Головуючий суду 1 інстанції - Полєно
Доповідач - Фарятьєв С.О.
Справа № 409/1553/13-ц
Провадження № 22ц/782/759/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Луганської області в
складі:

головуючого - Фарятьєва С.О.,

суддів - Іванової І.П.,
Назарової М.В.

при секретарі - Вербицькому
І.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську цивільну
справу по апеляційній скарзі Головного
управління Держземагенства у
Луганській області на рішення
Білокуракинського районного суду
Луганської області від 17 січня 2014 року
за позовом ОСОБА_2 до Головного
управління Держземагенства у
Луганській області про визнання права
власності на земельну частку (пай) в
порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В
И Л А :

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулась
до суду з позовом до Головного
управління Держземагенства у
Луганській області, в якому просила
визнати за нею право власності на
земельну частку (пай) у колишньому КСП
«Заповіт Ілліча» села Курячівка
Білокуракинського району Луганської
області, яка належала її батьку ОСОБА_3,
померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в порядку
спадкування за законом і зобов`язати
відповідача передати їй у власність
земельну частку (пай) в розмірі
середньої долі ріллі площею 5,91 в
умовних кадастрових гектарах по
колишньому КСП «Заповіт Ілліча»,
вартістю 19335,76 грн. на території
Курячівської сільської ради, з видачею
їй відповідних правовстановлюючих
документів на цю земельну частку (пай),
посилаючись на те, що її батько ще у 1994
році, будучи членом вказаного КСП, був
включений у список до Державного акту
на право колективної власності на
землю цього КСП, яке отримало цей акт,
однак у 1995 році, коли було розпочато
паювання земель колективної власності
сільськогосподарських підприємств, її
батько отримати земельну частку не
зміг, так як тяжко хворів, а її мати
ОСОБА_4, яка сама померла у ІНФОРМАЦІЯ_2,
після смерті чоловіка спадщину не
оформляла, оскільки батько бажав щоб
право за земельну частку (пай)
успадкувала саме вона (позивачка).

Рішенням Білокуракинського
районного суду Луганської області від
17 січня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2
було задоволено частково.

Суд визнав за ОСОБА_2 право
власності на земельну частку (пай) у
колишньому КСП «Заповіт Ілліча»
с.Курячівка Білокуракинського району
Луганської області, яка належала
ОСОБА_3, померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 року

Зобов`язав Головне управління
Держземагенства у Луганській області
передати у власність ОСОБА_2 земельну
ділянку у розмірі середньої долі ріллі
площею 5,91 в умовних кадастрових
гектарах по колишньому КСП «Заповіт
Ілліча» с.Курячівка Білокуракинського
району Луганської області, вартістю
19335,76 грн., із земель державної
власності на території Курячівської
сільської ради Білокуракинського
району Луганської області.

У задоволенні інших позовних
вимог позивачки відмовив.

Не погодившись з таким рішенням
суду першої інстанції представник
відповідача подав на нього апеляційну
скаргу, в якій просить його скасувати,
оскільки вважає, що суд не з`ясував
повно та всебічно всі обставини по
справі і прийняв необґрунтоване
рішення.

В запереченнях на апеляційну
скаргу позивачка та її представник
просять апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції без зміни, оскільки вважають
його законним.

Про місце, день та час слухання
справи в суді апеляційної інстанції
позивачка її представник та відповідач
були повідомлені своєчасно та належним
чином, але до судового засідання не
з`явились і про причини своєї неявки
суд не повідомили.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія приходить до
наступного.

В силу ст.124 Конституції України
юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до вимог ст.2 Закону
України «Про судоустрій та статус
суддів», суд, здійснюючи правосуддя на
засадах верховенства права, забезпечує
кожному право на справедливий суд та
повагу до інших прав і свобод,
гарантованих Конституцією і законами
України.

Згідно з вимогами ч.1 ст.303 ЦПК
України під час розгляду справи
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

У відповідності із вимогами ст.4
ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд
захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

Відповідно до ст.10 ЦПК України
обставини цивільних справ
встановлюються судом за принципом
змагальності. Суд же, зберігаючи
об'єктивність та неупередженість, лише
створює необхідні умови для всебічного
і повного дослідження обставин справи.
Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів. Крім того, згідно ст.60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

З матеріалів справи вбачається,
що зазначені вимоги закону судом
першої інстанції виконано було не в
повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги
позивачки суд першої інстанції
послався на те, що ОСОБА_4 (мати
позивачки) згідно ЦК УРСР 1963 року
фактично прийняла спадщину від свого
померлого чоловіка (ОСОБА_3), а на
випадок своєї смерті склала заповіт на
користь доньки та передала їй
сертифікат на право на земельну частку
(пай) серії ЛГ №010086.

Між тим до такого висновку суд
першої інстанції дійшов помилково.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України №7 від 30.05.2008
року «Про судову практику у справах про
спадкування», п.11, при вирішенні спору
про право спадкування на земельну
частку (пай) суд застосовує положення
чинного на час існування відповідних
правовідносин Земельного Кодексу
України 1990 року, Указу Президента
України від 08.08.1995 року «Про порядок
паювання земель, переданих у
колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям» та відповідні норми ЦК
України.

Право на земельну частку (пай)
згідно з п.2 Указу Президента України
від 08.08.1995 року «Про порядок паювання
земель, переданих у колективну
власність сільськогосподарським
підприємствам і організаціям» мають
члени сільськогосподарського
підприємства, кооперативу,
акціонерного товариства, у тому числі
пенсіонери, які раніше працювали в
ньому і залишаються членами
зазначеного підприємства, кооперативу,
товариства, відповідно до списку, що
додається до державного акта на право
колективної власності на землю.

Згідно з ч.1 ст.548 ЦК УРСР (1963 року)
для придбання спадщини необхідно, щоб
спадкодавець її прийняв. А статтею 549
того ж Кодексу встановлені дії, що
свідчать про прийняття спадщини.
Визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину:

1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном;

2) якщо він подав до державної
нотаріальної контори за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини;

Вказані у зазначеній статті дії
повинні бути скоєні протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ч.2 ст.553 ЦК УРСР (1963
року) вважається, що відмовився від
спадщини той спадкоємець, який не
вчинив жодної з дій, що свідчать про
прийняття спадщини (ст.549 цього
Кодексу).

Проте суд першої інстанції
вищезазначеного не врахував і
посилаючись на ст.551 ЦК УРСР (1963 року)
прийшов до помилкового висновку про те,
що ОСОБА_4 прийняла спадщину від ОСОБА_4
та оскільки на випадок своєї смерті
ОСОБА_4 склала заповіт, то виникла
спадкова трансмісія.

У відповідності із вимогами ст.551
ЦК УРСР, якщо спадкоємець, закликаний
до спадкоємства за законом або
заповітом, помер після відкриття
спадщини, не встигнувши її прийняти у
встановлений строк (ст.549 цього
Кодексу), право на прийняття належної
йому частки спадщини переходить до
його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Це право померлого спадкоємця
може бути здійснене його спадкоємцями
на загальних підставах протягом
строку, що залишився для прийняття
спадщини (ст.549 цього Кодексу). Якщо
строк, що залишився, менше трьох
місяців, він продовжується до трьох
місяців.

Всупереч вимогам ст.60 ЦПК України
доказів, які б свідчили про її дії
стосовно прийняття нею спадщини у
вигляді права на земельну частку (пай)
свого батька ОСОБА_3 позивачкою надано
не було.

За таких обставин підстави
вважати, що померла ОСОБА_4 безумовно
прийняла спадщину, а саму земельну
ділянку (пай) після смерті свого
чоловіка і батька позивачки ОСОБА_3, у
суду не було.

Вважаючи померлу ОСОБА_4
спадкоємцем земельної частки (паю) за
ОСОБА_3, суд першої інстанції не
врахував, що для спадкової трансмісії
пропущені строки прийняття спадщини,
встановлені ст.ст. 549, 551 ЦК УРСР (1963
року). При цьому суд у своєму рішенні
посилається на заповіт ОСОБА_4,
складений на позивачку, де чітко було
визначено майно, яке передається
останній у спадщину, проте право на
земельну частку (пай) ОСОБА_3 у ньому
відсутнє, на що суд першої інстанції
певної уваги не звернув.

Отже відсутні і підстави вважати,
що позивачка успадкувала право на
земельну частку (пай) свого батька по
колишньому КСП «Заповіт Ілліча» в
с.Курячівка Білокуракинського району
Луганської області, а тому і
зобов`язання відповідача передати їй у
власність земельну ділянку в розмірі
середньої долі ріллі площею 5,91 в
умовних кадастрових гектарах, вартістю
19335,76 грн.

Крім того, позивачка посилаючись
на те, що її мати ОСОБА_4 померла у
ІНФОРМАЦІЯ_2 до суду з даним позовом
звернулась тільки у грудні 2013 року.

Згідно зі ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими;

3) невідповідність висновків
суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також розгляд і
вирішення справи неповноважним судом;
участь в ухваленні рішення судді, якому
було заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про його
відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення чи
підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Порушення норм процесуального
права можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення, якщо це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи.

З огляду на вищенаведене колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду 1-ої інстанції підлягає
зміні, із скасуванням його в частині
визнання за позивачкою права власності
на земельну частку (пай) у колишньому
КСП «Заповіт Ілліча» с.Курячівка
Білокуракинського району Луганської
області, яка належала її батьку ОСОБА_3,
померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 року та
зобов`язання Головного управління
Держземагенства у Луганській області
передати у власність позивачки
земельну ділянку у розмірі середньої
долі ріллі площею 5,91 в умовних
кадастрових гектарах по колишньому КСП
«Заповіт Ілліча» с.Курячівка
Білокуракинського району Луганської
області, вартістю 19335,76 грн., із земель
державної власності на території
Курячівської сільської ради
Білокуракинського району Луганської
області.

В іншій частині рішення суду не
оскаржується, а тому підстав для
перевірки його законності та
обґрунтованості у судової колегії
немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309,
316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш
И Л А :

Апеляційну скаргу Головного
управління Держземагенства у
Луганській області задовольнити.

Рішення Білокуракинського
районного суду Луганської області від
17 січня 2014 року змінити в частині
визнання за ОСОБА_2 права власності на
земельну частку (пай) у колишньому КСП
«Заповіт Ілліча» с.Курячівка
Білокуракинського району Луганської
області, яка належала ОСОБА_3, померлому
ІНФОРМАЦІЯ_1 року та зобов`язання
Головного управління Держземагенства
у Луганській області передати у
власність ОСОБА_2 земельну ділянку у
розмірі середньої долі ріллі площею 5,91
в умовних кадастрових гектарах по
колишньому КСП «Заповіт Ілліча»
с.Курячівка Білокуракинського району
Луганської області, вартістю 19335,76 грн.,
із земель державної власності на
території Курячівської сільської ради
Білокуракинського району Луганської
області скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у позові ОСОБА_2 до
Головного управління Держземагенства
у Луганській області у цій частині
відмовити.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Це рішення набирає чинності
негайно, але може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20-ти днів після його
проголошення.

Головуючий:

Судді: