Номер провадження № 22-ц/785/1425/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А.

суддів: Бабія А.П., Варикаші О.Д.

при секретарі - Горнова А.О.

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про вселення в квартиру та за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа
Малиновський районний відділ в м. Одесі
Головного Управління Державної
міграційної служби України в Одеській
області про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 19 листопада 2013 року,

встановила:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
вселення в квартиру, посилаючись на те,
що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,
є сином ОСОБА_2. Як член сім'ї власника
квартири АДРЕСА_1 він з 04.10.2004 року
зареєстрований та постійно мешкає в
цієї квартирі. До грудня 2010 року
стосунки між сторонами в сім'ї були
добрі, ніяких суперечок не було.
Остаточно ці відносини зіпсувалися у
грудні 2010 року після того, як матері
стало відомо, що 15.12.2010 року між ним та
ОСОБА_6 був укладений попередній
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_2 та подано до суду заяву про
затвердження мирової угоди.

З січня 2011 року мати почала чинити йому
перешкоди в користуванні спірною
квартирою, а саме відібрала у нього
ключі від квартири та замінила замки,
надалі з середини січня та до кінця
квітня 2011 року в спірній квартирі
проводився поточний ремонт.
Відповідачка разом з цивільним
чоловіком ОСОБА_3 переїхали до
квартири, яка належить на праві
власності ОСОБА_3

ОСОБА_1 пропонував ОСОБА_2 свою
допомогу в здійсненні поточного
ремонту та в нагляді за проведенням
ремонту, однак ОСОБА_2 відмовила йому в
категоричній формі. Фактично з
середини січня 2011 року він не має
можливості проживати та користуватися
спірною квартирою. Всі його речі та
документи залишились у спірній
квартирі. На підставі викладеного
ОСОБА_1 просив зобов'язати ОСОБА_2 не
перешкоджати йому в користуванні
квартирою АДРЕСА_1 та вселити його в
спірну квартиру.

ОСОБА_2 звернулася позовом до ОСОБА_1,
третя особа Малиновський районний
відділ в м. Одесі Головного Управління
Державної міграційної служби України в
Одеській області про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням, посилаючись на
те, що ОСОБА_1 спірну квартиру у
добровільному порядку звільнив та за
вказаною адресою не проживає з лютого
2010 року, тобто більше одного року. У цей
період сторони спільно не проживали та
не були пов'язані спільним побутом, не
мали жодних взаємних прав та
обов'язків. Крім того, відповідач
забезпечений іншим житлом, що належить
йому на праві власності. Факт
реєстрації ОСОБА_1 у належній ОСОБА_2
квартирі створює перешкоди у
здійсненні її права власності.
Перешкоди полягають у неможливості
відчуження квартири без урахування
прав відповідача на користування
житлом, що призведе до зниження ціни, та
додаткових витратах по оплаті
комунальних послуг.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 19 листопада 2013 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено.

Позов ОСОБА_1 задоволений. Зобов'язано
ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 в
користуванні житловим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1. Вселити ОСОБА_1 в
квартиру АДРЕСА_1. Вирішено питання про
судові витрати.

Не погодившись з зазначеним рішенням
суду представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 подав
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду в зв'язку з
тим, що воно постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, невідповідністю висновків суду
обставинам справи з ухваленням нового
рішення про задоволення позовних вимог
ОСОБА_2 та відмови в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, сторони,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та
відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_2, суд першої інстанції посилався
на те, що ОСОБА_2 на праві приватної
власності належить квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до даних довідки-виписки з
домової книги про склад сім'ї і
прописку, у квартирі зареєстровано
чотири особи: ОСОБА_2 (власник квартири),
ОСОБА_1 (син власника квартири), ОСОБА_3
(чоловік власника квартири) та ОСОБА_4
(син власника квартири).

29.10.2009 р. на підставі договору дарування
ОСОБА_1 набув право власності на
квартиру АДРЕСА_2.

Право власності ОСОБА_1 на квартиру
було зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН».

В провадженні Малиновського районного
суду м. Одеси з 24 січня 2011 року
перебувала цивільна справа за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про визнання
недійсним договору дарування квартири
АДРЕСА_2. 28.04.2011 року позовна заява
ОСОБА_6 залишена без розгляду.

В своїй позовній заяві ОСОБА_2
стверджує, що з лютого 2010 року ОСОБА_1
не проживає у квартирі АДРЕСА_1 і його
переселення було здійснено в
добровільному порядку. При цьому, вона
не заперечувала проти того факту, що
звільнення квартири відбулося
внаслідок сварки між нею та сином.

ОСОБА_2 вказувала на те, що поведінка
ОСОБА_1 сприяла обставинам, що склалися,
також вона не бажає його вселення,
оскільки негативна поведінка ОСОБА_1
погано впливає на молодшого сина, яким
проживає в спірній квартирі.

В подальшому перед ухваленням судового
рішення ОСОБА_2 було повідомлено суд
про те, що в спірній квартирі на даний
час ніхто із членів її сім'ї не
проживає. ОСОБА_2 бажає розпорядитися
своєю власністю, але реєстрація в
спірній квартирі ОСОБА_1 перешкоджає їй
це зробити.

Сторонами не заперечувалося, що ключів
від спірної квартири у ОСОБА_1 немає.

Судом було витребувано з поліклініки №
16 відомості щодо перебування на
медичному огляді ОСОБА_1, а також чи
звертався він за медичною допомогою.

Згідно відповіді від 08.06.2011 року
вбачається, що в амбулаторній картці
хворого зареєстровано звернення до
хірурга в червні 2010 року. Також
перебував на амбулаторному лікуванні у
дільничного терапевта в лютому 2011 року
та квітні 2011 року. Також взимку 2010 року
ОСОБА_1 хворів та здійснював виклик
лікаря за адресою проживання, на
підставі чого був виданий лікарняний
лист.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_7, ОСОБА_8 вказували на те, що
вибуття ОСОБА_1 було здійснене
внаслідок непорозуміння з матір'ю,
бачили за адресою квартири рідко, зараз
він не проживає там. Свідок ОСОБА_9
також підтвердила факт його вибуття
внаслідок сварки. Свідок ОСОБА_4 (брат
ОСОБА_1) вказав, що він на теперішній час
в спірній квартирі не проживає,
квартира здається іншим особам, в
квартирі залишилися певні речі ОСОБА_1

Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем
проживання фізичної особи є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
придатне для проживання в ньому
(гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово.

Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування й
розпорядження своїм майном (від
порушень, не пов'язаних з позбавленням
володіння).

ОСОБА_1 набув право користування
квартирою АДРЕСА_1 з 14.08.1996 року,
документований за цією адресою з 04.10.2004
року.

ОСОБА_2 не доведено факту відсутності
ОСОБА_1 за місцем проживання з власної
ініціативи. Відсутність ОСОБА_1 в
квартирі АДРЕСА_1 була викликана діями
ОСОБА_2

Посилання на той факт, що ОСОБА_1 мав в
своїй власності квартиру, але
розпорядився нею, чим погіршив свої
житлові умови, не може братися до уваги,
як доказ того, що він втратив право
користування квартирою за місцем своєї
реєстрації, оскільки його переселення
відбулося спочатку внаслідок сварки, а
в подальшому його не впускали в спірну
квартиру, не пропонували отримати чи
виготовити від ключі від неї.

Колегія вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано задовольнив позовні
вимоги ОСОБА_1 та відмовив в
задоволенні позову ОСОБА_2

Посилання в апеляційній скарзі на
порушення прав ОСОБА_2 як власника
квартири проживанням та реєстрацією в
квартирі ОСОБА_1 є помилковими,
оскільки зазначені вимоги не
підставами визначеними ст. 405 ЦК
України для визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1
був зареєстрований в квартирі коли був
неповнолітнім, а після досягнення
повноліття в зв'язку з наявністю у
ОСОБА_1 власного житла він втрачає
право користування неможною ОСОБА_2
квартирою є помилковими, оскільки
правовий статус члена сім'ї - власника
квартири не пов'язується з досягненням
особою повноліття та наявністю у члена
сім'ї, власного житла.

Зазначення в апеляційній скарзі на те,
що ОСОБА_1 розпорядився належною йому
на праві власності квартирою не є
підставою для задоволення позовних
вимог ОСОБА_2, оскільки нею не доведено,
що ОСОБА_1 використовував належну йому
на праві власності квартиру для
проживання. Також ОСОБА_2 не доведено,
Що ОСОБА_1 добровільно виселився з
належної їй квартири та віддав ключі
від квартири.

Посилання в апеляційній скарзі на
пред'явлення ОСОБА_1 позову лише через 15
місяців після виселення з квартири не є
підставою для відмови в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1, оскільки
законодавством не визначені строки для
пред'явлення позовних вимог про
вселення.

Зазначення в апеляційній скарзі, що
рішення суду першої інстанції
ґрунтується на припущеннях не
відповідає обставинам справи.

На підставі наведеного колегія вважає,
що суд першої інстанції при ухваленні
рішення порушень норм матеріального та
процесуального права не допустив, а
наведені в апеляційній скарзі доводи,
висновки суду першої інстанції не
спростовують.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313-315 ЦПК
України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_5 відхилити. Рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 19 листопада 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення однак може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів.

Головуючий
О.А. Ступаков

Судді
А.П. Бабій

О.Д. Варикаша