Провадження №2/751/24/2014
Рішення

Іменем України

13 лютого 2014 року
м. Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с
у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді
Деркача О. Г.

при секретарях
Лящинська М. В., Великородна М. О.,
Бондарева М. В.

за участю: позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

відповідача
ОСОБА_3,

представників відповідача
ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Чернігові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, Чернігівської міської ради,
третя особа приватний нотаріус
Чернігівського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, про визнання факту
проживання однією сім'єю, усунення від
права спадкування та визнання права
власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною
заявою, в якій, остаточно уточнивши
позовні вимоги (а.с.58-59), просить
встановити факт проживання однією
сім'єю з померлою ОСОБА_9, змінити
черговість одержання права на
спадщину, усунути ОСОБА_3 від права на
спадкування щодо 4/5 частин будинку
АДРЕСА_1, визнати за нею право власності
на 4/5 частин будинку АДРЕСА_1.
Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона
з 1993 року по день смерті проживала
однією сім'єю з померлою ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_9, якій належало на праві
власності 4/5 частин будинку АДРЕСА_1.
Вказує, що здійснювала догляд за
померлою, оскільки остання перебувала
у безпорадному стані та потребувала
сторонньої допомоги, сплачувала за
комунальні послуги, доглядала за
будинком, а також здійснила її
поховання. Зазначає, що ОСОБА_9 на
випадок своєї смерті склала заповіт,
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_8, проте рішенням Апеляційного
суду Чернігівської області від 11.03.2013
даний заповіт визнано нікчемним, у
зв'язку з його неправильним
оформленням. Вважає, що вона має право
на майно спадкодавиці як спадкоємець
за законом 4 черги, проте вона не має
можливості оформити свої спадкові
права, оскільки необхідно встановити
факт проживання з померлою ОСОБА_9
однією сім'єю. Також вказує, що у
померлої є онук ОСОБА_3, котрий
являється громадянином Росії та
постійно там проживає. Зазначає, що
ОСОБА_3 ніяким чином свою безпорадню
бабусю не підтримував, не опікувався
нею, не сплачував за будинок. Вважає, що
ОСОБА_3 повинен бути усунутий від права
на спадкування за законом і у зв'язку з
чим, за нею має бути визнано право
власності на спадкове майно у порядку
спадкування за законом, як за особою,
віднесеної до четвертої черги
спадкоємців.

У судовому засіданні 09.01.2014, за
клопотанням представника позивача,
ухвалою суду було переведено ОСОБА_3 з
кола третіх осіб в коло
співвідповідачів.

Позивачем ОСОБА_1 у судовому
засіданні, яке відбулося 22.01.2014, було
подано заяву про відмову від позовних
вимог в частині зміни черговості
одержання права на спадщину (а.с.69), у
зв'язку з чим ухвалою Новозаводського
районного суду м. Чернігова від 13.02.2014,
провадження по справі в цій частині
було закрито.

Позивач та представник позивача у
судовому засіданні підтримали
уточнені позовні вимоги у повному
обсязі, просили позов задовольнити, в
т.ч. встановити факт проживання її
однією сім'єю з померлою ОСОБА_9
починаючи з 1993 року.

Відповідач ОСОБА_3 та його
представники у судовому засіданні
заперечували проти задоволення позову
у повному обсязі. Відповідач вказав, що
щороку по можливості приїздив з Росії
до м. Чернігова і завжди навідував
бабусю ОСОБА_9, при цьому позивачка жила
у спірному житлі бабусі, як
квартирантка, а не як члена сім'ї.
Зазначав, що у повному обсязі займався
оформленням спадщини після смерті
своєї матері ОСОБА_11 та узаконював
спірну частину житлового будинку, що
належала покійній бабусі, за
дорученням останньої.

Представник відповідача
Чернігівської міської ради у судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлявся у
встановленому законом порядку, з
клопотанням про відкладення розгляду
справи не звертався.

Третя особа приватний нотаріус
Чернігівського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 у судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений у встановленому
законом порядку (а.с.165), з клопотанням
про відкладення розгляду справи не
звертався.

Свідок ОСОБА_12, сусідка покійної
ОСОБА_9, у судовому засіданні показала,
що бабуся ніколи не скаржилася на
нехватку у неї коштів. Позивач з 1993 року
проживала у покійної ОСОБА_9 і
допомагала їй у всьому.

Свідок ОСОБА_13, сусідка покій ної
ОСОБА_9, у судовому засіданні показала,
що відповідача ОСОБА_3 ніколи не бачила
у бабусі. Дочка останньої ОСОБА_11 також
рідко навідувалася до покійної матері
ОСОБА_9 З 1993 року позивач проживала з
ОСОБА_9 і забезпечувала її всім
необхідним.

Свідок ОСОБА_14, вуличком по вул. Радіо,
у судовому засіданні зазначила, що
покійна дочка ОСОБА_9 - ОСОБА_11 ніколи не
допомагала покійній матері. Внука
відповідача ОСОБА_3 бачила тільки один
раз. Зі слів ОСОБА_9, остання
розраховувала лише на позивачку
ОСОБА_1, яка з нею проживала у одному
будинку починаючи з 1993 року і до самої
смерті.

Представник відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_5, друг сім'ї покійної ОСОБА_9,
допитана в судовому засіданні в якості
свідка, показала, що неодноразово
бувала в гостях у ОСОБА_9, зазначивши, що
остання не потребувала сторонньої
допомоги. Відповідач ОСОБА_3 після
смерті матері ОСОБА_11 часто приїздив до
бабусі. Безпосередньо позивач з травня
2008 року і до вересня 2009 року взагалі не
проживала зі спадкодавицею.

Свідок ОСОБА_15, однокласник
відповідача ОСОБА_3, у судовому
засіданні показав, що в 2008 році
відповідач перебував у м. Чернігові
майже рік. З ним він неодноразово бував
у покійної бабусі ОСОБА_9 і разом з
останнім допомагав їй по господарству.
Зазначив, що позивачка ОСОБА_1 в цей
період взагалі не проживала у покійної
бабусі, але раніше він її там бачив як
квартирантку.

Заслухавши пояснення сторін,
показання свідків, дослідивши
матеріали справи, оглянувши матеріали
цивільної справи Деснянського
районного суду м. Чернігова № 2/2506/137/11,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з наступник
підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
копії свідоцтва про смерть Серії
НОМЕР_1, виданого 23.10.2009, ОСОБА_9 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Відповідно до копії Свідоцтва про
право власності на нерухоме майно,
померлій ОСОБА_9 належало на праві
приватної власності 4/5 часток
житлового будинку АДРЕСА_1, інші 1/5
часток належать ОСОБА_3 (а.с.51).

24.09.2009, ОСОБА_9 склала заповіт, яким все
своє майно заповіла ОСОБА_1 (а.с.9).

Як вбачається з копії спадкової
справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_9 (а.с.33-53), витребуваної на запит
суду, з заявами про прийняття спадщини,
до приватного нотаріуса
Чернігівського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 звернулися ОСОБА_1, як
спадкоємець за заповітом та ОСОБА_3В, як
спадкоємець за законом за правом
представлення.

Рішенням Апеляційного суду
Чернігівської області від 11.03.2013
вищезазначений заповіт, виданий на ім'я
ОСОБА_1, було визнано нікчемним у
зв'язку з порушенням вимог щодо його
посвідчення (а.с.48-50).

На підставі ст. 1257 ЦК України, у разі
недійсності заповіту спадкоємець, який
за цим заповітом був позбавлений права
на спадкування, одержує право на
спадкування за законом на загальних
підставах.

Так, відповідно до ст. 1264 ЦК України, у
четверту чергу право на спадкування за
законом мають особи, які проживали зі
спадкодавцем однією сім'єю не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу
України, сім'ю складають особи, які
спільно проживають, пов'язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов'язки.

В судовому засіданні позивачем не
було доведено належним чином того, що
між нею та покійною ОСОБА_9 існували
відносини в розумінні ч. 2 ст. 3 СК
України і що вони тривали саме не менше
як п'ять років.

Так, з показів свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13
та ОСОБА_14 вбачається, що протягом
відповідного проміжку часу мала місце
певна допомога з боку позивача ОСОБА_1,
яка надавалася покійній ОСОБА_9, проте
наявність між ними спільного побуту та
взаємних прав і обов'язків знаходяться
під сумнівом. Тобто, в судовому
засіданні не доведений факт ведення
спільного домашнього господарства
вказаними особами, як членами родини,
бо спільне мешкання передбачає
рівноцінну участь кожного, як членів
родини по відношенню до іншого, в
прийнятті участі у веденні спільного
господарства, шляхом формування,
розподілення і витрачання спільного
родинного бюджету, несення спільних
витрат на утримання житлового будинку,
витрачання і проведення в ньому
ремонту за спільні кошти, тощо, на
утримання майна, що належить всім чи
будь-кому з членів родини. Проте, з
наданої суду довідки
Лікарсько-консультаційної комісії від
17.08.2007 № 387, виданої ОСОБА_9 про
необхідність в сторонньому догляді та
нездатність до самообслуговування
(а.с.11 зворотня сторона), копії
рахунку-замовлення № 004714 від 23.10.2009,
накладної № 4992 від 23.10.2009 про
здійснення поховання ОСОБА_9 ОСОБА_1
(а.с.71-72), рахунку на оплату за послуги
КП «Чернігівводоканал» за січень 2006
року (а.с.142), не вбачається, що ОСОБА_1
проживала однією сім'єю з ОСОБА_9 більше
п'яти років до дня відкриття спадщини.

Більш того, відповідно до
представленого в судове засідання
представником відповідача листа
Територіального центру соціального
обслуговування, у період з 14 березня 2008
року по 23 жовтня 2009 року покійній
ОСОБА_9, на підставі Закону України «Про
соціальні послуги», надавалися
соціальним робітником відповідні
соціально-побутові послуги, зокрема як
самотній особі (а.с.81).

За таких обставин, суд приходить до
висновку про необхідність відмови у
задоволенні позовних вимог позивача в
частині проживання її однією сім'єю з
ОСОБА_9 не менш як п'ять років до часу
відкриття спадщини.

Крім того, ч. 5 ст. 1224 ЦК України
передбачено, що за рішенням суду особа
може бути усунена від права на
спадкування за законом, якщо буде
встановлено, що вона ухилялася від
надання допомоги спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до роз'яснень, що
містяться в п.6 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року № 7 «Про судову практику у справах
про спадкування», вимога про усунення
спадкоємця від права на спадкування
може бути пред'явлена особою, для якої
таке усунення породжує пов'язані зі
спадкуванням права та обов'язки,
одночасно з її позовом про одержання
права на спадкування з підстав,
визначених у частині другій статті 1259
ЦК України.

Враховуючи вищенаведене, позивачка не
є належним позивачем в іншій частині
позову і у зв'язку з чим, вимоги в цій
частині також не підлягають
задоволенню.

Більш того, беручи до уваги всі
обставини даної справи, зумовлені
місцем проживання відповідача ОСОБА_3
та його матеріальним і сімейним станом
(а.с.82-95), потребою спадкодавця ОСОБА_9 у
відповідній допомозі (а.с.101) і
безпосереднє надання цієї допомоги
соціальним робітником та самою
позивачкою по справі, суд вважає, що в
матеріалах справи відсутні належні та
допустимі докази, які б свідчили про те,
що спадкодавець потребувала допомоги
саме від відповідача ОСОБА_3 і останній
мав можливість її надати, проте
ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Керуючись ст. 10, 60, 61, 213-215, 292 ЦПК
України, суд -

Вирішив:

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Чернігівської
міської ради про визнання факту
проживання однією сім'єю, зміни порядку
черговості одержання права на спадщину
та визнання права власності в порядку
спадкування - відмовити у повному
обсязі.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Новозаводського

районного суду міста Чернігова О. Г.
Деркач