Справа № 139/38/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року
Мурованокуриловецький районний суд
Вінницької області

у складі: головуючого - судді
Коломійцевої В.І.,

секретаря Мельник А.О.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача Цибулько А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в смт Муровані
Курилівці цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ТОВ «Агрофірма Рубанський», з
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
Мурованокуриловецької регіональної
філії ДП "Центр ДЗК" про визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

20 січня 2014 року позивач звернулася до
суду з позовом до відповідача про
визнання договору оренди земельної
ділянки недійсним та зобов'язання
вчинити дії. Позовні вимоги мотивувала
тим, що вона є власником земельної
ділянки для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва в
розмірі 1,8465 га, яка розташована на
території Курашовецької сільської
ради Мурованокуриловецького району
Вінницької області. У 2002 році вона
уклала договір оренди земельної
ділянки з ПП "Ланцент" в особі Столярика
Г.М. В 2013 році дізналася, що існує
договір оренди земельної ділянки між
нею та відповідачем від 03.02.2009 року.
Проте зазначеного договору вона не
підписувала, належну їй земельну
ділянку відповідачеві в користування
не передавала. За таких обставин
просить визнати недійсним договір
оренди землі №732 від 03.02.2009, укладений
між ОСОБА_3 та ТОВ «Агрофірма
Рубанський», зареєстрований в
Мурованокуриловецькому відділі
Вінницької регіональної філії ДП
Центру ДЗК 01.09.2009 за номером 50,
зобов'язати ТОВ "Агрофірма Рубанський"
повернути їй зазначену земельну
ділянку та стягнути витрати, пов"язані
з проведенням експертизи в розмірі 881,28
гривень.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримала за обставин
викладених у ньому, просила задоволити.
Додатково суду пояснила, що її
довірителька не підписувала договір
оренди землі №732 від 03.02.2009 року та Акт
приймання передачі земельної ділянки,
про що свідчить висновок технічного та
почеркознавчого дослідження. Орендну
плату отримувала лише у 2010 році,
оскільки вважала, що отримує орендну
плату за договором оренди землі, раніше
укладеним у 2002 році з ПП "Ланцет". З 2011 по
2013 роки орендну плату не отримувала.
Про існування оспорюваного договору
дізналася лише в травні 2013 року. Що
стосується заяви представника
відповідача щодо застосування строків
позовної давності, то вважає, що
відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України, за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання. Оскільки в п.3.1. ст.3
оспорюваного договору визначений
строк дії Договору 10 років, тому немає
підстав для застосування строку
позовної давності.

Представник відповідача Цибулько А.М.
позов не визнав, надав суду письмові
заперечення (а.с.29-34, 41), а також заяву
про застосування строків позовної
давності (а.с.24), які в судовому
засіданні підтримав. Додатково суду
пояснив, що факт обізнаності позивачки
про укладання договору оренди
земельної ділянки підтверджується
відомостями про отримання орендної
плати, а також перепискою з ТОВ
«Агрофірма Рубанський», а саме її
заявою від 05.07.2013р., в якій позивачка
власноручно написала, що про
підписання договору оренди землі вона
дізналася в кінці травня 2009 року. В
зв'язку з цим просив відмовити у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, хоча викликався
своєчасно та належним чином. (а.с.23). Про
причини неявки суд не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення сторін та
дослідивши докази по справі кожний
окремо і в їх сукупності, встановив
наступне.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Згідно ст.179 ЦПК України предметом
доказування під час судового розгляду
є факти, які обґрунтовують заявлені
вимоги чи заперечення або мають інше
значення для вирішення справи і
підлягають встановленню при ухваленні
судового рішення.

Судом встановлено, що відповідно до
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯБ №685232,
виданого 02 жовтня 2006 року
Мурованокуриловецькою районною
державною адміністрацією ОСОБА_3 є
власником земельної ділянки площею 1,8465
га, з цільовим призначенням для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, що розташована на
території Курашовецької сільської
ради Мурованокуриловецького району
Вінницької області.

03 лютого 2009 року між ОСОБА_3 та ТОВ
«Агрофірма Рубанський» було укладено
договір оренди земельної ділянки, яким
вона передала підприємству в оренду на
10 років вищевказану земельну ділянку
(а.с.9-13).

01 вересня 2009 року зазначений договір
зареєстровано у
Мурованокуриловецькому відділі
Вінницької РФ «ДП Центр ДЗК».

Позивач вважає, що договір не укладала
і його не підписувала, а тому він є
недійсним.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009 року №9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»,
зокрема п.8 визначено, що відповідно до
ч.1 ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання
стороною (сторонами) вимог, які
встановлені статтею 203 ЦК України, саме
на момент вчинення правочину.

Відповідно ч.3 ст.203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Відносини, пов'язані з орендою землі,
регулюються ЗК України, ЦК України, цим
Законом, законами України, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди землі (ч.1 ст.2 Закону
України «Про оренду землі» в редакції
на час виникнення спірних
правовідносин).

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України
«Про оренду землі», орендарі набувають
права оренди земельної ділянки на
підставах і в порядку, передбачених ЗК
України, ЦК України, ГК України, цим та
іншими законами України і договором
оренди землі.

Договір оренди землі - це договір, за
яким орендодавець зобов'язаний за
плату передати орендареві земельну
ділянку у володіння і користування на
певний строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства. (ст.13 Закону
України "Про оренду землі")

Згідно із ч.1 ст.638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Відсутність у договорі оренди землі
однієї з істотних умов, передбачених
ст.15 Закону України «Про оренду землі»,
а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19
цього Закону є підставою для відмови в
державній реєстрації договору оренди,
а також для визнання договору
недійсним відповідно до закону.

Частиною 1 ст.14 Закону України «Про
оренду землі» передбачено, що договір
оренди землі укладається у письмовій
формі.

Згідно ч.2 ст. 207 ЦК України, правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.18 Закону України «Про
оренду землі» договір оренди землі
набирає чинності після його державної
реєстрації.

Оскільки оспорюваний договір оренди
землі зареєстрований у
Мурованокуриловецькому відділі
Вінницької РФ «ДП Центр ДЗК», а тому в
силу вимог ст.ст. 210, 640 ЦК України, є
укладеним.

Згідно ст.15 Закону України "Про оренду
землі", невід"ємною частиною договору
оренди землі є: план або схема
земельної ділянки, яка передається в
оренду; кадастровий план земельної
ділянки з відображенням обмежень
(обтяжень) у її використанні та
встановлених земельних сервітутів; акт
визначення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості); акт
приймання-передачі об'єкта оренди;
проект відведення земельної ділянки у
випадках, передбачених цим Законом.

Проте, як було встановлено в
судовому засіданні Акт приймання
передачі земельної ділянки не містить
дати його підписання. Акт визначення
меж земельної ділянки на місцевості
також без дати та підпису позивача.

Згідно висновку технічного та
почеркознавчого дослідження за
№2387/2388/13-21 від 27.12.2013 року, проведеного
Вінницьким відділенням КНДІСЕ, підписи
від імені ОСОБА_3, що розташовані в
договорі оренди землі №732 від 03.02.2009
року і Акті прийому-передачі земельної
ділянки в оренду до даного договору,
виконані не самою ОСОБА_3, а іншою
особою. (а.с.14-18). Висновок спеціаліста
представником відповідача не
оспорений.

Таким чином, судом встановлено, що
відповідач при укладенні договору
оренди порушив вимоги Закону України
«Про оренду землі», а саме, що договір
оренди землі здійснюється за взаємною
згодою орендодавця та орендаря і
набирає чинності після його підписання
і реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.317, ч.1 ст.320 ЦК
України права володіння, користування
та розпорядження своїм майном належать
власнику. Право власності є непорушним.

Як передбачено ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину вимог, встановлених ч.1-3 ст.203
ЦК України, а саме волевиявлення
учасника правочину, яке має бути
вільним і відповідати його внутрішній
волі.

Оскільки позивач як орендодавець не
підписувала договір оренди, згоди та
повноважень на його укладання й
підписання іншій особі не надавала, є
всі підстави вважати доведеною
відсутність у неї волевиявлення на
укладання цього договору.

Разом з тим, позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого порушеного
цивільного права або інтересу.

За правилами статті 257 ЦК України
загальна позовна давність встановлена
у три роки.

Перебіг позовної давності щодо вимог
про визнання правочинів недійсними
обчислюється не з моменту вчинення
правочину, а відповідно до ч.1 ст.261 ЦК
України - від дня, коли особа довідалася
або могла довідатися про порушення
свого права або про особу, яка його
порушила.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч.4 ст.267 ЦК України).

Видатковим касовим ордером від 05 липня
2010 року стверджується, що ОСОБА_3 в 2010
році отримала орендну плату за 2009 рік
за Договором №732 від 03.02.2009 в сумі 423,14
грн.(а.с.27).

Представник позивача не заперечила про
отримання орендної плати її
довірителькою, однак зазначила, що
ОСОБА_3 отримувала її від відповідача
ТОВ «Агрофірма Рубанський», вважаючи,
що отримує її від ПП «Ланцент» з яким
вона раніше укладала договір оренди.

Проте такі пояснення суд не приймає до
уваги виходячи з наступного.

Так, рішенням Мурованокуриловецького
районного суду Вінницької області від
13 липня 2013 року було встановлено, що
позивач ОСОБА_3 лише до 2009 року надавала
означену земельну ділянку в оренду ПП
"Ланцет". Рішення набуло законної сили.

Відповідно до ст.61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Крім того, в наданому представником
відповідача видатковому касовому
ордері від 05 липня 2010 року зазначено
найменування підприємства (установи,
організації), яке видає орендну плату -
ТОВ "Агрофірма Рубанський", вказаний
номер Договору та його дата - 03.02.2009,
сума орендної плати - 423,14 грн, яка
вдвічі більше ніж була передбачена в
попередньому Договорі від 30.07.2007 р.,
укладеного ОСОБА_3 з ПП "Ланцет".

Також, 07 червня 2013 року позивач
звернулася до ТОВ "Агрофірма
Рубанський" з заявою про розірвання
оспорюваного договору оренди землі від
03.09.2009 року, так як хотіла самостійно
обробляти належну їй на праві
власності земельну ділянку. В
доповненнях до вказаної заяви від
26.06.2013 року стверджувала, що про
існування договору дізналася в кінці
травня 2009 року (а.с.26).

Виходячи з наведеного, суд вважає, що
позивач знала про існування договору
оренди з відповідачем з 2009 року. Проте з
пропуском позовної давності вона
звернулася до суду за захистом свого
порушеного права лише у 2013 році.

Разом з тим, надані представником
відповідача інші докази на
підтвердження отримання позивачем
орендної плати, а саме: видатковий
касовий ордер від 22.10.2010 року та Акт
передачі сільськогосподарської
продукції в рахунок орендної плати від
31.08.2011р., та 2012р., суд не приймає до уваги,
оскільки з даних доказів не можливо
ідентифікувати особу, яка отримувала
орендну плату та сільськогосподарську
продукцію в рахунок орендної плати.

Також, суд не погоджується з доводами
представника позивача про те, що за
даними зобов'язаннями, відповідно до ч.5
ст.261 ЦК України перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання, тобто терміну закінчення
строку договору - 03.02.2019 року, оскільки
представник позивача ототожнив строк
виконання договору оренди землі, із
терміном (строком), на який укладено
спірний договір оренди.

Отже, позивач пропустив строк
звернення до суду, про причини пропуску
строку позовної давності не повідомив,
не вказав на їх поважність та не просив
їх поновити, а відповідач наполягає на
застосуванні строку позовної давності,
а тому з цих підстав в позові слід
відмовити.

На підставі викладеного та
керуючись статтями 2, 6, 13, 14, 15 Закону
України "Про оренду землі", статтями 203,
207, 215, 261, 267 ЦК України, статтями 3, 10, 11, 60,
209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_3 до ТОВ «Агрофірма
Рубанський», з участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору Мурованокуриловецької
регіональної філії ДП "Центр ДЗК" про
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки та зобов'язання
вчинити дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Вінницької області через
Мурованокуриловецький районний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Повне рішення суду виготовлено 13.02.2014
року.

Суддя