РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року

Київський районний суд м. Харкова у
складі:

головуючого - судді
Чередник В.Є.

при секретарі

Кривенко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Харкові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Таврика», Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у
Харківській області, ОСОБА_2, третя
особа: ОСОБА_3, про визнання
зобов'язання припиненим та
зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із
позовом, який було уточнено в ході
розгляду справи, в обґрунтування
заявленого позову посилаються на те, що
18.12.2007р. між нею та ПАТ «Банк «Таврика»
(далі - Банк) було укладено кредитний
договір №62/07-ВФЛ, згідно якого та
додаткових угод до нього позивачу
Банком було відкрито кредитну лінію та
надано кредит на споживчі потреби у
сумі 50 тис. дол. США строком до 18.12.2012р. В
забезпечення виконання зобов'язання за
кредитним договором від 18.12.2007р.
№62/07-ВФЛ між Банком та позивачем було
укладено договір іпотеки від 18.12.2007р.,
посвідчений ПНХМНО ОСОБА_5, згідно
якого позивач передала в іпотеку Банку
належну їй на праві власності квартиру
АДРЕСА_1. У зв'язку з неналежним
виконанням зобов'язань за кредитним
договором №62/07-ВФЛ заочним рішенням
Фрунзенського районного суду міста
Харків від 18.07.2011р. у справі №711/11 було
стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку суму
коштів у загальному розмірі 499252,30 грн.
12.11.2013р. ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_3 договір
про відступлення права вимоги за яким
позивач отримала право вимоги, що
належало ОСОБА_3 на підставі договору
№17386 від 18.01.2012р. на суму 520000,0 грн.
Листом від 22.11.2013р. позивач стверджує,
що повідомила Банк про укладення
договору про відступлення права вимоги
і про припинення зобов'язань з Банком у
зв'язку з поєднанням в одній особі
боржника і кредитора Банку. Відповідач
ОСОБА_2 за договором представництва
зобов'язувався у місячний строк
отримати від банку підтверджуючі
документи щодо припинення зобов'язань
позивача з Банком, для чого, як
стверджує позивач, йому були надані
оригінали всіх документів, які він не
повернув.

При цьому, позивач просить зобов'язати
ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 оригінали
документів щодо правовідносин ОСОБА_1 з
Публічним акціонерним товариством
«Банк «Таврика», в тому числі оригінал
договору про відступлення права вимоги
від 12.11.2013р.; Визнати припиненим з 12.11.2013
року, у зв'язку з поєднанням боржника і
кредитора в одній особі, зобов'язання
фізичної особи ОСОБА_1 перед Публічним
акціонерним товариством «Банк
«Таврика» за кредитним договором
№62/07-ВФЛ від 18.12.2007р. та додаткових угод
до нього, в частині заборгованості за
кредитом у загальному розмірі 499 252,30
грн.; Визнати відсутнім у Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Таврика» права на стягнення з
фізичної особи ОСОБА_1 заборгованості
за кредитним договором №62/07-ВФЛ від
18.12.2007р. та додаткових угод до нього;
Визнати припиненим з 12.11.2013 року
договір іпотеки від 18.12.2007р.,
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, зареєстрованого в
реєстрі за №3071 та додаткової угоди до
нього №1 від 10.07.2008р., укладених між
Публічним акціонерним товариством
«Банк «Таврика» та фізичною особою
ОСОБА_1; Визнати відсутнім у Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Таврика» права на предмет іпотеки за
договором іпотеки від 18.12.2007р.,
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, зареєстрованого в
реєстрі за №3071 та додаткової угоди до
нього №1 від 10.07.2008р., укладених між
Публічним акціонерним товариством
«Банк «Таврика» фізичною особою
ОСОБА_1, а саме: квартиру АДРЕСА_1.
Зобов'язати Реєстраційну службу
Головного управління юстиції у
Харківській області внести до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно в порядку,
установленому Порядком державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 22
червня 2011 року №703, відомості про
зняття заборони відчуження нерухомого
майна, а саме: квартиру АДРЕСА_1 та
вилучення запису про іпотеку з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав з підстав та
доводів, викладених у позовній заяві,
посилаючись на те, що у зв'язку з
укладенням 12.11.2013р. ОСОБА_1 договору про
відступлення права вимоги, відбулося
поєднання боржника і кредитора Банку в
одній особі - позивача ОСОБА_1 та Закон
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб» хоч і не
передбачає таку підставу припинення
зобов'язань як поєднання боржника і
кредитора банку в одній особі, проте не
містить у собі прямої заборони щодо
цього навіть на стадії ліквідації
банку.

Представник ПАТ «Банк «Таврика» в
судовому засіданні проти задоволення
позову заперечувала з підстав того, що
заява ОСОБА_1 та її позов за своєю
правовою природою є припиненням
зобов'язань з підстав зарахування
однорідних вимог, що не передбачено
законодавством на стадії ліквідації
банку та може призвести до порушення
права інших кредиторів, вимоги яких
підлягають задоволенню в порядку
черговості. У своєму відзиві на позовну
заяву та поясненнях у судовому
засіданні представник відповідача не
заперечувала правомірності укладення
12.11.2013р. ОСОБА_1 з ОСОБА_3 договору про
відступлення права вимоги на суму 520000,0
грн. та повідомила, що відповідна
вимога ОСОБА_1 до Банку зарахована до
вимог кредиторів і буде погашена
Банком у порядку черговості.

Представник Реєстраційної служби ГУЮ у
Харківській області проти задоволення
позову в частині, що стосується
реєстраційної служби заперечувала з
тих підстав, що Реєстраційна служба ГУЮ
у Харківській області не має доступу до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно в частині внесення до
нього жодних записів, а є лише в цій
сфері контролюючою установою. Крім
того, на час розгляду справи в суді діє
новий порядок державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
затверджений Постановою Кабінету
Міністрів України №868 від 17.10.2013р.,
згідно якого припинення обтяження
нерухомого майна віднесено до
компетенції нотаріусів. В іншій
частині позову покладалася на розсуд
суду.

Відповідач ОСОБА_2 надав до суду заяву
щодо розгляду справи за його
відсутності і заперечував проти
задоволення позову в його частині
посилаючись на те, що оригінали
отриманих від ФОП ОСОБА_7 документів
він повернув останній ще на початку
цього року.

Третя особа ОСОБА_3 надала до суду заяву
про розгляд справи за її відсутності, в
якій також повідомила, що між нею та
ОСОБА_1 12.11.2013р. дійсно було укладено
договір про відступлення права вимоги,
у зв'язку з чим третя особа проти позову
не заперечує.

Суд, вислухавши доводи представників
сторін, перевіривши матеріали справи,
вважає, що позов підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України сторони та
інші особи, які беруть участь у справі,
мають рівні права щодо подання доказів,
їх дослідження та доведення перед
судом їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи положення норм цивільного
процесуального законодавства України,
щодо обов'язку суду розглядати справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданими відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі,
пред'явлений позов розглядався
виключно в межах заявлених вимог.

Судом встановлено, що 18.12.2007р. між
Акціонерним банком «Таврика» в особі
директора Харківської філії,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Банк «Таврика»
та ОСОБА_1 був укладений кредитний
договір №62/07-ВФЛ з додатками: 25.06.2008
договір № 1 про внесення змін до
кредитного договору, 10.07.2008р.- договір
№2 про внесення змін до кредитного
договору. Відповідно до умов
кредитного договору, позичальнику була
відкрита кредитна лінія та наданий
кредит на споживчі потреби у сумі 50000,00
(п'ятдесят тисяч ) дол. США з оплатою 17,5 %
річних із строком користування до 18
грудня 2012 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
за Кредитним договором, 18.12.2007р. між
позивачем та Банком був укладений
договір іпотеки квартири АДРЕСА_1,
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, зареєстрований в
реєстрі за №3071.

У відповідності до даного договору
іпотеки (п.1.1.) від 18.12.2007р. №3071 та
додаткового договору №1 від 10.07.2008р. до
нього, предметом іпотеки
забезпечується зобов'язання позивача у
розмірах, зазначених у кредитному
договорі від 18.12.2007р. №62/07-ВФЛ (а також
усіх додаткових угод до нього, які
можуть бути укладені до закінчення
строку дії кредитного договору, за
умовами якого Іпотекодавець
зобов'язаний до 18.12.2012 року повернути
Іпотекодержателю кредит у розмірі 50000,0
дол. США зі сплатою відсотків в розмірі
17,5% річних) згідно умов Кредитного
договору, а також можливу неустойку у
розмірі і у випадках, передбачених
Кредитним та цим Договором згідно
графіку.

Пунктом 3.1.4. договору іпотеки від
18.12.2007р. №3072 сторони погодили, що у
випадку невиконання іпотекодавцем
зобов'язань за цим та/або за кредитним
договором звернути стягнення на
предмет іпотеки, реалізувати його
відповідно до п. 6 цього договору, та за
рахунок вирученої від реалізації
предмета іпотеки суми переважно перед
іншими кредиторами задовольнити в
повному обсязі свою вимогу, що
визначена на момент фактичного
задоволення, включаючи сплату
процентів, неустойки, відшкодування
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, необхідних витрат на
утримання заставленого майна, а також
витрат, пов'язаних з реалізацією
предмета іпотеки.

Банк має право у випадку невиконання
ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним
договором отримати задоволення за
рахунок майна, заставленого на
зазначених в договорі іпотеки умовах.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Зазначені обставини укладання
кредитного договору №62/07-ВФЛ від
18.12.2007р., додаткових угод до нього та
договору іпотеки встановлені заочним
рішенням Фрунзенського районного суду
міста Харків від 18.07.2011р. у справі №711/11,
яке набрало законної сили, за позовом
ПАТ «Банк «Таврика» до ОСОБА_1 про
стягнення 497432,30грн. за неналежне
виконання умов кредитного договору
№62/07-ВФЛ від 18.12.2007р.

Таким чином, зазначені обставини є
встановленими і додатковому доведенню
не підлягають.

Надаючи оцінку подальшим
правовідносинам сторін в частині
можливості припинення зобов'язань
ОСОБА_1 перед Банком суд приходить до
наступних висновків.

Відповідно до норм ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, у
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо), або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ст. 626 ЦК
України).

Відповідно до норм статей 512, 514 ЦК
України, кредитор у зобов'язанні може
бути замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 204 ЦК України передбачено
презумцію правомірності правочину,
який є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлено
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Як встановлено судом, 12.11.2013р. між
ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_3 було укладено
договір про відступлення права вимоги
за яким ОСОБА_1 отримала право вимоги,
що належало третій особі на підставі
договору про відкриття та
обслуговування карткового рахунку в
національній валюті України для
зарахування та виплати пенсій та
грошової допомоги №17386 від 18.01.2012 року
на суму 520000,00 грн.

На підставі ст. 606 ЦК України,
зобов'язання припиняється поєднанням
боржника і кредитора в одній особі.

З дослідженого у судовому засіданні
листа ОСОБА_1 до Банку від 22.11.2013р.
вбачається, що позивач повідомляла
Банк про укладення договору про
відступлення права вимоги і про
припинення з Банком грошових
зобов'язань з підстави поєднання
боржника і кредитора Банку в одній
особі.

У відповіді на заяву позивача Банк не
заперечував вимог ОСОБА_1 до Банку на
суму 520000,0 грн., які виникли на підставі
договору про відступлення права вимоги
від 12.11.2013р. та у своїх поясненнях в
судовому засіданні представник Банку
зазначав, що такі вимоги ОСОБА_1
включені до загальної черги вимог
кредиторів і будуть погашатися
почергово у відповідності до Закону
України «Про гарантування вкладів
фізичних осіб», тобто у четверту чергу.
Одночасно ОСОБА_1 є боржником Банку на
суму 499252,30 грн., що підтверджується
заочним рішенням Фрунзенського
районного суду міста Харків.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що у правовідносинах, що виникли між
ОСОБА_1 та Банком, відбулося поєднання в
особі ОСОБА_1 боржника і кредитора
Банку в грошовому зобов'язанні, у
зв'язку з чим, на підставі встановленій
законом, зобов'язання ОСОБА_1 перед
Банком вважаються припиненими з
12.11.2013р.

Разом з тим суд вважає за необхідне
відмітити, що законодавство України не
ототожнює поняття правочин та
зобов'язання, зокрема, один правочин
може містити в собі декілька
зобов'язань; в розумінні ст. 606 ЦК
України припиняється саме
зобов'язання, а не правочин, внаслідок
поєднання боржника і кредитора в одній
особі. Така позиція викладена у
постановах ВГСУ від 22.02.2012 у справах
№33/206, №33/207.

Згідно зі ст. 606 ЦК України,
припиняється саме зобов'язання, а не
правочин внаслідок поєднання боржника
і кредитора в одній особі.

Відтак, між ПАТ «Банк «Таврика» та
ОСОБА_1 укладені правочини, в яких є
одні і ті ж зобов'язання один щодо
одного, а саме грошові зобов'язання, які
підлягають припиненню у зв'язку з
поєднанням в цьому зобов'язанні
боржника і кредитора в одній особі.

Судом також встановлено, що постановою
Національного банку України від
20.03.2013р. №97 було відкликано банківську
ліцензію та розпочато процедуру
ліквідації ПАТ «Банк «Таврика», на
підставі чого рішенням Виконавчої
дирекції Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб №17 від 20.03.2013р., вирішено
розпочати процедуру ліквідації Банку з
21.03.2013р. Рішенням №18 від 20.03.2013р. цього ж
Фонду призначено уповноважену особу
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Таврика»
Соловйову Н.А.

Доводи представника Банку щодо
неможливості припинення зобов'язань
через процедуру ліквідації не
заслуговують на увагу, оскільки
припинення зобов'язань у розумінні ст.
606 ЦК України є самостійною підставою
та не залежить від черговості
задоволення вимог кредиторів.

В даному випадку суд погоджується
також з доводами представника
позивача, що Закон України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»,
який є спеціальним законом що визначає
процедуру ліквідації банків, хоча і не
передбачає, але і не містить у собі
заборони на припинення зобов'язань у
зв'язку з поєднанням боржника і
кредитора банку в одній особі на стадії
ліквідації банку.

З огляду на вищевикладене, оцінивши
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги в частині припинення
зобов'язань є обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Згідно ч. 3, 4 ст. 3 Закону України «Про
іпотеку», іпотекою може бути
забезпечене виконання дійсного
зобов'язання або задоволення вимоги,
яка може виникнути в майбутньому на
підставі договору, що набрав чинності.
Іпотека має похідний характер від
основного зобов'язання і є дійсною до
припинення основного зобов'язання або
до закінчення строку дії іпотечного
договору

Зважаючи на те, що судом прийнято
рішення про задоволення позовних вимог
в частині припинення грошових
зобов'язань ОСОБА_1 перед Банком, суд
вважає такими, що підлягають
задоволенню і решту вимог, які
випливають із основного зобов'язання з
отримання позивачем кредиту та
виступали у якості його забезпечення,
тобто були похідними, а саме:
припинення з 12.11.2013р. договору іпотеки
від 18.12.2007р. З цього часу у Банку
відсутнє право на стягнення з ОСОБА_1
заборгованості за кредитним договором
№62/07-ВФЛ та відсутнє право на предмет
іпотечного договору.

Щодо вимог позовної заяви зобов'язати
реєстраційну службу ГУЮ у Харківській
області внести до Державного реєстру
відомості про зняття забори відчуження
об'єктів нерухомого майна, що були
предметом договорів іпотеки та
вилучення записів про іпотеку щодо
цього майна, суд вважає, що позовні
вимоги в цій частині задоволенню не
підлягають з підстав того, що
Реєстраційна служба Головного
управління юстиції у Харківській
області відповідно Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» не
наділене безпосередніми функціями
здійснення державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та
відповідно до чинного на час розгляду
справи Порядку державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затв. Постановою Кабінету
Міністрів України №868 від 17.10.2013р.,
припинення обтяження нерухомого майна
віднесено до компетенції нотаріусів.

Досліджений у судовому засіданні лист
ГУЮ у Харківській області щодо
припинення нотаріальної діяльності
приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5, на
думку суду, не є беззаперечною
підставою для задоволення позову в цій
частині тоді як внести відповідний
запис може і будь-який інший нотаріус.

Надаючи правову оцінку доводам
позивачів щодо покладення на
відповідача ОСОБА_2 обов'язку повернути
оригінали правовстановлюючих
документів, в тому числі договору про
відступлення права вимоги від 12.11.2013р.,
суд приходить до висновку про
неможливість їх задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Як встановлено судом, між ОСОБА_1 та гр.
ОСОБА_2 було укладено договір
представництва від 21.11.2013р., згідно
якого ОСОБА_2 був наділений
повноваженнями здійснювати
представництво інтересів ОСОБА_1 перед
ПАТ «Банк «Таврика» в рамках
укладеного з ОСОБА_3 договору про
відступлення права вимоги від 12.11.2013р.
та отримання втому числі від Банку
підтверджуючих документів щодо
припинення зобов'язань ОСОБА_1 з Банком.
Для цього ОСОБА_2 було надано оригінал
договору по відступлення права вимоги
від 12.11.2013р.

Доказів тому, що ОСОБА_2 надавалися інші
документи зазначений договір не
містить. В додатках до позовної заяви
позивач надала в тому числі і догові
про відступлення права вимоги від
12.11.2013р. У своїй заяві до суду ОСОБА_2
стверджує, що на початку цього року
повернув всі отримані від ОСОБА_1
документи. У судовому засіданні
представником позивача дана обставина
не оспорювала ся.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивачем не доведено належним
доказами того, що ОСОБА_2 в рамках
договору представництва від 12.11.2013 року
не повернув оригінали решти документів
щодо правовідносин ОСОБА_1 з Банком.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10,11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України,
ст..ст. 509, 512, 598, 559, 606 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Таврика», Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у
Харківській області, ОСОБА_2, третя
особа: ОСОБА_3, про визнання
зобов'язання припиненим та
зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити частково.

Визнати припиненим з 12.11.2013 року, у
зв'язку з поєднанням боржника і
кредитора в одній особі, зобов'язання
фізичної особи ОСОБА_1 перед Публічним
акціонерним товариством «Банк
«Таврика» за кредитним договором
№62/07-ВФЛ від 18.12.2007р. та додаткових угод
до нього, в частині заборгованості за
кредитом у загальному розмірі 499 252,30
грн.

Визнати відсутнім у Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Таврика» права на стягнення з
фізичної особи ОСОБА_1 заборгованості
за кредитним договором №62/07-ВФЛ від
18.12.2007р. та додаткових угод до нього.

Визнати припиненим з 12.11.2013 року
договір іпотеки від 18.12.2007р.,
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, зареєстрованого в
реєстрі за №3071 та додаткової угоди до
нього №1 від 10.07.2008р., укладених між
Публічним акціонерним товариством
«Банк «Таврика» та фізичною особою
ОСОБА_1.

Визнати відсутнім у Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Таврика» права на предмет іпотеки за
договором іпотеки від 18.12.2007р.,
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, зареєстрованого в
реєстрі за №3071 та додаткової угоди до
нього №1 від 10.07.2008р., укладених між
Публічним акціонерним товариством
«Банк «Таврика» фізичною особою
ОСОБА_1, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом
подачі протягом 10 днів з дня
проголошення рішення до Київського
районного суду м. Харкова апеляційної
скарги.

Особи, які не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення рішення
мають право подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з моменту
отримання його копії.

Суддя -