Справа № 652/912/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2014 року Високопільський
районний суд Херсонської області у
складі:

головуючого судді
Дамчука О.О.

при секретареві
Крат С.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Високопілля цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа Управлінням Державної
міграційної служби України в
Херсонській області про визнання
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням, усунення
перешкод у користуванні власністю
шляхом зняття з реєстрації.

в с т а н о в и в:

До суду звернулася позивач з позовом
посилаючись на те, що відповідно
договору купівлі - продажу від 28.02.2007
року є власником квартири АДРЕСА_1.
Разом з позивачем в даній квартирі
зареєстрований колишній чоловік
позивача, відповідач по справі ОСОБА_2.
На протязі останніх п'яти років
відповідач не проживає за місцем
реєстрації. Більше того, перед свої
від'їздом він повибивав вікна, позривав
поли та побив перестінки в квартирі.
Тому позивач змушена винаймати інше
житло. Таким чином в даній квартирі на
даний час ніхто не проживає у зв'язку з
непридатністю її для проживання.
Відповідно до свідоцтва про розірвання
шлюбу, 22.03.2012 року шлюб з відповідачем
було розірвано. На даний час відповідач
проживає у своєї матері за адресою:
АДРЕСА_2. Протягом останніх 5-ти років
відповідач в вищевказаній квартирі не
з'являється та не намагається
вселитися, при цьому, зніматися з
реєстраційного обліку не бажає.
Просить визнати ОСОБА_2 таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та
усунути перешкоди в користуванні
квартирою шляхом зняття ОСОБА_2 з
реєстраційного обліку за вказаною
адресою та стягнути судові витрати.

У судовому засіданні позивач позов
підтримала у повному обсязі, додатково
пояснила, що в 1994 році зареєстрували
шлюб з ОСОБА_2. В лютому 2007 року за
власні кошти придбала квартиру
АДРЕСА_1. У вказаній квартирі не
проживали, а винаймали квартири для
проживання. В жовтні 2009 року позивач
звернулася до Апостолівського
районного суду Дніпропетровської
області з заявою про розлучення і 2009
році шлюб було розірвано, а свідоцтво
про розірвання шлюбу отримала тільки в
2012 році, оскільки народила дитину від
іншого чоловіка і потрібно було
вписати в свідоцтво про народження
прізвище дитини. Фактично з 2008 року в
вищезазначеній квартирі ніхто не
проживає, оскільки вона не придатна для
проживання, немає газопостачання,
світла. Також позивач пояснила, що в
будинку АДРЕСА_1 знаходиться дві окремі
квартири з окремими входами: квартира
НОМЕР_1 яку позивач придбала в 2007 році в
період спільного проживання з
відповідачем та квартира НОМЕР_2 де на
даний час мешкає з іншим чоловіком. Під
час перебування ОСОБА_2 в місцях
позбавлення волі, позивач замурувала
вхід в квартиру НОМЕР_1 та продовжує
спів мешкати з іншим чоловіком в кв.
НОМЕР_2, а відповідача не впускає в
квартиру НОМЕР_2 оскільки останній
залишив заборгованість по
газопостачанню та світлу і не
проводить ремонтні роботи, щоб при
розподілі квартири в майбутньому не
сплачувати половину квартири
відповідачу, просила суд визнати
ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1 та усунути перешкоди в
користуванні квартирою шляхом зняття
ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за
вказаною адресою та стягнути судові
витрати.

Відповідач у судовому засіданні позов
не визнав та пояснив, що дійсно в 1994
році зареєстрували шлюб з позивачкою
ОСОБА_1. В лютому 2007 року придбали
квартиру АДРЕСА_1. Відповідач не знав,
що позивач у 2009 році звернулася до суду
про розірвання шлюбу, а дізнався коли
звільнився з місць позбавлення волі в
2013 році. Також відповідач пояснив, що з
2009 року проживав разом з дітьми в
квартирі АДРЕСА_1 поки не попав в місця
позбавлення волі в травні 2010 року.
Звільнившись з місць позбавлення волі
в листопаді 2013 року вселитись в дану
квартиру не зміг, оскільки позивачка
замурувала вхід та проживала зі своїм
співмешканцем у другій половині
будинку у квартирі НОМЕР_2 та
категорично не підпускала до квартири
НОМЕР_1, влаштовувала сварки, у зв'язку з
чим позивач вимушений проживати у
батьків АДРЕСА_2, власного житла не має,
а позивач перешкоджає йому вселитися в
спільно придбану вищезазначену
квартиру. Просив відмовити в
задоволені позову.

Представник Управлінням Державної
міграційної служби України в
Херсонській області у судове засідання
не з'явився, але надав заяву в якій
просив розглянути справу без участі
представника.

Вислухавши сторони, допитавши свідків,
вивчивши та дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що заявлений позов
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Допитаний у судовому засіданні у
якості свідка ОСОБА_3 пояснив, що
відповідача знає, оскільки разом з 2007
року працювали на маслозаводі. В
квартирі АДРЕСА_1 відповідач разом з
колишньою дружиною ОСОБА_1 проживали з
2007 року, а приблизно з 2009 року
відповідач з дітьми проживав у даній
квартирі один, поки не попав в місця
позбавлення волі. Також свідок пояснив,
що частенько бував у них в квартирі як у
якості гостя так і заходив у справах,
тому і знає, що сторони спочатку
проживали разом в квартирі, а коли
позивачка покинула ОСОБА_2, останній
проживав у зазначеній квартирі з
дітьми поки не попав в місця
позбавлення волі.

Допитаний у судовому засіданні у
якості свідка ОСОБА_4 пояснив, що
працював разом з відповідачем. В
квартирі АДРЕСА_1 відповідач разом з
колишньою дружиною ОСОБА_1 проживали
деякий час а потім відповідач проживав
у вказаній квартирі один поки не попав
в місця позбавлення волі в 2010 році. З
якого саме часу сторони проживали у
вищевказаній квартирі пригадати не
може, але пояснив, що проживали разом не
довго, потім позивачка покинула ОСОБА_2,
а останній залишився проживати у
вказаній квартирі до 2010 року.

Допитаний у судовому засіданні у
якості свідка ОСОБА_5 пояснив, що часто
бував у гостях у відповідача в квартирі
АДРЕСА_1. ОСОБА_2 разом з колишньою
дружиною ОСОБА_1 проживали до 2008 року у
вказаній квартирі, а потім позивачка
залишила ОСОБА_2 з двома дітьми ще й без
роботи. ОСОБА_2, залишився проживати у
вказаній квартирі до 2010 року поки не
попав в місця позбавлення волі.

Згідно договору купівлі - продажу,
бланк ВЕЕ № 064346 від 28 лютого 2007 року,
ОСОБА_1 являється власником квартири
АДРЕСА_1, вказаний договір посвідчений
у Високопільській районній державній
нотаріальній конторі та зареєстровано
в реєстрі правочинів за № 327.

Згідно витягу з Державного реєстру
правочинів № 3626285 від 28.02.2007 року ОСОБА_1
є власником квартири АДРЕСА_1.

Згідно копії домової книги ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 зареєстровані в квартирі
АДРЕСА_1 з 27.02.2007 року.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу
від 22.03.2012 року серія НОМЕР_3, шлюб між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, про що в
Книзі реєстрації розірвання шлюбів
зроблено відповідний актовий запис № 03
від 22.03.2012 року.

Згідно довідки Високопільської
селищної ради Херсонської області за №
142 від 28.01.2010 року, ОСОБА_2
зареєстрований та проживає за адресою
АДРЕСА_1, разом з ним проживають діти:
син ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Згідно довідок Високопільської
селищної ради Херсонської області за №
1321, № 1322 від 11.12.2013 року, ОСОБА_1
зареєстрована та проживає за адресою
АДРЕСА_1, разом з нею проживають: ОСОБА_2
мешкає АДРЕСА_2, діти: син ОСОБА_7 та
ОСОБА_8, ОСОБА_9.

Згідно акту від 11.12.2013 року, ОСОБА_1
зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, а
фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3.
Також в акті зазначено, що будинок на
праві власності належить ОСОБА_1, на час
обстеження ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1
на протязі 5 років не проживає (з
пояснень сусідів).

Згідно вироку Високопільського
районного суду Херсонської області від
06.05.2010 року та ухвали Верховного Суду
України від 12.10.2010 року, ОСОБА_2
засуджений до трьох років шести
місяців позбавлення волі з поміщенням
до кримінально-виконавчої установи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
питання чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та яким обставинами вони
підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК
України).

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні" питання про
зняття з реєстрації колишніх членів
сім'ї власника будинку залежить,
зокрема, від вирішення питання про
втрату ними права користування жилим
приміщенням, яке регулюється нормами
житлового і регулюється цивільного
кодексів (ст. ст. 71, 72, 156 ЖК України, ст. 405
ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Згідно частиною 4 статті 9 ЖК України
визначено, що ніхто не може бути
виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Згідно ст. 156 ЖК України, члени сім'ї
власника житлового будинку, які
проживають разом з ним у будинку, що
йому належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку. Припинення сімейних відносин
з власником будинку не позбавляє їх
права користуватися займаним
приміщенням. Таке право вони втрачають
лише в разі вибуття на постійне місце
проживання і припинення внаслідок
цього сімейних стосунків з власником.

Таким чином у судовому засіданні
встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перебували у зареєстрованому шлюбі з
1994 року. За період шлюбу, 28.02.2007 року
придбали квартиру АДРЕСА_1 та
зареєструвалися в ній. Вказаний
будинок АДРЕСА_1 складається з двох
окремих квартир з окремими входами:
квартира НОМЕР_1 яку позивач придбала в
2007 році в період спільного проживання з
відповідачем та квартира НОМЕР_2 де на
даний час позивач співмешкає з іншим
чоловіком. Таким чином вказана
квартира НОМЕР_1 належить на праві
спільної часткової власності подружжю
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 хоча і оформлений у 2007
році на ім'я ОСОБА_1

Відповідно до ст. 6 ЖК України, жилі
будинки призначаються для постійного
проживання громадян, відповідач у
відповідності до ст. 156 цього Кодексу,
як член сім'ї власника будинку, набув
право користування ним, на даний час, за
поясненнями позивача, він є колишнім
членом її сім'ї, відповідно до вище
наведеної норми матеріального права,
зміна сімейного статусу відповідача не
позбавила його права користування
квартирою нарівні з членами сім'ї
власника будинку.

Посилання позивача у позові та у
судовому засіданні, що відповідач
ОСОБА_2 на протязі п'яти років не
проживає в квартирі АДРЕСА_1 та взагалі
що у вказаній квартирі ніхто не
проживає п'ять років, суд прийняти не
може, оскільки у судовому засіданні
встановлено, що відповідач ОСОБА_2
разом з позивачкою проживав у вказаній
квартирі з 2007 року по 2008 рік. У 2008 році
позивач покинула проживати ОСОБА_2 у
вищевказаній квартирі з двома дітьми, а
сама переїхала у м. Апостолове
Дніпропетровської області. ОСОБА_2
залишився проживати у квартирі АДРЕСА_1
до травня 2010 року поки не потрапив у
місця позбавлення волі, що
підтверджується показами свідків
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 наданими у
судовому засіданні, а також довідкою
Високопільської селищної ради
Херсонської області за № 142 від 28.01.2010
року, що зберігається в матеріалах
справи, згідно якої ОСОБА_2
зареєстрований та проживав за адресою
АДРЕСА_1, разом з ним проживали діти: син
ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Також у судовому засіданні
встановлено, що відсутність ОСОБА_2
понад останні три роки була викликана
через поважну причину, оскільки
останній згідно вироку
Високопільського районного суду
Херсонської області від 06 травня 2010
року відбував покарання пов'язане з
позбавленням волі.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні не
змогла пояснити які саме перешкоди в
користуванні вищезазначеною квартирою
чинить ОСОБА_2, навпаки у судовому
засіданні встановлено та не
заперечується сторонами, що під час
перебування відповідача в місцях
позбавлення волі, згідно вироку суду,
позивач замурувала вхід в квартиру
АДРЕСА_1, а сама спів мешкала з іншим
чоловіком в квартирі АДРЕСА_3.
Звільнившись з місць позбавлення волі
ОСОБА_2 не зміг потрапити для
проживання в квартиру НОМЕР_1, оскільки
вхід було замуровано позивачем, крім
цього відповідач не міг появитися на
подвір'ї вказаного будинку оскільки
позивач влаштовувала сварку, у зв'язку
з чим ОСОБА_2 вимушений був піти
тимчасово проживати до своєї матері в
смт. В.Олександрівка, оскільки іншого
місця проживання в нього немає, що
підтвердила у судовому засіданні
позивач ОСОБА_1, дані обставини
свідчать про поважність причин по яким
відповідач не міг проживати у
вищезазначеному будинку та не втратив
право користування цим житлом.

Суд критично відноситься до акту від
11.12.2013 року, що зберігається в
матеріалах справи, згідно якого ОСОБА_2
за адресою АДРЕСА_1 на протязі 5 років не
проживає (з пояснень сусідів ОСОБА_10 та
ОСОБА_11), оскільки повністю
спростовується показами свідків
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 наданими у
судовому засіданні, а також довідкою
Високопільської селищної ради
Херсонської області за № 142 від 28.01.2010
року, що зберігається в матеріалах
справи, згідно якої ОСОБА_2
зареєстрований та проживав за адресою
АДРЕСА_1, разом з ним проживали діти: син
ОСОБА_7 та ОСОБА_8. Також спростовується
показами самого позивача наданими у
судовому засіданні, яка пояснила, що не
впускає у вказану квартиру
відповідача, оскільки останній залишив
заборгованість по газопостачанню та
світлу, таким чином можна зробити
висновок, що ОСОБА_2 проживав у вказаній
квартирі.

Крім цього не зрозуміло в якій саме
квартирі проводився огляд
матеріально-побутових умов проживання
сім'ї ОСОБА_1., оскільки в акті
зазначено, що ОСОБА_1 зареєстрована за
адресою АДРЕСА_1, а фактично проживає за
адресою: АДРЕСА_3.

Крім цього посилання позивача на те, що
відповідач ОСОБА_2 повибивав пере
стінки та позривав поли у вказаній
квартирі, а також посилання позивача на
те, що відповідач чинить перешкоди у
користуванні власністю позивачу, не
знайшли свого підтвердження у судовому
засіданні, і позивачем не надано
жодного переконливого доказу в
обґрунтування своїх вимог відповідно
до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Таким чином з огляду на вищевикладене,
в задоволені позовних вимог ОСОБА_1
слід відмовити за необґрунтованістю.

Керуючись ст. ст.. 9, 6, 156 ЖК України, ст. 405
ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 226, 294
ЦПК ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа Управлінням
Державної міграційної служби України в
Херсонській області про визнання
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням, усунення
перешкод у користуванні власністю
шляхом зняття з реєстрації - відмовити
за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Херсонської області через
Високопільський районний суд
Херсонської області в десятиденний
строк з дня проголошення рішення.

Суддя
О.О. Дамчук