У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Мазур Л.М.,
Маляренка А.В., Нагорняка В.А.,
розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк», подану
представником Шуліка А.В., на рішення
Куйбишевського районного суду м.
Донецька від 6 листопада

2013 року та ухвалу апеляційного суду
Донецької області від 27 грудня

2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«Приватбанк» (далі - ПАТ КБ
«Приватбанк») звернулося до суду з
вищезазначеним позовом, посилаючись на
те, що відповідно до укладеного
договору від 19 липня 2006 року ОСОБА_6
отримала кредит у розмірі 5 тис.
грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою процентів за користування
кредитом у розмірі 30% річних на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки та
зобов'язалася виконати кредитні
зобов'язання відповідно до умов
кредитного договору.

Відповідач не виконала свої
зобов'язання за вказаним договором і
станом на 16 червня 2013 року за нею
рахується заборгованість у розмірі 24 496
грн. 89 коп., яка складається з: 4 938 грн. 75
коп. заборгованості за кредитом, 17 915
грн. 43 коп. заборгованості по процентам
за користування кредитом, 500 грн. штрафу
(фіксована частина) та 1 142 грн. 71 коп.
штрафу (процентна складова), яку
позивач просив стягнути у судовому
порядку.

Рішенням Куйбишевського районного
суду м. Донецька від 6
листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 27 грудня 2013 року,
відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування рішення суду
першої інстанції та ухвали
апеляційного суду, мотивуючи свої
доводи неправильним застосуванням
судами норм матеріального права та
порушенням норм процесуального права,
із направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Оскаржувані у справі судові рішення
вказаним вимогам не відповідають.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та у порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до чч. 3, 4 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Судами встановлено, що на підставі
письмової заяви ОСОБА_6 від 19 липня 206
року (а.с. 6) позивач надав відповідачу
кредит у розмірі 5 тис. грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
процентів за користування кредитом у
розмірі 30% річних на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки та зобов'язалася
виконати кредитні зобов'язання
відповідно до умов кредитного
договору.

Сторонами погоджено, що договір
складається з заяви позичальника, Умов
надання банківських послуг, Правил
користування платіжною карткою і
тарифів. На виконання договору
позивачем на ім'я ОСОБА_6 був відкритий
картковий рахунок.

Заперечуючи проти заявлених вимог,
відповідач, зокрема, посилалася на те,
що позивач пропустив строк позовної
давності і просила відмовити у
задоволенні позовних вимог з цих
підстав (а.с. 25-28).

Вирішуючи питання щодо строку позовної
давності, суд першої інстанції й
апеляційний суд, належним чином не
дослідили це питання.

Відповідно до пункту 3.1 Умов і правил
надання банківських послуг для надання
послуг банк відкриває клієнту
картрахунки, видає клієнту картки. Їх
вид і строк дії визначений у заяві і в
Пам'ятці клієнта. Датою укладення
договору є дата відкриття рахунку,
указаного в розділі «Відмітки банку»
заяви. Відповідно до пункту 9.12 цих же
Умов, договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього строку ні одна із сторін не
попередить другу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично поновлюється на такий же
строк.

Зазначені положення Умов і правил
надання банківських послуг свідчать
про те, що строк дії договору
визначається не тільки цими правилами,
а й положеннями, вказаними у Пам'ятці
клієнта та строком дії кредитної
картки.

Між тим Пам'ятка клієнта судом не
досліджувалася і до справи не
прикладена, а питання щодо строку дії
кредитної картки судом не
з'ясовувалося.

З огляду на ці обставини суд мав
враховувати не тільки положення пункту
9.12 Умов і правил надання банківських
послуг про автоматичне продовження дії
договору в разі неподання заяви про
припинення, а й строки, встановлені у
Пам'ятці клієнта.

Без встановлення зазначених обставини
висновок суду про автоматичне
продовження договору є передчасним.

Крім того, у правовій позиції
Верховного Суду України, викладеній в
постанові від 6 листопада 2013 року в
справі № 6-116цс13 зазначено, що
відповідно до ст. 261 ЦК України початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами)
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня, коли відбулося це
порушення.

Позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків
сплати чергових платежів, передбачених
договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК
України кредитор протягом усього часу -
до встановленого договором строку
закінчення виконання останнього
зобов'язання вправі заявити в суді
вимоги про дострокове повернення тієї
частини позики (разом з нарахованими
процентами - ст. 1048 ЦК України ), що
підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення
кредитора до суду платежі підлягають
стягненню у межах позовної давності по
кожному із платежів (п. 6.9
Умов і правил надання банківських
послуг).

У разі встановлення у договорі різних
видів цивільно-правової
відповідальності за різні порушення
його умов, одночасне застосування
таких заходів відповідальності не
свідчить про недотримання положень,
закріплених у ст. 61 Конституції України
щодо заборони подвійної
цивільно-правової відповідальності за
одне і те саме порушення.

Вирішуючи спір, суд не перевірив
належним чином коли у кредитора
виникло право на звернення до суду та
чи в межах строку позовної давності
позивач звернувся до суду із
заявленими вимогами.

Оскільки неповнота з'ясування обставин
у справі та порушення зазначених норм
процесуального права унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення спору і ці порушення були
допущені як місцевим судом, так і
апеляційним судом, то рішення
місцевого суду та ухвала апеляційного
суду підлягають скасуванню з
направленням справи на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України,
колегій суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк», подану
представником Шуліка А.В.,
задовольнити.

Рішення Куйбишевського районного суду
м. Донецька від 6 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 27 грудня

2013 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А.
Макарчук Судді:

А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
А.В. Маляренко
В.А. Нагорняк