Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2014 р. Суворовський районний
суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді - Бузовського В.В.,

при секретарі - Петровської О.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди заподіяної залиттям
квартири, -

установив:

Позивач звернувся до суду із
зазначеним позовом та просив стягнути
з відповідача матеріальну шкоду в
розмірі 2 179,89 грн., моральну шкоду 2 000
грн., витрати на правову допомогу в
розмірі 500 грн., та сплачений судовий
збір. В обґрунтування вимог посилався
на те, що 13.09.2013 року відбулося залиття
належної йому кв. НОМЕР_3 в буд. АДРЕСА_2.
Причиною залиття квартири вважає
халатність власника в кв. НОМЕР_1, що
розташована поверхом вище, оскільки
при огляді зазначеної квартири
працівниками КП «ЖКС «Північний»
несправностей трубопроводів не
виявлено. В обґрунтування розміру
шкоди посилалася на те, що внаслідок
залиття зіпсовані стеля коридору,
шпалери на кухні, стеля та шпалери в
житловій кімнаті. Суму матеріальної
шкоди розрахував самостійно,
посилаючись на роздрукований з
Інтернету перелік робіт та їх середня
вартість в м. Одесі, а також зазначив, що
він є будівельником, а тому може
самостійно розрахувати вартість
відновлювального ремонту.

В судовому засіданні позивач вимоги
позову підтримав.

Відповідач вимоги позову не визнав та
пояснив, що залиття відбулося не з його
вини, оскільки в той самий день
відбулося залиття і його квартири з кв.
НОМЕР_2, про що є відповідний акт, отже
ймовірно, що саме з вини мешканців кв.
НОМЕР_2 відбулося залиття належної йому
квартири та квартири позивача. Також
зазначив, що позивачем не надано
належних доказів про причину залиття,
доказів на підтвердження причинного
зв'язку між причиною залиття та
завданням шкоди, а також не надано
належних доказів на підтвердження
розміру завданої шкоди. Таким чином,
просив в позові відмовити.

Судом установлені такі факти і
відповідні їм правовідносини.

Так встановлено, що 13.09.2013 року
відбулося залиття кв. НОМЕР_3 в буд.
АДРЕСА_2 власником якої є ОСОБА_1 Згідно
до акту про залиття від 16.09.2013р., в
квартирі залиті стеля коридору,
шпалери на кухні, стеля та шпалери в
житловій кімнаті, причиною ймовірного
залиття зазначено - халатність
мешканців кв. НОМЕР_1, оскільки система
водопостачання в квартирі в робочому
стані (а.с. 15). Крім того, встановлено, що
13.09.2013 року також відбулося залиття кв.
НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 власником якої є
ОСОБА_2 Згідно до акту про залиття від
16.09.2013р., в квартирі залиті стеля та
стіни коридору, стеля та стіни на кухні,
стеля та стіни в ванній кімнаті,
причиною ймовірного залиття зазначено
- халатність мешканців кв. НОМЕР_2,
оскільки система водопостачання в
квартирі в робочому стані (а.с. 33).

Ухвалою суду від 12.12.2013р., у справі за
клопотанням позивача ОСОБА_1, було
призначено судову будівельно-технічну
експертизу, обов'язок по оплаті
дослідження покладено на ОСОБА_1, та
роз'яснено, які дії (бездіяльність)
сторін вважаються ухиленням від
експертизи, а також попереджено
сторони про наслідки ухилення від
проведення експертизи за ст. 146 ЦПК
України (а.с. 35).

30.01.2014р., справу повернуто з експертної
установи без висновку експерта, у
зв'язку із відмовою позивача ОСОБА_1,
від оплати за проведення експертизи
(а.с. 37, 44).

В силу частин 1-3 ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Частинами першою - другою статті 11 ЦПК
України визначено, що суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

В силу ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 146 ЦПК України встановлено, що у
разі ухилення особи, яка бере участь у
справі, від подання експертам
необхідних матеріалів, документів або
від іншої участі в експертизі, якщо без
цього провести експертизу неможливо,
суд залежно від того, хто із цих осіб
ухиляється, а також яке для них ця
експертиза має значення, може визнати
факт, для з'ясування якого експертиза
була призначена, або відмовити у його
визнанні.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Згідно до ст. 58 ЦПК України, належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмета доказування.

Статтею 59 ЦПК України визначено, що суд
не бере до уваги докази, які одержані з
порушенням порядку, встановленого
законом.

Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок відшкодувати завдану
матеріальну шкоду виникає у її
завдавача за умови, що дії
(бездіяльність) останнього були
неправомірні, між діями і завданою
шкодою є безпосередній причинний
зв'язок та є вина зазначеної особи.
Потерпілий подає докази, що
підтверджують факт завдання шкоди за
участю відповідача, розмір завданої
шкоди, а відповідач подає докази про те,
що шкоду завдано не з його вини. За
відсутності однієї з передбачених
підстав, а саме недоведеності
позивачем факту завдання шкоди за
участю відповідача, відсутності
безпосереднього причинного зв'язку між
діями та завданою шкодою, не доведення
позивачем розміру завданої шкоди,
обов'язок по відшкодуванню шкоди у її
заподіювача відсутній, а позов
задоволенню не підлягає (п. 2 Постанови
Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 року із
змінами і доповненнями від 24.10.2003 р.).

Суд не приймає до уваги посилання
позивача на розмір розрахованого ним
відновлювального ремонту, оскільки
потерпілому відшкодовуються збитки
відповідно до реальної вартості на час
розгляду справи втраченого майна
(матеріальна шкода). Щодо стягнення
вартості відновлювального ремонту,
такі вимоги можуть бути заявлені у тому
разі, коли на час виконання рішення про
відшкодування шкоди, виправлення
пошкодження, за одержані за рішенням
кошти перевищили суму отриманого
відшкодування, потерпілий з цих
підстав може заявити додаткові вимоги
до особи відповідальної за шкоду.
Тобто, такі вимоги заявляються після
того, як пошкоджена річ буде
відремонтована і понесені потерпілим
витрати на ремонт (що має бути
підтверджено належними доказами)
перевищать суму отриманого за рішенням
суду відшкодування (п. 9 Постанови
Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 року із
змінами і доповненнями від 24.10.2003 р.).

Після роз'яснення позивачеві,
відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України,
наслідків про вчинення або не вчинення
певних процесуальних дій та про
подання належних доказів щодо
підтвердження завдання шкоди та
розміру завданої шкоди - висновок
відповідної експертизи, позивач
наполягав на прийняті до уваги наданих
ним доказів про розрахунок вартості
необхідного відновлювального ремонту
складений позивачем особисто.

Таким чином, суд приходить до висновку
про те, що вимоги ОСОБА_1, задоволенню не
підлягають, оскільки позивачем не
надано жодного належного доказу на
підтвердження завдання шкоди його
майну та розміру завданої шкоди.

За тих самих підстав, суд не приймає до
уваги розраховані позивачем необхідні
витрати на проведення ремонту,
оскільки ціни на такі роботи не можуть
бути підтверджені середніми цінами
зазначеними в Інтернеті на будь якому
сайті в тому числі на сайті www.odesremont.od.ua.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

На підставі ст.1166, 1167 ЦК України,
керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 61, 64, 88, 212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди заподіяної залиттям
квартири - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
10-ти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: