
18 листопада 2011 року, а з моменту
укладення новації первісне боргове
зобов'язання припинило свою дію.

Такий висновок суду першої інстанції є
помилковим, оскільки в матеріалах
справи відсутні належні та допустимі
докази того, що відбулася новація
боргу за договором купівлі-продажу
зерна у позикове зобов'язання, а тому
апеляційний суд правильного його
скасував.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Справа
розглядається в апеляційному суді за
правилами, встановленими для розгляду
справи судом першої інстанції, з
винятками і доповненнями,
встановленими законом.

Проте, скасовуючи рішення суду першої
інстанції й ухвалюючи нове рішення про
часткове задоволення позову, яким,
зокрема, стягнуто ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 122 462 грн основного боргу за
договором купівлі-продажу, 23 005 грн 54
коп. - три проценти річних за
користування грошовими коштами, 21 796
грн інфляційних втрат, суд апеляційної
інстанції не визначився з характером
спірних правовідносин та нормами
матеріального права, які підлягають
застосуванню, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Встановивши, що між сторонами було
укладено договір купівлі-продажу
зерна, суду належало б надати оцінку
обґрунтованості вимог про стягнення з
відповідача заборгованості за позикою,
оскільки саме так сформульовані вимоги
позову (а. с. 5, 17, 37, 92), та правовому
обґрунтуванню вимог позову, а саме,
посиланням позивача на
ст. ст. 1046-1050 ЦК України, які регулюють
відносини позики, оскільки позивач не
висував вимог про повернення
попередньої оплати за товар на
підставі ст. 693 ЦК України, якою
керувався суд при ухваленні рішення.

Апеляційний суд всупереч вимогам ст.
ст. 303-304, 316 ЦПК України належним чином
не з'ясував суті заявлених позивачем
вимог, норм права, якими вони
регулюються.

Згідно з ч. 3 ст. 338 ЦПК України справа
направляється до суду апеляційної
інстанції для продовження розгляду або
на новий розгляд, якщо порушення,
зазначені у частинах першій і другій
цієї статті, допущені тільки цим судом.
У всіх інших випадках справа
направляється до суду першої
інстанції.

Ураховуючи, що апеляційним судом
порушено норми процесуального права,
що унеможливлює встановлення
фактичних обставин, які мають значення
для правильного вирішення справи, тому
колегія суддів дійшла висновку про те,
що касаційна скарга підлягає
задоволенню частково, а ухвалене у
справі рішення апеляційного суду -
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції з підстав, передбачених
частиною третьою статті 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Рівненської
області від 05 листопада 2013 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: О.П. Касьян

В.М. Коротун

О.В. Ступак

С.П. Штелик