АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/1395/14 Справа: №
Головуючий 1 інстанції:
Доповідач: Малінська С.М. УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
Головуючого судді - Малінської С.М.,
Суддів - Швецової Л.А.,
при секретарі - Лотох І.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Київського районного суду м.
Харкова від 02 грудня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання порядку користування
приміщенням квартири, розподілу майна ,
яке знаходиться у загальній частковій
в с т а н о в и л а:
У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом, в якому просила:
встановити факт , зазначивши у
свідоцтві про право власності від
11.10.1999 року № 2-99-157899 її прізвище замість
« ОСОБА_2» - «ОСОБА_2» ; припинити право
спільної сумісної власності її та
відповідача на квартиру АДРЕСА_1 ;
виділити їй у власність житлові
кімнати площею 14,7 м2 та 11,7 м2 з балконом
, а відповідачу залишити кімнату площею
15,7 м2 з балконом з виплатою відповідачу
компенсації в сумі 14 980грн. ; кухню ,
ванну , коридор , вбудовану шафу
залишити у спільному користуванні ;
забов'язати відповідача не чинити їй
перешкод у користуванні приміщеннями,
які знаходяться у спільній власності.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2
вказала , що спірна квартира 11.10.199року
приватизована нею , її чоловіком ОСОБА_4
Після смерті чоловіка вона успадкувала
? частину від належної йому частки у
праві власності, відповідач також
прийняв спадщину. Перепланування
квартири неможливе. Відповідач має
інше житло , не зареєстрований і не
мешкає в спірній квартирі, комунальні
Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 02 грудня 2013 року у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просила рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, що з'явилися, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Судовим розглядом встановлено, що
відповідно до свідоцтва про право
власності від 11 жовтня 1999року р.н.
2-99-157899 (а.с.35) квартира АДРЕСА_1 на праві
спільної сумісної власності ОСОБА_2 ,
ОСОБА_4 та ОСОБА_7

Згідно свідоцтва про смерть
НОМЕР_1 від 14 лютого 2000 року ( а.с.7)
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до свідоцтва про право
на спадщину за законом від 29 травня
2004року, посвідченого державним
нотаріусом Восьмої Харківської
державної нотаріальної контори
Ребровою І.С. , реєстраційний номер 2-951 ,
позивачці належить ? частина від
спадкового майна , яке складається з 1/3
частини спірної квартири ( а.с.36).

Пунктом 14 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22 грудня
1995року за № 20 « Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності» передбачено , що
квартира , яка є спільною сумісною чи
спільною частковою власністю , на
вимогу учасника(учасників) цієї
власності підлягає поділу в натурі ,
якщо можливо виділити сторонам
ізольовані жилі та інші приміщення з
самостійними виходами, які можуть
використовуватися як окремі квартири
або які можна переобладнати в такі
квартири. У протилежному випадку може
бути встановлено порядок користування
приміщеннями квартири , якщо про це
заявлено позов.

В позовній заяві позивачка
вказала , що переобладнання квартири
неможливе , тобто виділити сторонам
ізольовані жилі та інші приміщення з
самостійними виходами, які можуть
використовуватися як окремі квартири
або які можна переобладнати в такі
квартири неможливо .

Таким чином , відповідно до
вищевказаних роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України , може бути
встановлено порядок користування
приміщеннями квартири , якщо про це
заявлено позов. З таким позовом ОСОБА_2
до суду не зверталась , але не
позбавлена права звернення з
вищевказаним позовом.

Фактично позивачка звернулась до
суду з взаємовиключними позовними
вимогами, а саме : просила припинити
право спільної власності між нею та
відповідачем , визнавши за нею право
власності на дві кімнати з балконом в
спірній квартирі, але в той же час
просила залишити в загальній
власності допоміжні приміщення
квартири та забов'язати відповідача не
перешкоджати їй у користуванні
приміщеннями квартири , що знаходяться
у загальній власності.

Оскільки судом першої інстанції
повно та всебічно з'ясовані дійсні
обставини справи, дано належну оцінку
зібраним доказам і постановлено
законне й обґрунтоване рішення у
справі, судова колегія не вбачає
підстав для його скасування.

Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Харкова від 02 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді