АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/1489/2014
Головуючий в суді 1 інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Телегіній Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка
подана її представником ОСОБА_3, на
ухвалу Святошинського районного суду
м. Києва від 04 жовтня 2013 року про
відмову у задоволенні заяви про
забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
третя особа - ОСОБА_5 про відшкодування
шкоди, заподіяної в результаті
дорожньо-транспортної пригоди,

встановила:

Ухвалою Святошинського районного суду
м. Києва від 02 жовтня 2013 року відкрито
провадження у цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа:
ОСОБА_5 про відшкодування шкоди,
заподіяної в результаті
дорожньо-транспортної пригоди.

До відкриття провадження у справі
18.09.2013 року, представником ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 подано заяву про забезпечення
позову, в якій він просить вжити заходи
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на рухоме майно, а саме:
автомобіль марки «Джип Компас», д.н.
НОМЕР_1, що належить ОСОБА_4, посилаючись
на те, що невжиття заходів забезпечення
позову може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Святошинського районного суду
м. Києва від 04 жовтня 2013 року у
задоволенні заяви про забезпечення
позову - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати ухвалу
та накласти арешт на автомобіль марки
«Джип Компас», д.н. НОМЕР_1, що належить
ОСОБА_4

Вказував, що позивач звернувся до суду
з позовом до відповідача про
відшкодування шкоди, завданої в
результаті ДТП, на загальну суму 64 357
грн. 50 коп. Вважає, що ОСОБА_4 за час
розгляду справи може приховати майно,
продати, знищити чи знецінити його, що
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду. Однак суд
першої інстанції вказаної обставини не
дослідив та не врахував, що призвело до
винесення незаконної та
необґрунтованої ухвали.

В судовому засідання представник
апелянта ОСОБА_6 підтримала апеляційну
скаргу та просила задовольнити.
Відповідач та третя особа в судове
засідання не з'явились, про час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника апелянта, вивчивши
матеріали справи і перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

З виділених матеріалів справи
вбачається, що у серпні 2013 року позивач
ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_4 про відшкодування
шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,
просила стягнути з відповідача на свою
користь відшкодування матеріальної
шкоди у розмірі 28 828 грн. 44 коп., вказуючи
при цьому, що частина суми заподіяної
шкоди в розмірі 48 995 грн. 10 коп. була
виплачена позивачу страховою
компанією. Також просила стягнути
відшкодування моральної шкоди - 5000 грн.,
витрати за послуги експертизи - 856 грн.
80 коп., за послуги евакуатора - 505 грн.,
судові витрати - 351 грн. 93 коп.

Звертаючись із заявою про вжиття
заходів забезпечення позову, позивач
ОСОБА_2 просила накласти арешт на
автомобіль «Джип Компас», д.н. НОМЕР_1,
що належить відповідачу ОСОБА_4,
оскільки невжиття заходів
унеможливить виконання рішення у
випадку задоволення позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд
першої інстанції в оскаржуваній ухвалі
від 04.10.2013 року виходив з того, що
матеріали справи не містять доказів
того, що невжиття заходів забезпечення
позову може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду, а
також в матеріалах справи відсутні
будь-які докази, що вказаний
транспортний засіб належить
відповідачу ОСОБА_4

З даними висновками суду першої
інстанції колегія суддів погоджується,
оскільки вони відповідають
матеріалам справи та ґрунтуються на
вимогах процесуального закону.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України,
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів може утруднити або
зробити неможливим виконання рішення
суду. Відповідно до ст. 152 ЦПК України,
види забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Частиною 3 ст. 151 ЦПК України
передбачено, що у заяві про
забезпечення позову повинно бути
зазначено, зокрема, відомості, потрібні
для забезпечення позову.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006
року «Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов
дозволяється забезпечувати шляхом
накладення арешту на майно або грошові
кошти, що належить відповідачеві і
знаходиться у нього або в інших осіб.

За змістом вказаної норми, арешт може
бути накладено лише на майно, яке
належить на праві власності
відповідачу. Однак, будь-яких даних про
належність вказаного автомобіля
відповідачу ОСОБА_4 виділені матеріали
справи не містять. Доводи апеляційної
скарги зазначених висновків не
спростовують та не містять посилань на
правовстановлюючі документи чи інші
матеріали цивільної справи, якими
підтверджується належність вказаного
майна відповідачу.

Таким чином, постановляючи ухвалу від 04
жовтня 2013 року, суд першої інстанції
врахував положення ст. 151-152 ЦПК України,
що регулюють питання вжиття заходів
забезпечення позову, а також
рекомендації та роз'яснення, що
містяться у Постанові Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 22
грудня 2006 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що ухвала суду постановлена з
додержанням норм процесуального права,
є законною і обґрунтованою, підстав
для її скасування не вбачається, тому
апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Ухвалу Святошинського районного суду
м. Києва від 04 жовтня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий : Судді: