УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Фаловської І.М.,Писаної
Т.О., Юровської Г.В.,розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про зменшення розміру
аліментів, за касаційною скаргою
ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду
Житомирської області від 24 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що відповідно до
рішення Любарського районного суду
Житомирської області від 05 липня 2013
року з нього стягнуто аліменти в
розмірі ј частини доходу на користь
ОСОБА_7 на утримання доньки ОСОБА_8
Проте на даний час позивач не працює,
перебуває в іншому шлюбі та
знаходиться у відпустці по догляду за
дитиною ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1. Оскільки
він має дохід у вигляді допомоги по
догляду за дитиною, який зменшився з 01
липня 2013 року, і розмір стягнутих
аліментів для нього є значним, просив
зменшити розмір аліментів з ј частини
всіх видів доходу щомісячно і
встановити в твердій грошовій сумі 180
грн. щомісячно.

Рішенням Любарського районного суду
Житомирської області від 25
листопада 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 24 грудня
2013 року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позов задоволено. Зменшено розмір
аліментів, стягнутих з ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_7 на утримання
неповнолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2,
встановивши їх у твердій грошовій сумі
в розмірі 180 грн. щомісячно.

У касаційній скарзі скаржник просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, та просить
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

Касаційна скарга заявника підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції й ухвалюючи рішення про
задоволення позову, суд апеляційної
інстанції виходив із відсутності у
відповідача постійного доходу,
отримання мінливого доходу в натурі
від ведення особистого селянського
господарства, неможливості визначення
частки від його доходу та наявності на
утриманні чотирьох дітей, в зв'язку із
чим визначив розмір аліментів у
твердій грошовій сумі на підставі
ст. 184 СК України.

Проте з такими висновками суду
апеляційної інстанції повністю
погодитися не можна.

Установлено, що сторони перебували в
шлюбі, який 07 липня 2010 року було
розірвано.

В період спільного проживання у сторін
народилися троє дітей: син
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, син ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_4, які знаходяться на
утриманні відповідача, та дочка ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2, що знаходиться на
утриманні позивача.

Рішенням Любарського районного суду
Житомирської області від 05 липня
2013 року з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7
стягнуто аліменти на утримання доньки
ОСОБА_8 у розмірі ј частини всіх видів
заробітку (доходів), але не менш 30 %
прожиткового мінімуму, для дитини
відповідного віку щомісяця, починаючи
з дня подачі заяви і до повноліття
доньки ОСОБА_8, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5

Цим же рішенням постановлено стягувати
з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 аліменти на
утримання неповнолітніх синів - ОСОБА_9
та ОСОБА_10 у розмірі 1/3 частини всіх
видів її заробітку (доходу), але не
менше 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
щомісяця, до досягнення ними
повноліття.

За змістом ст. 191 СК України аліменти на
дитину присуджуються за рішенням суду
від дня пред'явлення позову.

Звертаючись із позовом про зменшення
розміру аліментів, позивач обґрунтував
свої вимоги тим, що з моменту
встановлення рішенням Любарського
районного суду Житомирської області
від 05 липня 2013 року розміру аліментів
на утримання дитини, розмір державної
допомоги на утримання дитини, яку
позивач отримає перебуваючи у
відпустці по догляду за дитиною до
трьох років, зменшився.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України
розмір аліментів, визначений за
рішенням суду або домовленістю між
батьками, може бути згодом зменшено або
збільшено за рішенням суду за позовом
платника або одержувача аліментів у
разі зміни матеріального або сімейного
стану, погіршення або поліпшення
здоров'я когось із них та в інших
випадках, передбачених цим Кодексом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що матеріальний стан позивача з
моменту постановлення судом рішення
про стягнення з нього аліментів на
утримання дочки до подання позовної
заяви не змінився, він на даний час
перебуває у відпустці по догляду за
дитиною, на яку отримує державну
допомогу, отримує від відповідача
аліменти на утримання двох дітей, має у
власності значне підсобне
господарство, автомобіль та
сільськогосподарську техніку.

Місцевим судом також враховано, що
відповідач сплачує на користь позивача
аліменти на утримання двох дітей у
розмірі 763 грн., що ОСОБА_7 не має
власного житла та на її утриманні
перебуває дочка, яка з врахуванням її
віку потребує також певних коштів і не
перебуває на державному утриманні, при
цьому зменшення розміру аліментів
змінить матеріальне і соціальне
становище дитини.

За правилом ч. 1 ст. 184 СК України якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення,
суд за заявою платника або одержувача
може визначити розмір аліментів у
твердій грошовій сумі.

Задовольняючи позов та зменшуючи
розмір аліментів на підставі того, що
дохід позивача є мінливим, апеляційний
суд помилково не врахував, що
відповідно до наявних у справі доказів
дохід ОСОБА_6 є постійним, тому підстави
для визначення розміру аліментів у
твердій грошовій сумі відповідно до
вимог ст. 184 СК України відсутні.

Таким чином, апеляційний суд невірно
з'ясував обставини справи та помилково
вважав, що місцевий суд неправильно
застосував норми матеріального та
процесуального права.

Згідно зі ст. 339 ЦПК України суд
касаційної інстанції, установивши, що
апеляційним судом скасовано судове
рішення, ухвалене згідно з законом,
скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, рішення суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і матеріалам
справи, тому підстави для його зміни
або скасування відсутні.

Керуючись статтями 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Житомирської області від 24 грудня
2013 року скасувати, рішення Любарського
районного суду Житомирської області
від 25 листопада 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:
А.О. Леванчук Т.О. Писана І.М. Фаловська
Г.В. Юровська