Справа № 219/6570/2013-ц
Артемівський міськрайонний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.12.2013 року.
Артемівський міськрайонний суд
Донецької області в складі:
головуючого судді - Ониско Р.В.,

при секретарі - Чубикало О.А., Ждан
М.М.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача -
ОСОБА_3,

відповідачів - ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Артемівську цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання спільної сумісної
власності подружжя, поділу майна та
визнання договору купівлі-продажу
недійсним,

ВСТАНОВИВ:

В Артемівський міськрайонний
суд Донецької області звернулась
ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5
про визнання спільної сумісної
власності подружжя, поділу майна та
визнання договору купівлі-продажу
недійсним, в обґрунтування вимог
вказала, що 06.09.2003 року між позивачем і
відповідачем у справі був укладений
шлюб, який зареєстрований у
Соледарській міській раді Донецької
області, актовий запис № 58. Дані
обставини підтверджуються свідоцтвом
про шлюб. За період шлюбу у них
народилася дитина - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1. За цей період вони
придбали, але зареєстрували на
відповідача, транспортний засіб MERCEDES -
BENZ VITO 111CDI, державний номер НОМЕР_2, 2009
року випуску, сірого кольору, який вона
оцінює в 70 000 гривень, причеп марки КРД
050108, державний номер НОМЕР_1, 2010 року
випуску, який вона оцінює в 10 000 гривен і
гараж розташований в АДРЕСА_1, розміром
10 м.х11 м. придбаний в 2006 році, який вона
оцінює в 20 000 гривень. Все майно
загальною вартістю 100 000 гривень.
Відповідно, її частка у спільній
сумісній власності становить 1/2
частину від 100 000 гривень, і становить 50
000 гривень.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала і
просила суд їх задовольнити, а також
пояснила, що вона згоди на продаж
автомобіля не надавала і їй
відповідачі грошей за продаж
автомобіля не давали.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 підтримав вимоги
позивача і просив взяти до уваги вимогу
про визнання договору купівлі - продажу
автомобіля недійсним, яка заявлена в
процесі судового розгляду по причині
того, що про вказаний договір позивачу
стало відомо лише на стадії розгляду
справи.

В судовому засіданні відповідач
ОСОБА_4, який був допитаний в якості
свідка позовні вимоги не визнав і
показав, що під час шлюбу з ОСОБА_1 вони
спільно придбали в 2006 році автомобіль
«Нива» та гараж в АДРЕСА_1. В березні 2013
року за спільним бажанням вони
автомобіль «Нива» продали за ціною
біля 40 000 гривень і вирішили купити
інший більш новий та престижніший
автомобіль. Його батько ОСОБА_8 зняв з
банківського рахунку належні йому
гроші в сумі 100 000 гривень і подарував ці
гроші йому, сину ОСОБА_4 для того, щоб
він зміг купити собі дорожчий
автомобіль. Вони разом з батьком
поїхали в Вінницю, де придбали
автомобіль «Мерседес -Віто», який
являється предметом спору за 70 000
гривень. Решту коштів, які залишились
від подарованої батьком суми та
вирученої суми за продаж автомобіля
«Нива» були ним витрачені на
переоформлення автомобіля та на його
капітальний ремонт, оскільки
автомобіль буз з пошкодженнями кузова.
З квітня 2013 року в його сімї почались
сімейні розлади, вони з дружиною часто
сварились і дружина періодично
залишала їхне спільне місце
проживання. Також дружина пропонувала
зробити косметичний ремонт в її
особистій квартирі, для здачі даної
квартири в найм, що потребувало значних
капіталовкладень. Тому вони спільно
вирішили автомобіль продати і виручену
суму розділити. Оскільки автомобіль
знаходився в доброму стані після
капітального ремонту, то вирішили для
того, щоб автомобіль залишився в одній
родині продати цей автомобіль його
брату ОСОБА_5, який купив автомобіль за
його покупною ціною, тобто за суму 70 000
гривень. Вказану виручену суму вони
розділили і він 35 000 гривень віддав
позивачу ОСОБА_1

В судовому засіданні відповідач
ОСОБА_5, який був допитаний в якості
свідка позовні вимоги не визнав і
показав, що йому відомо, що їх батько
ОСОБА_8 подарував грошову суму 100 000
гривень його брату ОСОБА_4, для
придбання автомобіля, так як брат
займається підприємницькою
діяльністю. В травні 2013 року брат
ОСОБА_4 запропонував йому купити в
нього автомобіль за ціною його
попередньої купівлі 70 000 гривень,
оскільки в нього сімейні розлади і йому
необхідні гроші. Він, ОСОБА_5 погодився
на цю пропозицію і впевнившись в тому,
що продаж автомобіля є спільним
бажанням подружжя ОСОБА_4 і ОСОБА_1 -
вирішив купити даний автомобіль.
Купівля - продаж відбувалась в
Артемівському МРЕВ УМВС України в
Донецькій області. Про час і місце
купівлі - продажу було відомо ОСОБА_1,
але остання не виявила бажання бути
присутньою під час переоформлення
автомобіля. Після купівлі автомобіля
його брат ОСОБА_4 передав половину
вирученої суми, а саме 35 000 гривень
ОСОБА_1.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги не
визнав і просив суд зняти з розгляду
питання про визнання договору купівлі -
продажу автомобіля недійсним, оскільки
дана вимога заявлена під час розгляду
справи по суті.

В судовому засіданні свідок
ОСОБА_8 показав, що являється батьком
відповідачів. 15.03.2013 року він зняв з
свого карткового рахунку суму 100 000
гривень, яку безповоротно передав
своєму сину ОСОБА_4 для придбання
автомобіля. Син ОСОБА_4 за 70 000 гривень
купив автомобіль « Мерседес -Віто»,
який в послідуючому перепродав за
вказану суму другому сину ОСОБА_5. Йому
відомо зі слів синів, що половину суми
від продажу автомобіля, а саме 35 000
гривень було передано ОСОБА_1. Крім того
він ще раніше безповоротно передав
сину автомобільний причеп, який син
продав і доклавши власні кошти придбав
новий, який являється предметом спору.
На покупку гаража він також давав
гроші, приблизно половину його
вартості.

В судовому засіданні свідок
ОСОБА_9 показала, що вона являється
матір'ю відповідачів. Їй відомо, що
15.03.2013 року її чоловік ОСОБА_8 зняв з
свого карткового рахунку суму 100 000
гривень, яку безповоротно передав
їхньому сину ОСОБА_4 для придбання
автомобіля. Син ОСОБА_4 за 70 000 гривень
купив автомобіль « Мерседес -Віто»,
який в послідуючому перепродав за
вказану суму другому сину ОСОБА_5. Їй
відомо зі слів синів, що половину суми
від продажу автомобіля, а саме 35 000
гривень було передано ОСОБА_1.

Суд вислухавши пояснення сторін,
покази свідків, дослідивши матеріали
справи вважає, що позов задоволенню не
підлягає. Так в судовому засіданні
встановлено, що за час шлюбу подружжям
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було спільно придбано
гараж, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, причеп марки КРД 050108,
державний номер НОМЕР_1, 2010 року
випуску, які згідно закону являються
спільною сумісною власністю подружжя і
тому визнання їх такими в судовому
порядку законом не передбачено. Суд
бере до уваги той факт, що батьком
відповідача ОСОБА_4 громадянином
ОСОБА_8 було передано сину ОСОБА_4
безоплатно (подаровано) 100 000 гривень
для покупки автомобіля. Факт передання
грошей не заперечує позивач ОСОБА_1, а
також це підтверджується випискою по
картковому рахунку банку ПУМП в м.
Артемівську, згідно якої з рахунку
ОСОБА_8 15.03.2013 року було списано 100 000
гривень. Про те суд враховує, що
автомобіль MERCEDES-BENZ VITO 111CDI, державний
номер НОМЕР_2, 2009 року випуску, який є
предметом спору куплено також за
спільні кошти, які були виручені від
продажу автомобіля «Нива», тому рахує,
що автомобіль згідно його ринкової
вартості на момент купівлі 70 000 гривень,
також знаходився в спільній сумісній
власності подружжя. В судовому
засіданні також встановлено, що
автомобіль MERCEDES-BENZ VITO 111CDI державний
номер НОМЕР_2, 2009 року випуску 31.05.2013
року було продано. Під час продажу та
переоформлення автомобіля в органах
МРЕВ письмової згоди другого з
подружжя на продаж автомобіля не
вимагалось, тому суд вважає, що всі дії
пов'язані з припиненням та набуттям
права власності на автомобіль вчинені
одним із подружжя вчиненні зі згоди
іншого. Тобто відповідач ОСОБА_5
являється добросовісним набувачем за
даним договором купівлі - продажу
автомобіля. В судовому засіданні не
підтвердився факт передання частини
вирученої суми від продажу автомобіля
в розмірі 35 000 гривень ОСОБА_1, так як
позивач ОСОБА_1 цей факт спростовує і
він ніякими доказами крім показів
відповідачів не підтверджується. Про
те суд не вирішує питання про стягнення
частини вирученої суми від вартості
автомобіля на користь позивача, так як
ця вимогам не була заявлена позивачем в
позові. Суд також не вирішує питання
про встановлення часток в майні, яке
перебуває в спільній сумісній
власності подружжя без поділу майна в
натурі. Вимоги про поділ спільного
майна, яке перебуває в спільній
сумісній власності подружжя також
позивачем заявлено не було.

Згідно ст. 60 Сімейного Кодексу України -
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Згідно ст. 71 Сімейного Кодексу України -
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі.

Згідно ст.368 ч.3 ЦК України - майно,
набуте подружжям за час шлюбу є їхньою
спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною вимог, які
встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має
право витребувати своє майно від особи,
яка незаконно, без правової підстави
заволоділа ним.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом. ОСОБА_5 набув право власності на
автомобіль, придбавши його у власника
автомобіля ОСОБА_4 Право власності на
автомобіль на момент відчуження
автомобіля було зареєстроване за
ОСОБА_4, якихось обмежень або заборон на
відчуження також не було. Тому суд
вважає, що майно ОСОБА_5 набув
добросовісно у його власника.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до п. 4 Листа ВССУ від 28.01.2013
р. N 24-150/0/4-13 «Про практику застосування
судами законодавства під час розгляду
цивільних справ про захист права
власності та інших речових прав»
вирішуючи питання, пов'язані з
розмежуванням добросовісного та
недобросовісного набувача, судам слід
враховувати положення статті 330 ЦК
України, відповідно до якої на майно,
відчужене особою, яка не мала на це
права, набуває право власності
добросовісний набувач, якщо відповідно
до статті 388 ЦК України майно не може
бути витребуване у нього. Відповідно до
п. 4 вищевказаного листа ВССУ власник
майна не може витребувати його з
незаконного володіння іншої особи за
сукупної наявності трьох умов:

- набувач має бути добросовісним
набувачем, він не повинен знати, що
купує майно не у власника;

- майно має бути придбане за гроші,
тобто повинно бути саме купленим;

- власник має втратити володіння
цим майном із власної волі, тобто майно
має бути передане власником за
договором (схову, майнового найму)
іншій особі, яка б продала його
добросовісному набувачеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України
добросовісним вважається набувач, який
не знав і не міг знати про те, що придбав
майно в особи, яка не мала права його
відчужувати.

Керуючись ст. 355, 368 ЦК України, ст.ст. 57,
60-62, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 5, 6, 10, 107, 208,
60, 79, 209 п.3, 213-215, 292, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в визнанні договору
купівлі-продажу від 31.05.2013 року
транспортного засобу MERCEDES-BENZ VITO 111CDI,
державний номер НОМЕР_2, 2009 року
випуску, сірого кольору, укладеного між
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - недійсним.

Відмовити в поділі спільної
сумісної власності подружжя, а саме у
визнанні за ОСОБА_1 права спільної
власності подружжя на 1/2 частку
транспортного засобу MERCEDES-BENZ VITO 111CDI,
державний номер НОМЕР_2, 2009 року
випуску, сірого кольору, 1/2 частку
причепу марки КРД 050108, державний номер
НОМЕР_1, 2010 року випуску та 1/2 частку
гаражу розташованого в АДРЕСА_1,
розміром 10 м. х 11 м., придбаного в 2006
році, а іншу 1/2 частку вказаного майна
за ОСОБА_4.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга протягом 10 днів з дня
проголошення рішення до Апеляційного
суду Донецької області через
Артемівський міськрайонний суд
Донецької області.

Рішення складено у нарадчій
кімнаті.

Головуючий суддя
Р.В.Ониско