інстанції Кошель Л.М.Провадження №
22-ц/780/1727/14 Доповідач у 2
інстанції ІгнатченкоКатегорія 47
УХВАЛА

Іменем України

4 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко
Н.В.,

суддів : Поліщука М.А.,
Малорода О.І.,

при секретарі : Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
заочне рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 23 серпня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за
прострочення сплати аліментів, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року позивач звернулася до
суду з зазначеним позовом,
обґрунтовуючи вимоги тим, що з 28 грудня
2002 року по 2 квітня 2008 року вона
перебувала в зареєстрованому шлюбі з
відповідачем, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1
народилася донька ОСОБА_3 Рішенням
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 7 серпня 2007 року з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто
аліменти на утримання дитини в розмірі
200 грн., починаючи з 18 червня 2007 року. В
подальшому рішенням суду від 22 жовтня
2010 року збільшено розмір аліментів до
1200 грн. щомісячно, починаючи з 22 липня
2010 року до повноліття дитини. Вказане
рішення виконується в примусовому
порядку через ВДВС Алуштинського МУЮ
АРК Крим на підставі виконавчого листа
2-12304/2010, виданого 2 листопада 2010 року.
Проте відповідач, протягом тривалого
часу ухиляється від сплати
встановлених рішенням суду аліментів
на утримання неповнолітньої дитини, у
зв'язку з чим загальна сума боргу по не
виплачених аліментах за період з 1
лютого 2012 року по 31 січня 2013 року
складає 14 391 грн. На підставі чого
позивач, надаючи суду розрахунок пені
(неустойки) від суми заборгованості по
не виплачених аліментах станом на 31
січня 2013 року, просила суд стягнути з
відповідача на свою користь пеню
(неустойку) в розмірі 28 677,21 грн. та
понесенні витрати по сплаті судового
збору.

Заочним рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 23 серпня 2013 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
пеню (неустойку) від суми
заборгованості за неналежне виконання
обв'язку по сплаті аліментів у розмірі
28 677,21 грн. та вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Ухвалою суду від 30 грудня 2013 року заяву
ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення
залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним заочним
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить його змінити, з
мотивів неправильного застосування
судом першої інстанції норм
матеріального права та порушення
процесуального права, зменшивши суму
стягнутої пені (неустойки) за
несвоєчасну сплату аліментів до 10 000
грн. та вирішити питання про розподіл
судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги
ОСОБА_1 зазначив, що міськрайонний суд
не повідомив його належним чином про
розгляду справи за місце реєстрації та
проживання, і тим самим порушивши
правила підсудності. Також вказав на
обставини справи, що на його думку не
були враховані судом при ухвалені
заочного рішення та які дають правові
підстави для зменшення розміру пені
(неустойки).

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції представник апелянта ОСОБА_1
в судовому засіданні підтримала
апеляційну скаргу та просила суд її
задовольнити, надала суду квитанцію
про погашення заборгованості 15 жовтня
2013 року в сумі 23991грн. (копія квитанції
приєднана до матеріалів справи).

Представник позивачки заперечила
проти апеляційної скарги, надала до
суду письмові заперечення, до яких
також приєднала копію квитанції від 15
жовтня 2013 року про сплату пені в
розмірі 28963,98грн. згідно оскаржуваного
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 23 серпня 2013 року, а також пояснила,
що в цей же день 15 жовтня 2013 року
відповідач сплатив і заборгованість по
аліментах в розмірі 23991грн. Також
наголосила на тому, що відповідач
повторно допустив заборгованість по
сплаті аліментів. Але рішення судів про
стягнення неустойки виконує шляхом
погашення присуджених сум.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права рішення суду без
змін. Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідач порушив умови
покладеного на нього обов'язку щодо
своєчасної сплати аліментів на
утримання неповнолітньої доньки в
порядку і на умовах зазначених в
рішенні суду.

З огляду на це суд вважав, що вимоги
позивача про стягнення пені від суми
заборгованості є обґрунтовані з
посиланням на докази та підлягають до
задоволення.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що міськрайонний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Так судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
з 28 грудня 2002 року сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі, який було
розірвано 2 квітня 2008 року, про що в
Книзі реєстрації розірвань шлюбів
ВРАЦС Білоцерківського МРУЮ Київської
області зроблено відповідний актовий
запис за № 234

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розірвання
шлюбу і даний час проживає з позивачем.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 7 серпня 2007 року з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання
дитини в розмірі 200 грн., починаючи з 18
червня 2007 року до її повноліття.

В подальшому рішенням суду від 22 жовтня
2010 року збільшено розмір аліментів, які
підлягають до стягнення з відповідача,
до 1200 грн. щомісячно, починаючи з 22
липня 2010 року до повноліття дитини.

Вказане рішення виконується в
примусовому порядку через ВДВС
Алуштинського МУЮ АРК Крим на підставі
виконавчого листа 2-12304/2010, виданого 2
листопада 2010 року Білоцерківським
міськрайонним судом Київської області.

ОСОБА_1 не виконував належним чином
свої аліментні зобов'язання, внаслідок
чого у нього утворилась заборгованість
по сплаті аліментів. Згідно
довідки-розрахунку заборгованості по
аліментам ВП № 31222856, виданої
Алуштинського МУЮ АРК Крим, загальна
сума боргу ОСОБА_1 за період з 1 лютого
2012 року по 31 січня 2013 року складає 14 391
грн.

Статтею 180 СК України визначено, що
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття.

За правилами ст. 196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Виходячи з викладених положень
аліменти призначаються та
виплачуються (стягуються) щомісячно,
неустойка за прострочення їх сплати
нараховується не на всю суму
заборгованості в арифметичній
прогресії, а її нарахування
обмежується лише сумою несплачених
аліментів за кожен день прострочення
без її накопичення в прогресії. Сума
заборгованості зі сплати аліментів за
попередні місяці не додається за
наступні, а кількість днів
прострочення обчислюється виходячи із
того, скільки днів прострочено до
сплати повної суми заборгованості.

При аналізі наданого ОСОБА_2 розрахунку
нарахування неустойки (пені), колегія
суддів вважає його таким, що відповідає
вимогам ст. 196 СК України та матеріалам
справи, оскільки неустойка вирахувана
з початку прострочення - 1 лютого 2012
року, за кожен день прострочення виплат
заборгованості до 31 січня 2013 року,
тобто за 366 днів.

Як роз'яснив Пленум Верховного суду
України у п. 22 постанови № 3 від 15 травня
2006 року «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»,
передбачена ст. 196 СК відповідальність
платника аліментів за прострочення їх
сплати у виді неустойки (пені) настає
лише за наявності вини цієї особи. На
платника аліментів не можна покласти
таку відповідальність, якщо
заборгованість утворилася з
незалежних від нього причин, зокрема, у
зв'язку з несвоєчасною виплатою
заробітної плати, затримкою або
неправильним перерахуванням аліментів
банками. В інших випадках стягується
неустойка за весь час прострочення
сплати аліментів.

Суд може зменшити розмір неустойки з
урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів, а
за передбачених ст. 197 СК України умов -
повністю або частково звільнити його
від сплати заборгованості.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 є
працездатним за віком та станом
здоров'я, на користь інших осіб
аліментів не сплачував, колегія суддів
дійшла висновку, що у виникненні
заборгованості є вина відповідача,
тобто наявний факт допущення, повторно,
нічим невиправданої заборгованості по
сплаті аліментів з його боку.

Разом з тим ОСОБА_1 в порушення вимог ст.
60 ЦПК України не довів в судовому
засіданні та не надав суду належних
доказів поважності причин невиконання
своїх аліментних зобов'язань. Вимоги
щодо зменшення розміру пені (неустойки)
апелянтом також не доведені, а надані
докази не дають суду можливості
розцінити реальний матеріальний стан
відповідача, що могло б бути підставою
для зменшення розміру неустойки, або ж
для звільнення від її сплати.

Посилання апелянта на те, що справа
розглянута судом першої інстанції з
порушенням правил підсудності є
надуманими і безпідставними, так як ч. 1
ст. 110 ЦПК передбачено, що зокрема
позови про стягнення аліментів можуть
пред'являтися також за місцем
проживання чи перебування позивача.

Доводи апелянта про ту обставину, що
місцевий суд належним чином не
повідомив його про слухання справи, чим
фактично порушив вимоги ст. 76 ЦПК
України та позбавив можливості
приймати участь в розгляді справи та
надавати свої докази та заперечення не
приймаються до уваги апеляційного
суду, оскільки відповідач повідомлявся
телеграмою за місце фактичного
проживання та отримав її завчасно, а
саме17 серпня 2013 року (а.с. 22).

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

З урахуванням наведеного доводи
апеляційної скарги та зміст
оскаржуваного судового рішення не
дають підстав для висновку про те, що
судом при розгляді справи були
допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які
відповідно до ст. 309 ЦПК України є
підставами для зміни рішення суду
першої інстанції.

На підставі 196 СК України та керуючись
ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 317, 319, 209, 218 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 23 серпня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий

Судді: