Справа № 434/9269/13-ц
Провадження № 2/434/1172/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/Мотивована частина/

10 лютого 2014 року
Артемівський районний суд м. Луганська

у складі головуючого судді
Морозової С.М.

при секретарі
Іванової І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Луганська
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В

Позивач просить суд стягнути з
відповідача заборгованість за
кредитним договором у розмірі 17556,92
грн., посилаючись на наступні
обставини.

23.02.2006 року ОСОБА_1 уклав з відповідачем
кредитний договір та отримав 1500,00 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36,00 грн. на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом та підписав
заяву, але своєчасного грошові кошти не
повернув, зобов'язання за вказаним
договором не виконав, у зв'язку з чим
склалася заборгованість у розмірі 17556,92
грн.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги та
пояснив, що в 2006 році відповідач
отримав кредит у розмірі 1500,00 грн. на
платіжну картку у вигляді
встановленого кредитного ліміту. 17.04.2006
року банк на підставі ст.5.3 умов
кредитного договору без письмової
заяви та попередження відповідача
збільшив йому кредитний ліміт до 3000,00
грн. Можливо відповідач і звертався до
банку з заявою про розірвання договору,
але кредитний договір може бути
розірваний тільки після повного
погашення суми кредитного ліміту.
Останній раз відповідач користувався
платіжною карткою 25.11.2006 року, зняв з
картки 31,92 грн., після цього нову
платіжну картку відповідач не
отримував і не користувався кредитним
лімітом. Строк дії платіжної картки
приблизно 2 роки, після чого потрібно
оформляти нову картку, але відповідач
не оформляв нову картку. З 25.11.2006 року на
заборгованість відповідача
нараховувалися проценти до 2013 року, на
цей час сума заборгованості складає
17556,92 грн., чому раніше не зверталися до
суду з позовом про стягнення суми,
пояснити не може, вважає, що кредитний
договір щорічно був пролонгований та
діє до теперішнього часу.

Відповідач позов не визнав, суду
пояснив, що позивач пропустив строк для
пред'явлення позову для суду. Крім того,
в 2007 році він хотів відмовитися від
користування кредитною картою, але в
нього не прийняли цю заяву та
запропонували спочатку виплатити суму
боргу по кредиту. В нього на той час не
було грошів, але потім він думав, що
кредитну картку буде закрито, тому що з
листопада 2006 року він перестав
користуватися платіжною карткою, нову
платіжну карту після спливу строку дії
старої картки не отримував. На момент
підписання договору він не знайомився
з умовами договору та не знав, що
договір лонгується після спливу строку
договору.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача та відповідача, розглянувши
справу в межах заявлених позовних
вимог і наданих сторонами доказів,
оцінивши докази відповідно до вимог
ЦПК України, суд приходить до
наступного.

Судом встановлено, що 23.02.2006 року між
сторонами був укладений договір
кредиту б/н за яким ОСОБА_1 отримав
кредит у розмірі 1500,00 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36,00 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом.

Договором передбачено порядок та умови
погашення кредиту, погашення
заборгованості по кредиту, сплата
нарахованих за період користування
кредитом відсотків, комісії за
користування кредитом та інших витрат.

Відповідно до п.6.5 Умов надання
банківських послуг позичальник
зобов'язується погашати
заборгованість за кредитом, відсотками
за його використання, за перевитрати
платіжного ліміту, а також оплачувати
комісії на умовах, передбачених цим
договором.

Відповідно до п.8.6 Умов надавання
банківських послуг-при порушенні
позичальником строків платежів по
кожному з грошових зобов'язань,
передбачених цим договором більш ніж
на 120 днів, позичальник зобов'язаний
сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5
% від суми позову.

Згідно п. 9.12 Умов та правил надання
банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна із сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він автоматично лонгується
на такий же термін.

Згідно заяви відповідача від 23.02.2006
року в розділі банківські послуги
вказано, що кредитний ліміт становить
1500 грн., базова процентна ставка по
кредитному ліміту на момент підписання
договору 3 % в місяць з розрахунку 360
днів на рік.

П.5.3 «Умов та правил надання
банківських послуг» передбачає, що
банк має право вносити зміни тарифів, а
також інших умов обслуговування
рахунків. При цьому банк, за винятком
випадків зміни розміру наданого
кредиту /кредитного ліміту/,
зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до
введення змін проінформувати клієнта,
в частості в виписки по картрахунку
згідно п.4.9 цього договору. Якщо на
протязі 7 днів банк не отримав
повідомлення від клієнта про його
незгоду зі змінами, то вважається, що
клієнт приймає нові умови. Право зміни
розміру наданого на платіжну картку
кредиту /кредитного ліміту/ банк
залишає за собою в односторонньому
порядку, за власним рішенням банку та
без попереднього повідомлення клієнта.

Згідно виписки за особовим рахунком
ОСОБА_1 17.04.2006 року кредитний ліміт
ОСОБА_1 був збільшений до 3000,00 грн.;
02.11.2006 року останній раз відбулося
надходження готівки за платіжними
картками у розмірі 16,28 грн.; 25.11.2006 року
ОСОБА_1 останній раз використав
платіжну картку, зняв з неї 31,92 грн.,
сума заборгованості становить на цю
дату 2995,22 грн. З цього часу платіжна
картка не використовувалася.

Ст.1054 ЦК України передбачає, що за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа /кредитодавець/
зобов'язується надати грошові кошти
/кредит/ позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст.530 ЦК України
якщо у зобов'язанні встановлений строк
/термін/ його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк /термін/.

Згідно розрахунку заборгованості
станом на 30.09.2013 року за ОСОБА_1 є
заборгованість у розмірі 17556,92 грн., яка
складається з:

- 2995,22 грн. - заборгованість за кредитом;

- 13249,47 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

- 500,00 грн. - штраф /фіксована частина/

- 812,23 грн. - штраф /процентна складова/.

Ст.599 ЦК України зазначає, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належними чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України,
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється у три роки.

Згідно ст.261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Згідно ст.267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Таким чином судом встановлено, що 23.02.2006
року сторони уклали договір строк дії
якого становив 12 місяців, відповідач в
листопаді 2006 року виявив бажання
розірвати договір, в зв'язку з чим
інформував позивача про свій намір, про
що свідчать його дії, а саме: 02.11.2006 року
він виконав останню операцію по
поповненню кредитної картки готівкою в
рахунок заборгованості, 25.11.2006 року він
останній раз скористався своєю
платіжною карткою, після чого ніякого
руху по картці не здійснював, після
закінчення дії картки відповідач не
звертався до позивача з заявою про
видачу нової картки. Разом з тим,
позивач на протязі 7 років нараховував
проценти за користування кредитом,
хоча фактично платіжна карта
відповідачем не використовувалася,
02.11.2006 року відповідач виконав останню
операцію, якою визнавав свої
зобов'язання за кредитним договором,
іншим чином поставити питання про
розірвання договору було неможливо, бо
як пояснив представник позивача,
розірвання кредитного договору
можливо лише після погашення
заборгованості, тобто договір
лонгувався позивачем на протязі
кількох років незважаючи на відмову
відповідача від лонгації такого
договору. До того ж позивач не навів
доказів про наявність негативних
наслідків для нього через прострочення
зобов'язання та причин несвоєчасного
звернення до суду та поважності цих
причин.

При вирішенні цього спору, суд враховує
правову позицію Верховного Суду
України за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення із
мотивів неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, яка
викладена у постанові Верховного Суду
України від 20 листопада 2013 року № 6-126
цс, згідно якої, пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув, у
системному зв'язку з самою ч. 11 ст. 11
зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

Відповідно до пп.7 п. 11 ст. 11 ЗУ «Про
захист прав споживачів» кредитодавцю
забороняється: вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

Пунктом 31 постанови № 5 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ встановлено, що, враховуючи
положення пункту 7 частини тринадцятої
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів», суди мають виходити з
того, що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення 7 частини 13 статті 11 ЗУ «Про
захист прав споживачів»
застосовуються й до додаткових вимог
банку (іншої фінансової установи).

Так, заявлені позивачем вимоги щодо
стягнення заборгованості з
відповідача у розмірі 17556,92 грн. не
підлягають задоволенню, оскільки
відповідно до наданих позивачем
розрахунків дана заборгованість
склалась за договором, термін дії якого
закінчився 25.11.2007 року, тобто на час
звернення до суду позивача (07.11.2013 року),
сплинув термін позовної давності,
встановлений законодавством для
відповідних правовідносин.

На підставі ст.ст.599, 526, 527, 530, 1054 ЦК
України, керуючись ст.ст.213-215 ЦПК
України суд

В И Р І Ш И В

В задоволенні позовних Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості відмовити за
пропуском строку позовної давності.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня
проголошення рішення шляхом подачі
скарги через Артемівський районний суд
м. Луганська.

Суддя: