Справа №1412/6466/12 08.04.2014 08.04.2014 08.04.2014
Провадження №22-ц/784/407/14 Суддя по
1 інстанції - Щербина С.В.
Доповідач апеляційного суду - Шолох
Рішення

Іменем України

8 квітня 2014 року
м. Миколаїв.

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Буренкової К.О., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання -
Богуславській О.М.,

за участю:

- позивача ОСОБА_2,

- представника - КП «ЕЛУ автодоріг»
- Естеркіна О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

комунального підприємства
Миколаївської міської ради «ЕЛУ
автодоріг»

на рішення Заводського районного
суду м. Миколаєва від 11 вересня 2013 року,
з урахуванням додаткового рішення
того ж суду від 24 січня 2014 року, у
справі за

позовом

ОСОБА_2 до комунального підприємства
Миколаївської міської ради «ЕЛУ
автодоріг» та Державного підприємства
«Одеська залізниця» про відшкодування
майнової та моральної шкоди,
заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,

встановила:

У березні 2011 року ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_4 про відшкодування майнової та
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

Позивач вказував, що 11 жовтня 2010
року о 7 год. 10 хвилин ранку, керуючи
автомобілем «Форд Фокус», державний
номер НОМЕР_1, на перехресті
вул. Дзержинського з вул.
Заводською у Миколаєві, перетинаючи
залізнодорожній переїзд лівим
переднім колесом потрапив у яму, яка
знаходилася під шаром води після дощу
і її не було видно. Внаслідок
несподіваного удару спрацювали
подушки безпеки і шматком панелі, яка
знаходилася перед пасажирським
сидінням було розбите лобове скло та
автомобілю спричинено інші механічні
пошкодження.

Згідно із довідкою УДАЇ УМВС
України в Миколаївській області
вказана дорожньо-транспортна пригода
сталася внаслідок порушення правил
утримання вулично-шляхової мережі м.
Миколаєва та відносно відповідальної
посадової особи КП «ЕЛУ автодоріг»
ОСОБА_4 складено адмінпротокол ЕВ №
157858 за ч. 1 ст. 140 КУпАП.

Позивач вказував, що вартість
відновлювального ремонту автомобіля
становить 31 059 грн., яка відшкодована
страховою компанією лише в сумі 16 183,86
грн.

Посилаючись на викладене, позивач
просив стягнути з винної особи на його
користь залишок невідшкодованої
майнової шкоди в сумі 17 077,40 грн. та 5 000
грн. на відшкодування спричиненої
моральної шкоди.

Ухвалою Центрального районного суду м.
Миколаєва від 14 червня 2012 року змінена
підсудність справи й вона передана на
розгляд до Заводського районного суду
м. Миколаєва.

Ухвалою Заводського районного суду м.
Миколаєва від 28 березня 2013 року
проведено заміну неналежного
відповідача ОСОБА_4 належним, яким суд
визнав КП «ЕЛУ автодоріг».

Заперечуючи проти позову, КП «ЕЛУ
автодоріг» посилалось як на
безпідставність позову, в зв'язку з
повним відшкодуванням шкоди страховою
компанією, так і на те, що воно є
неналежним відповідачем, оскільки
залізничні колії з прилеглою
територією в м. Миколаєві
знаходяться на балансі та
обслуговуванні Миколаївської
дистанції колії № 14 ДП
«Одеської залізниці».

Ухвалою того ж суду від 10 квітня 2013 року
до участі у справі в якості
співвідповідача залучено Держане
підприємство «Одеська залізниця».

Рішенням Заводського районного суду
м. Миколаєва від 11 вересня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
частково. Стягнуто з КП «ЕЛУ автодоріг»
на його користь 11 398,14 грн. на
відшкодування майнової шкоди, 1 000 грн.
на відшкодування моральної шкоди, а
також 340,78 грн. судового збору.
Додатковим рішенням того ж суду від 24
січня 2014 року відмовлено у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ДП «Одеська залізниця».

В апеляційній скарзі представник КП
«ЕЛУ автодоріг», посилаючись на
незаконність та необґрунтованість
рішення районного суду, просив його
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог до їхнього
підприємства.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які брали участь у справі,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення районного
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
виходив з того, що вказана
дорожньо-транспортна пригода сталася
внаслідок порушення правил утримання
вулично-шляхової мережі м. Миколаєва
відповідальною посадовою особою КП
«ЕЛУ автодоріг» ОСОБА_4, тому поклав
цивільно-правову відповідальність на
КП «ЕЛУ автодоріг».

Між тим, такий висновок суду не
узгоджується з фактичними обставинами
справи, які суд з'ясував неповно.

Зі змісту ч.1 ст. 1166 ЦК України
вбачається, що шкода завдана майну
фізичної особи відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що
особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Як вбачається із матеріалів
справи, відповідно до свідоцтва про
державну реєстрацію транспортного
засобу, автомобіль «Форд Фокус»,
державний номер НОМЕР_1 належить на
праві власності дружині позивача -
ОСОБА_5, а позивач має право на його
керування, як зазначено у свідоцтві
(а.с. 5).

Позивач, керуючи вказаним
автомобілем 11 жовтня 2010 року о 7 год. 10
хвилин ранку, на перехресті вул.
Дзержинського з вул. Заводською у
Миколаєві, перетинаючи залізнодорожну
колію, потрапив у яму лівим переднім
колесом, яка після дощу знаходилася
під шаром води і її не було видно.
Внаслідок несподіваного удару
спрацювали подушки безпеки і шматком
панелі, яка знаходилася перед
пасажирським сидінням було розбите
лобове скло та автомобілю спричинено
механічні пошкодження.

Згідно довідки ДАЇ від 11 жовтня
2010 року внаслідок ДТП у автомобіля
пошкоджено: передня панель, дві подушки
безпеки, накладка руля, лобове скло.

Зазначені у цій довідці
пошкодження узгоджуються з Актом
огляду транспортного засобу,
складеного страховим агентом 11 жовтня
2010 року (а.с. 167-168), на підставі якого
підлягають заміні: панель приборів,
дві подушки безпеки, колесо руля,
переднатяжителі передніх ременей
безпеки, лобове скло.

За умовами договору
страхування, укладеного 7 жовтня 2010
року власником транспортного засобу з
ПАТ «Страхова компанія «Українська
страхова група» страхова сума
становить 95 000 грн., відшкодуванню
підлягає сума спричиненого збитку за
мінусом вартості зносу замінених
деталей та франшизи (знос вказаного
автомобіля, який експлуатувався в
режимі «таксі», визначена 33,18 % ).

Розмір матеріального збитку
встановлений страховою компанією (з
урахуванням зносу деталей, що
замінюються) встановлено 20 610,86 грн. із
яких 19 660,86 грн. розмір страхового
відшкодування (за мінусом 950 грн.
франшизи). Частина страхового
відшкодування в сумі 16 183,86 грн.
перерахована за ремонт автомобіля на
рахунок - фактура № Вин -000608 від 12
жовтня 2010 року, а 3 477 грн. - в рахунок
несплаченої частини страхового
платежу.

Судом першої інстанції з
урахуванням актів та розрахунків
страхової компанії щодо вказаного
страхового випадку, рахунків - фактури
спеціалізованої організації, яка
проводила ремонт вказаного
автомобіля встановлено, що
матеріальна шкода спричинена позивачу
пошкодженням автомобіля внаслідок
цієї ДТП становить 31059 грн. (без
вирахування зносу деталей, що
замінюються), із якої страховою
компанією відшкодовано 19 660,86
грн. Залишок невідшкодованої суми
становить 11 398,14 грн. Іншого сторонами
не доведено.

Згідно із ст. 1192 ЦК України особа, яка
завдала шкоду майну потерпілого
зобов'язана відшкодувати завдані
збитки у повному обсязі. Розмір
збитків, що підлягають відшкодуванню,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних на відновлення пошкодженої
речі.

Компенсація моральної шкоди визначена
районним судом, відповідно до
ч.1 ст. 1167 ЦК України, відповідає
фактичним обставинам спору, характеру
правопорушення, обсягу спричинених
позивачу душевних страждань, які
пов'язані з пошкодженням автомобіля,
стресом та переживаннями, пов'язаними з
самим фактом перебування в ДТП та
пошкодження майна, що потребувало
певних змін в організації узвичаєного
способу його життя.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Заперечуючи проти позову, представник
КП «ЕЛУ автодоріг» посилався на те, що
залізничні колії в м. Миколаєві
знаходяться на балансі та
обслуговуванні Миколаївської
дистанції колії № 14 ДП «Одеської
залізниці».

Зазначене підтверджується
довідкою Миколаївської дистанції
колії № 14, наданої на запит
апеляційного суду (а.с. 184 ), а також
витягом про структурні підрозділи
Служби колії ДП «Одеської залізниці»
та їх повноваження (а.с. 77-83).

Саме до повноважень цієї служби
відноситься поточне утримання колії,
земляного полотна, інших споруд
колійного господарства.

За змістом ст.ст. 9, 12, 24 Закону України
від 30 червня 1993 року «Про дорожній рух»
(з наступними змінами) та пунктів 1-11
Єдиних правил ремонту і утримання
автомобільних доріг, вулиць,
залізничних переїздів, правил
користування ними та охорони,
затверджених постановою КМ України від
30 березня 1994 року № 198, власники доріг,
вулиць та залізничних переїздів або
уповноважені ними органи несуть
відповідальність за створення
безпечних умов руху на дорогах, вулицях
та залізничних переїздах, що
знаходяться у їх віданні.

Так, згідно із довідкою УДАЇ УМВС
України в Миколаївській області
вказана дорожньо-транспортна пригода
сталася внаслідок порушення правил
утримання вулично-шляхової мережі м.
Миколаєва та відносно відповідальної
посадової особи КП «ЕЛУ автодоріг»
ОСОБА_4 складено адмінпротокол ЕВ №
157858 за ч. 1 ст. 140 КУпАП (а.с. 6-10,12).

Постановою начальника відділу
ДАЇ з обслуговування адміністративної
практики м. Миколаєва від 26 жовтня 2010
року директора КП «ЕЛУ автодоріг»
ОСОБА_4 притягнуто до
адміністративної відповідальності за
правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 140
КУпАП (а.с.176).

Однак, зі змісту цієї постанови
вбачається, що ОСОБА_4 притягнуто до
відповідальності за вчинення
правопорушення в іншому місці.
Безпосередньо за те, що 21 жовтня 2010
року вулично-шляхова мережа, а саме:
асфальтно-бетонне покриття проїзної
частини в місці вибоїн в районі вул.
Дзержинського (навпроти будинків № 196
та № 155), вул. Авангардній в районі
будинку № 6/9 в м. Миколаєві з вини
ОСОБА_4 не було облаштоване
відповідними знаками попередження
про небезпеку.

Тоді як, ДТП у цій справі сталася у
іншому місці, а саме: залізнодорожній
переїзд (колія) на перехресті вул.
Дзержинського з вул. Заводською в м.
Миколаєві, що підтверджується
протоколом та схемою місця огляду
дорожньо-транспортної пригоди від 11
жовтня 2010 року ( а.с. 7-10).

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України
вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду,
що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок або
постанову суду, з питань, чи мали місце
ці дії чи вчинені вони цією особою.

Отже, вказана адмінпостанова не має
преюдиційного значення для вирішення
цієї справи, а належним відповідачем у
справі є ДП «Одеська залізниця»,
оскільки її структурний підрозділ -
Миколаївська дистанція колії № 14
відповідальна за належне утримання
визначеного судом місця події, проте
станом на 11 жовтня 2010 року утримувала
його неналежно, що стало причиною
ДТП.

За такого, КП «ЕЛУ автодоріг» є
неналежним відповідачем у справі, тому
не несе цивільно-правову
відповідальність.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню на
підставі п.1 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення позовних
вимог ОСОБА_2 до ДП «Одеська залізниця»
та відмову у задоволенні його позовних
вимог до КП «ЕЛУ автодоріг».

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу комунального
підприємства Миколаївської міської
ради «ЕЛУ автодоріг» задовольнити.

Рішення Заводського районного
суду м. Миколаєва від 11 вересня 2013 року
та додаткове рішення того ж суду від 24
січня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до
державного підприємства «Одеська
залізниця» задовольнити частково.

Стягнути з державного
підприємства «Одеська залізниця» на
користь ОСОБА_2 11 398, 14 грн. на
відшкодування майнової шкоди та
1000 грн. на відшкодування моральної
шкоди.

Відмовити у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 до комунального
підприємства Миколаївської міської
ради «ЕЛУ автодоріг» про відшкодування
майнової та моральної шкоди.

Стягнути з державного
підприємства «Одеська залізниця» на
користь ОСОБА_2 340,78 грн. судового збору.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і з цього часу може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
Судді: