УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Макарчука М.А.,
Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання угод
недійсними,

за касаційною скаргою ОСОБА_6 в особі
представника за довіреністю ОСОБА_8 на
заочне рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 16 травня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
25 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
який змінив у процесі розгляду справи,
і остаточно просив:

- визнати недійсною довіреність від 28
травня 2010 року, видану ним на ім'я
ОСОБА_5 та завірену приватним
нотаріусом ОСОБА_9 за реєстраційним №
310;

- визнати недійсним договір дарування
від 27 квітня 2011 року земельної ділянки
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6

На обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
померла його дружина ОСОБА_10, якій на
праві власності належала спірна
земельна ділянка.

Позивач вказав, що після смерті дружини
відкрилась спадщина на вищевказану
земельну ділянку, а тому 28 травня 2010
року він на підставі нотаріально
посвідченої довіреності уповноважив
ОСОБА_5 представляти його інтереси у
відповідних уповноважених органах
нотаріату України щодо оформлення його
спадкових прав на майно, що залишилося
після смерті дружини.

Зазначив, що 27 квітня 2011 року на
підставі нотаріально посвідченого
договору дарування подарував спірну
земельну ділянку ОСОБА_6

Вказав, що на час укладення спірних
договорів та реєстрації права
власності за відповідачами він
знаходився у хворобливому стані та не
усвідомлював значення своїх дій, не міг
керувати ними, у зв'язку з чим укладені
ним правочини не відповідають його
волевиявленню та є недійсними.

Заочним рішенням
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 16 травня 2013 року позов ОСОБА_4
задоволено.

Визнано недійсною довіреність від 28
травня 2010 року, видану ОСОБА_4 на ім'я
ОСОБА_5, завірену приватним нотаріусом
ОСОБА_9 за реєстраційним № 310.

Визнано недійсним договір дарування
від 27 квітня 2011 року земельної ділянки
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_6
і зареєстрований за № 326.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 25 листопада 2013 року
апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилено,
заочне рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 16 травня 2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6
- ОСОБА_8, мотивуючи свої доводи
порушенням судами першої та
апеляційної інстанцій норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, просить скасувати рішення судів
попередніх інстанцій та передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи
рішення про задоволення позовних
вимог, дослідивши докази у справі й
давши їм належну оцінку, правильно
встановили характер правовідносин
сторін у справі та застосували норми
матеріального права, які їх регулюють,
та врахувавши акт колегіальної
амбулаторної судово-психіатричної
експертизи № 54 від 01 лютого 2013 року, за
яким зроблено категоричний, повний та
конкретний висновок, дійшли
обґрунтованого висновку про наявність
правових підстав для задоволення
позову.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судами
попередніх інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судами були дотримані
норми матеріального та процесуального
права.

Доводи касаційної скарги щодо
немотивованої відмови апеляційним
судом у задоволенні клопотання про
призначення повторної
судово-психіатричної експертизи не
заслуговують на увагу, оскільки суд
апеляційної інстанції 25
листопада 2013 року постановив
відповідну ухвалу, в якій зазначив, що
висновок колегіальної амбулаторної
судово-психіатричної експертизи № 54
від 01 лютого 2013 року Одеської обласної
клінічної психіатричної лікарні № 1 є
категоричним, повним, ясним, визначеним
та конкретним, оскільки в ньому
експертами досліджені всі подані їм
об'єкти та надано вичерпні відповіді на
порушені перед ними питання.

Інші доводи касаційної скарги фактично
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди заявника з висновками судів
попередніх інстанцій по їх оцінці та не
спростовують висновків судів
попередніх інстанцій, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваних рішень.

Частиною 3 статті 332 ЦПК України
визначено, що суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Оскільки судами попередніх інстанцій
повно та всебічно з'ясовано дійсні
обставини справи, надано належну
оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено
законне і обґрунтоване рішення, подану
касаційну скаргу слід відхилити, а
оскаржувані рішення судів першої та
апеляційної інстанцій залишити без
змін.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 в особі
представника за довіреністю ОСОБА_8
відхилити.

Заочне рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 16 травня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
25 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Л.М. Мазур М.А. Макарчук А.В. Маляренко