Провадження 2/127/1241/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2014 року
Вінницький міський
суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Короля О.П.

при секретарі Чінаровій Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк» та
товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» про захист прав споживача та
стягнення матеріальних збитків,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся в Вінницький міський
суд Вінницької області з позовом до
публічного акціонерного товариства
«ОТП Банк» та товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» про захист прав споживача та
стягнення матеріальних збитків.

Позивач просив ухвалити рішення про
визнання незаконними дій публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк» в
частині відмови у видачі залишку
кредиту за кредитним договором
№HCL-001/006/05 від 05.09.2005 року у розмірі 10 000
доларів США; зобов'язати публічне
акціонерне товариство «ОТП Банк»
перерахувати на поточний рахунок
ОСОБА_1 суму залишку невиданих коштів
за кредитним договором № HCL-001/006/05 від
05.09.2005 року у розмірі 10000 доларів США (78
700 грн.); стягнути з публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк» на
користь ОСОБА_1 суму пені в розмірі 3% в
день за невиконання банком умов
кредитного договору №HCL-001/006/05 від
05.09.2005 року, а саме безпідставну
невидачу кредиту в сумі 10000 доларів США
в розмірі 5949720 гривень згідно Закону
України «Про захист прав споживачів»;
стягнути з публічного акціонерного
товариства «ОТП Банк» як
правонаступника ЗАТ «ОТП Банк» на
користь ОСОБА_1 надмірно сплачені кошти
за обслуговування кредиту в сумі 35 864
грн.; стягнути грошову компенсацію у
розмірі 3 % з дати порушення умов
кредитного договору до дня отримання
цієї компенсації.

Позивач до початку розгляду справи по
суті подав заяву про збільшення
позовних вимог і просив додатково
стягнути з ПАТ «ОТП Банк» подвійну суму
невиданих коштів відповідно до п. 2 ст.
230 ЦК України та залучення
співвідповідача ТОВ «ОТП Факторинг
Україна».

Позов мотивований тим, що 05.09.2005
року між ОСОБА_1 та Райффайзен Банк
Україна, правонаступником якого був
ЗАТ «ОТП Банк», а в свою чергу ПАТ «ОТП
Банк», є правонаступником ЗАТ «ОТП
Банк», був укладений кредитний договір
на споживчий кредит №НСL-001/006/05 в сумі 25
тис. доларів США з відсотковою ставкою
11% річних з датою остаточного
повернення 05.09.2018 року. Згідно
зазначеного кредитного договору банк
надає позичальнику кредит та приймає у
заставу у якості забезпечення 57/100
житлового будинку та земельну ділянку
площею 0,057 га, що знаходиться за адресою
: АДРЕСА_1, також був відкритий рахунок
на ім'я ОСОБА_1, на який і була
перерахована уся сума кредиту. В
середині грудня 2005 року ОСОБА_1 зняв з
рахунку 15 000 доларів США на будівництво
будинку. Двічі у травні та у вересні 2006
року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (як поручитель та
іпотекодавець) звертались до банку, щоб
забрати з особистого рахунку залишок
кредитних коштів в сумі 10 000 доларів
США, але співробітники банку
відмовляли мотивуючи тим, що стара
будівля, яка знаходиться у іпотечній
заставі, демонтована, а нова ще не
добудована, а будинок, частина якого
належить ОСОБА_3, має ще двох
співвласників. Тому вони висунули
вимоги - вивести будівлю з сумісної
власності, чим поставили позивача у
скрутне становище, тому що на той час
будинок був недобудований,
незареєстрований та не введений в
експлуатацію, і виведення його в окрему
частину було неможливо.

В кінці 2006 року Райффайзен банк Україна
продав активи, а з ними і кредитний
договір №НСL-001/006/05 на ім'я ОСОБА_1 на
суму 25 000 доларів США ЗАТ «ОТП Банку»,
але не довели до відома ні ОСОБА_1, ні
ОСОБА_3, що стали власниками цього
кредитного договору, порушуючи цим
законодавство: ст. 517, 518. 519, 520, 521, 611, 613 ЦК
України. Повідомили лише в усній формі
нову адресу, куди треба звертатись для
проплати відсотків та інших платежів
по обслуговуванню кредитного договору,
укладеного з Райффайзен Банк Україна.
Коли позивач звернувся до ЗАТ «ОТП
Банк», йому відповіли, що дійсно вони
купили цей кредитний договір але
документів, як докази, не надали.
Позивач нагадав про те, що Райффайзен
Банк Україна не видав кредитні кошти з
його особистого рахунку у сумі 10 000
доларів США і з яких причин. Позивача
заспокоїли, сказавши що документи
будуть знайдені, а будівлю потрібно
виділити в окрему частку. На всі вимоги
ОСОБА_1 про видачу залишку коштів
співробітники банку відповідали що
документів немає і вони їх шукають.
Весь цей час з 05.09.2005 до 10.11.2008 року
позивач був вимушений сплачувати
відсотки та інші нарахування з
розрахунку 25 000 доларів США по
обслуговуванню кредиту, але сума
фактично отриманих коштів, які
Райффайзен банк Україна видав
становила 15 тис. доларів США. Зараз на
звернення позивача про надання усіх
документів, з яких видно дії та
операції банку, правонаступник ПАТ
«ОТП Банк» надав їм акт №7 від 24.02.2011
року про «Вилучення та знищення
документів не внесених до
Національного архівного фонду». Крім
того, немає підтвердження того, що
Райффайзен банк Україна взагалі
передав, чи продав ці кредитні активи
до ЗАТ «ОТП Банк». До того ж були
порушені Закони України, які
передбачають переоформлення цього
кредитного договору з нотаріальним
посвідченням, також надання всієї
інформації позичальнику при зміні
кредитора під підпис. Влітку 2008 року
позивач завершив будівництво будинку
та зробив виділення своєї частки в
окрему і одразу звернувшись з цими
документами до ЗАТ «ОТП Банк».
Співробітники банку проглянули
документи та запропонували ОСОБА_1
інший кредит, доки розберуться з
кредитом №НСL-001/006/05 від 05.09.2005 року. Так
08.09.2008 року був укладений кредитний
договір №МL-B02/080/2008 між ОСОБА_1 та ЗАТ
«ОТП Банк», в якому банк повинен був
надати кредит у сумі 50 000 доларів США,
але і його банк також надав частково.
Документи, які б засвідчували право
власності на кредитний договір 2005 року,
співробітники банку не надали, що є
порушенням законодавства п.1 ст. 615, 613,
616, 517, 518, 513 ЦК України та ст. 10, 11, 18
Закону України «Про захист прав
споживачів».

В звязку з тим, що ЗАТ «ОТП Банком» були
порушені умови кредитних договори
№НСL-001/006/05 від 05.09.2005 року та №МL-В02/080/2008
від 08.09.2008, а саме: невидача кредитних
коштів у розмірі 10 000 доларів США по
кредитному договору №НСL-001/006/05 від
05.09.2005 року та 20 000 доларів США по
кредитному договору №МL-В02/080/2008 від
08.09.2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 припинили
виконувати свої зобовязання за
наведеними кредитними договорами.

Відповідно до ч.5 ст. 10 Закону України
«Про захист прав споживачів» у разі
коли виконавець не може виконати
(прострочує виконання) роботи (надання
послуги) згідно з договором, за кожен
день (кожну годину, якщо тривалість
виконання визначено в годинах)
прострочення споживачеві сплачується
пеня у розмірі трьох відсотків
вартості роботи (послуги), якщо інше не
передбачено законодавством. У разі
коли вартість роботи (послуги) не
визначено, виконавець сплачує
споживачеві неустойку в розмірі трьох
відсотків загальної вартості
замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені),
встановленої у разі невиконання,
прострочення виконання або іншого
неналежного виконання зобов'язання не
звільняє його від виконання
зобов'язання в натурі.

Згідно положень ч.1 ст.611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо
за порушення зобов'язання встановлено
неустойку, то вона підлягає стягненню в
повному обсязі, незалежно від
відшкодування збитків.

Таким чином у зв'язку з простроченням
банком виконання обов'язку щодо
невидачі 10 000 доларів США з особистого
рахунку позивача, відкритого у
Райффайзен банку Україна від 07.12.2005
року договір №В-00/149/05 про відкриття та
обслуговування банківського рахунку в
іноземній та національній валюті для
фізичних осіб підлягає стягненню пеня
з суми 10 000 доларів США.

Тому, 10 000 x7,87 (курс НБУ)=78 700 гривень
(розмір невидачі кредиту в гривневому
еквіваленті відповідно до вимог ч.2
ст.524 ЦК України).

Розрахунок суми пені

Сума боргу (грн.)Період
простроченняКількість днів
простроченняРозмір пені за кожен день
простроченняСума пені за період
прострочення78 700 грн.05.05.2006 01.06.20132 5203%5 949
720 грн.Розрахунок за період переплати з
08.09.2005 до 08.11.2008 роки за обслуговування
кредиту повинен був сплатити: 6 702
доларів США х 7,87 = 52 744 гривень.

Сплатив згідно квитанції за період з
08.09.2005р. до 08.11.2008р. 11 259 доларів США х 7,87 =
88 608 гривень.

Різниця по переплаті за обслуговування
кредиту, яка підлягає поверненню
позивачу складає: 88 608 грн. - 52 744грн. = 35 864
грн.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав, посилаючись
на обставини, викладені в позовній
заяві.

Представник відповідачів позов
не визнала, посилаючись на письмові
заперечення в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, дослідивши
матеріали справи, суд дійшов висновку
про відмову в задоволенні позову з
наступних підстав.

05.09.2005 року між ОСОБА_1 та
Райффайзен Банк Україна,
правонаступником якого був ЗАТ «ОТП
Банк», а в свою чергу ПАТ «ОТП Банк», є
правонаступником ЗАТ «ОТП Банк», був
укладений кредитний договір №НСL-001/006/05
в сумі 25 тис. доларів США з відсотковою
ставкою 11% річних з датою остаточного
повернення 05.09.2018 року. Цільове
використання кредиту - будівництво
нерухомого майна, фінансування
будівельних робіт та закупівлі
будівельних матеріалів.

Пунктом 1.7. частини №2 кредитного
договору визначений порядок надання
кредиту. Відповідно до цього пункту
Банк здійснює видачу Кредиту
Позичальнику однією сумою в
безготівковій формі шляхом
дебетування кредитного рахунку
Позичальника та перерахування
кредитних коштів за реквізитами,
вказаними в Кредитній заявці
Позичальника або в готівковій формі за
бажанням Позичальника.

Згідно п. 4 частини № 1 Кредитного
договору №НСL-001/006/05 кредитна заявка -
документ, що подається Позичальником
до Банку, на підставі якого Банк надає
Позичальнику Кредит Позичальнику.

08.09.2005 р. ОСОБА_1 подав кредитну
заяву на видачу 25000 доларів США за
кредитним договором № НСL-001/006/05 від
05.09.2005 р. Позичальник просив видачу
здійснити 09.09.2005 р. шляхом
перерахування кредитних коштів в
повній сумі з кредитного рахунку на
поточний рахунок №2796, відкритий в
Райффайзенбанк Україна.

Відтак доводи позивача, надані в
судовому засіданні про те, що 09.09.2005 р.
не могла бути перерахована сума
кредитних коштів 25000 доларів США на
поточний рахунок ОСОБА_1, тому що
договір №В00/149/05 про відкриття і
обслуговування банківського рахунку
укладений 07.12.2005 р., спростовуються
текстом договору, в якому вказано
інший, ніж в кредитній заявці, номер
поточного рахунку 2796.

Випискою за особовим рахунком
2796 за графою від 09.09.2005 р. доведено
видачу коштів позичальнику ОСОБА_1 в
розмірі 25000 доларів США.

Представником позивача визнано
факт зарахування коштів 25000 доларів США
на поточний рахунок ОСОБА_1

Дослідити первинні касові
документи про видачу банком
позичальнику ОСОБА_1 кредитних коштів з
його рахунку №2796 не вбачається за
можливе, тому що вказані документи
знищені, що доведено актом №7 від 24.02.2011
р. АТ «ОТП Банк» про вилучення для
знищення документів, не внесених до
Національного архівного фонду.
Відповідно до «Переліку документів, що
утворюються в діяльності
Національного банку України та банків
України із зазначенням строків
зберігання», затвердженого Постановою
Правління Національного банку України
№601 від 8 грудня 2004 року строк
зберігання касових документів
(приходні, видаткові, позабалансові
ордери та документи до них) по
операціях в іноземній валюті складає 5
років.

Згідно із ст.ст. 11,58,60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Доказування не може
грунтуватись на припущеннях. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Згідно ч. 2. ст. 59 ЦПК Укрїни обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

На переконання суду, тягар доказування
покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 16, 509, 526, 611 ч. 1, 624 ч. 1, 1054 ЦК України,
ст. ст. 10, 11, 18, 22 Закону України «Про
захист прав споживачів», ст. ст. 4, 10, 11,
58, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
проголошення.

Суддя: