РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 414/1946/13-ц

Провадження № 2/414/9/2014

14 лютого 2014 року

Кремінський районний суд

Луганської області

У складі: головуюча суддя
Кіяшко В.Г.,

при секретарі
Пугачова К.О.,

за участі позивач
ОСОБА_1,

представник
позивача ОСОБА_2,

відповідач
ОСОБА_3,

представник
відповідача
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Кремінна

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_5, ОСОБА_3 про захист честі,
гідності, ділової репутації та
стягнення моральної шкоди на цій
підставі,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою, в якій вказав, що 06.11.2011 року до
нього завітав ОСОБА_5 та замовив в нього
товар - шини та диски. 11.11.2011 року
відповідач по справі ОСОБА_5 та позивач
ОСОБА_1, внаслідок попередньої
домовленості, уклали договір
купівлі-продажу, згідно якого
відповідач по справі ОСОБА_5 отримав
шини та диски. Позивач вказує, що шини
та диски були належної якості, що
підтверджено рішеннями судів першої та
апеляційної інстанції, а також
висновком експертної установи
Донецького інституту судових
експертиз. Позивач вказує, що
відповідач ОСОБА_5 та відповідач
ОСОБА_3, які є чоловіком та дружиною,
поширювали відносно нього
недостовірну інформацію, а саме про
продавця неналежної якості товарів -
шин та дисків, шахрая і таке інше, не
маючи на це ніяких підтверджень.
Позивач пов'язує поширення такої
недостовірної інформації, що зв'язана з
його підприємницькою діяльністю, з
посяганням на його честь, гідність та
ділову репутацію, внаслідок чого
зазнав моральних страждань, які він
оцінює в 20000,00 грн. Позивач вказує, що
відповідачі по справі спільно діяли
при розповсюдженні недостовірної
інформації, а саме це виразилося в
поширенні недостовірної інформації
ОСОБА_5, ОСОБА_3 при продавцях та
покупцях магазину, на шино монтажних
станціях, в експертних установах, що
призвело позбавлення його клієнтів та
заподіяння йому моральної шкоди. А
тому позивач звертається до суду з
позовом, та прохає зобов'язати
відповідачів спростувати не
достовірну інформацію через засіб
масової інформації та стягнути на його
користь моральну шкоду 20000,00 грн.

В судовому засіданні позивач позов
підтримав, вимагав від відповідачів
вибачення перед ним та особами, що їм
була донесена недостовірна інформації,
а також стягнути моральну шкоду 20000,00
грн. та судові витрати. В обґрунтування
своїх вимог посилався на рішення
Кремінського районного суду від 15.08.2012
року, яке набрало законної сили
відповідно до ухвали апеляційного суду
05.08.2013 року. Вказаними рішенням суду
відповідачу ОСОБА_5 у задоволенні
позову про повернення товару
неналежної якості відмовлено,
встановлено, що дисбаланс виник
внаслідок неналежного кріплення
ОСОБА_5 шин та дисків. Це підтверджено і
висновком експертизи Донецького
інституту. Позивач наголошує, що
внаслідок того, що у відповідачів по
справі не було підтверджених даних
щодо неякісності шин та дисків,
відповідачі не мали право поширювати
таку інформацію серед продавців,
покупців магазину, на шино монтажних
станціях. Оскільки жодних довідок
відповідачі не мали, то і поширювати
таку інформацію позивач вважає
відповідачі не могли. Оскільки ризик
втрати покупців та погана репутація
підприємця морально на нього вплинули,
прохає стягнути шкоду у сумі 20000,00 грн.
та спростувати недостовірну
інформацію.

Представник позивача в судовому
засіданні позицію позивача підтримала
повністю, прохала позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні
проти позову заперечувала та вказала,
що ніяких скарг до книги відгуків та
пропозицій не писала, інформацію
недостовірну не поширювала, вважає, що
позивач по справі має на меті наживу,
вони помилково заявили вимоги про
повернення товару неналежної якості,
їм потрібно було б заявляти про
повернення товару належної якості.
Вказала, що при виникненні конфліктної
ситуації, покупець, який був присутній
при ній, вийшов з магазину.
Підтвердила, що дійсно з чоловіком
ОСОБА_5 їздили на шино монтажні станції
Автодом та ПП ОСОБА_9, на останній
прохали надати довідку про неякісність
товару. Відповідач вважає, що вона
реалізувала своє право, передбачене ст.
40 Конституції України. А тому прохає
відмовити у позові повністю.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував,
вказав, що відповідач реалізував своє
право, передбачене Конституцією. Також
вказав, що позивач повинен довести факт
поширення інформації відповідачем а
також те, що внаслідок цього було
порушеного його особисті немайнові
права. А тому прохає відмовити у
задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні
повідомив, що був продавцем магазину
Автореал. Відповідач ОСОБА_5 замовив
комплект шин та дисків. Через 5 днів він
забрав їх з магазину, товар перевіряли.
В цей же день відповідач ОСОБА_5
повернув гайки кріплення дисків.
Претензій до товару в нього не було.
Через деякий час відповідач повернув
диски, вони вже мали механічні
пошкодження. Відповідач ОСОБА_5 у
присутності покупців сказав, що шини та
диски неякісні, а тому вимагає
повернення коштів. Також свідок
повідомив, що приїздила також ОСОБА_3,
бігала по магазину, вимагала книгу
скарг, ображала ОСОБА_1, називала його
шахраєм, начебто він її обманює,
погрожувала йому. Відповідач ОСОБА_3
говорила, що позивач не має права
працювати підприємцем. Внаслідок
ситуації, що склалася, відвідувачі
магазину відмовилися від покупок та
вийшли з магазину. ОСОБА_6 також
повідомив, що в магазині було дві
перевірки, всі за заявами ОСОБА_3
Свідок вважає, що внаслідок ситуації,
що склалася, позивач душевно страждав і
це було по ньому видно.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
повідомив, що працює на СТО Автодом.
Відповідачі приїздили з метою
балансування та встановлення шин та
дисків на автомобіль. Шино комплект був
перевірений, ніякого дисбалансу не
було. Свідок особисто керував
автомобілем на цих шинах та дисках,
ніяких зауважень у нього не було.
Відповідачі розповідали про
неякісність товару, в них б'є кермо і
взагалі такі шини та диски не можуть
використовуватися на авто. За
результатами балансування
відповідачам видана довідка.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
повідомив, що був відвідувачем
магазину на час виникнення спірної
ситуації відносно шин та дисків, чув, що
між сторонами по справі виникла сварка.
Свідок вказує, що саме ОСОБА_3 кричала
та ображала ОСОБА_1, говорила, що він
продав їм товар неналежної якості.
Внаслідок того, що в магазині
відбувалися вищевказані події, свідок
пішов з нього. Крім нього і інші
відвідувачі також вийшли з магазину.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
повідомив, що відповідачі приїздили до
нього неодноразово, перший раз це було
в 2011 році. При перевірці шин та дисків
недоліків не виявлено. Останнього разу
відповідачі прохали видати довідку
заднім числом, яка свідчила б про
неякісність товару, хоча раніше свідок
проводив перевірку шинокомплекту.
Свідок вказує, що ним було відмовлено у
видачі такої довідки. Відповідачі по
справі повідомляли йому, що позивач по
справі продав товар неналежної якості,
ввів їх в оману.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1
та його представника ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3, представника
відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_4; свідчення
свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
перевіривши матеріали справи, вважає,
що позов підлягає частковому
задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до ухвали Апеляційного суду
Луганської області від 05.08.2013 року (а.с.
77) апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено,
рішення Кремінського районного суду
від 15.08.2012 року залишено без змін.
Рішенням суду від 15.08.2012 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до
ОСОБА_1 про повернення сплаченої суми
за товар неналежної якості,
відшкодування моральної шкоди та
стягнення десятикратної вартості
товару до Державного бюджету України
відмовлено за необґрунтованості. Таким
чином, рішеннями судів підтверджено, що
порушення Закону України «Про захист
прав споживачів» при продажу товару
відповідачу ОСОБА_5 з боку позивача
ОСОБА_1 не було, тобто - товар належної
якості. Суд враховує при рішення
Кремінського суду від 15.08.2012 року та
рішення Апеляційного суду Луганської
області від 05.08.2013 року, оскільки
відповідно до ч. 3 ст. 62 ЦПК України
обставини, що встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, яка
набрала законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи, щодо яких
встановлені ці обставини. Таким чином,
відповідно до вищевказаних рішень,
встановлено, що товар є належної
якості, порушення ЗУ «Про захист прав
споживачів» не відбулося, а тому
інформація відносно неякісності
товару не підтверджена. Відповідно до
рішення Апеляційного суду від 05.08.2013
року ОСОБА_5 неналежними засобами
кріпив диски, внаслідок чого могли
виникати такі дисбаланси.

Постанову про відмову у порушенні
кримінальної справи (а.с. 89-90), довідку
ПП ОСОБА_9 (а.с. 91), довідку ПП
Автодом-Сервіс (а.с. 92), ухвалу (а.с. 94-95),
ухвалу (а.с. 96) суд до уваги не приймає,
оскільки постанова, довідки покладені
описані в рішенні від 15.05.2012 року,
довідки покладені в основу рішення, а
тому суд вважає, не має підстав для їх
дослідження. Відповідно до свідоцтва
про реєстрацію фізичної-особи
підприємця (а.с. 97) позивач є приватним
підприємцем з 23.07.2004 року. Суд також не
приймає до уваги сертифікати
відповідності, лист (а.с. 98-100, 101),
рішеннями судів першої інстанції та
апеляційної інстанції якість товару
підтверджена. Посилання позивача на
книгу відгуків та пропозицій (а.с. 102-103),
а також на звернення до Інспекції з
питань захисту прав споживачів,
Рубіжанської міської ради, Рубіжансько
МВ ГУМВС суд також не приймає, оскільки
дійсно, як зауважила сторона
відповідачів, тут відбулася реалізація
ст. 40 Конституції України усі мають
право направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Разом з тим, свідки в судовому
засіданні підтвердили поширення
інформації щодо неналежної якості
товару - шин та дисків, щодо шахрайства
та обману зі сторони ОСОБА_1 по
відношенню до ОСОБА_5, оскільки свідок
ОСОБА_6 в судовому засіданні
підтвердив, що відповідачі по справі в
присутності продавців та відвідувачів
магазину Автореал повідомляли про
неякісність товару, про шахрайство та
обман зі сторони продавця, внаслідок
чого відвідувачі магазину вийшли з
нього. При цьому лідируючу позицію при
поширенні такої інформації займала
саме відповідач ОСОБА_3 Цю обставину
частково визнала й відповідач ОСОБА_3,
яка в своїх поясненнях вказала, що на
момент суперечки в магазині була одна
людина, вона одразу вийшла. ОСОБА_6
також повідомив, що відповідач ОСОБА_3
кричала та ображала безпосередньо
ОСОБА_1 Таким чином, свідок підтвердив
розповсюдження інформації відносно
якості шин та відносно особи позивача
ОСОБА_1 Суд також зважає на свідчення
ОСОБА_7, який повідомив, що відповідача
приїздила разом на ПП Автодом для
балансування та встановлення шино
комплектів. Відповідачі повідомляли
про неякісність товару на ПП Автодом,
незважаючи на висновок, що дав ПП
Автодом. Таким чином, на ПП Автодом
відповідачами поширювалася інформація
відносно неякісності шин та дисків. При
цьому у суду склалося враження, що в
даному випадку інформацію поширював
більше відповідач ОСОБА_5 Свідок
ОСОБА_8 підтвердив, що між сторонами по
справі відбулася сварка, відповідач
ОСОБА_3 кричала та ображала ОСОБА_1,
називала його брехуном та шахраєм,
після сварки він одразу вийшов з
магазину, після нього також вийшли інші
відвідувачі магазину, яких свідок не
знав. З огляду на свідчення в даному
випадку ОСОБА_3 більше поширювала
інформацію, ніж ОСОБА_5 Таким чином,
поширення інформації в магазині серед
відвідувачів відносно неякісності шин
та дисків свідком підтверджена.

Суд вважає також підтвердженим і
поширення інформації на території ПП
ОСОБА_9, що підтверджено свідченнями
ОСОБА_9, який вказав, що відповідачі
приїздили до нього декілька раз,
останнього разу прохали видати довідку
заднім числом, де вказати, що товар є
неякісним. У видачі такої довідки
свідком було відмовлено, оскільки
ніяких недоліків не було. Свідок
вказав, що відповідачі повідомляли, що
позивач продав товар неякісний. При
цьому спочатку з автомобіля вийшов
відповідач ОСОБА_5, через деякий час
вийшла й ОСОБА_3, яка і в більшій мірі
поширювала інформацію відносно
неякісності шин та дисків. Відповідно
до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів. А тому поширення інформації
доведено показаннями свідків.

Позивач в своїй заяві вказує про
солідарну відповідальність
відповідачів, посилаючись на ту
обставину, що відповідачі сукупними
діями або діями з єдиним наміром
заподіяли йому матеріальну шкоду. Хоча,
на перший погляд, дії відповідачів і є
спільними - спільно приїздили, спільно
поширювали інформацію, але при аналізі
показань свідків та пояснень сторін по
справі, суд прийшов до висновку, що
відповідачі хоча і приїздила до
магазину та станцій технічного огляду
разом, були обоє присутні при поширенні
інформації, але домінуючу позицію при
поширенні відносно неякісності товару
та відносно особи позивача мала саме
відповідач ОСОБА_3, а тому суд вважає, що
нею інформації повідомлена більшій
кількості людей та у більшому обсязі,
ніж відповідачем ОСОБА_5 А тому, на
думку суду, відповідальність є не
солідарною, а є частковою.

Суд погоджується з посиланням сторони
відповідачів на положення ст. 277 ЦК
України, згідно якої позивач повинен
довести факт поширення інформації
відповідачем, а також те, що внаслідок
цього було порушено його особисті
немайнові права. Разом з тим і
відповідачі по справі повинні довести,
що поширена інформація є не
достовірною. Оцінивши свідчення
свідків та пояснення сторін по справі,
у суду немає підстав не довіряти таким
свідченням, оскільки сам факт
поширення інформації не є підставою
для її спростування, а лише поширення
інформації, що є недостовірною, тягне
за собою її спростування. А тому факт
поширення інформації відносно
неякісності товару - шин та дисків, та
відносно шахрайства та брехні зі
сторони позивача в судовому засіданні
доведена повністю. Відповідачі, в свою
чергу, спростовуючи факт поширення
такої інформації, обов'язок по
доведенню достовірності такої
інформації, відповідно до ст. 277 ЦК
України, не виконали - жодного доказу
відносно достовірності поширеної ними
інформації не надали. При цьому позивач
як в позовній заяві, такі в поясненнях
послався на докази, рішення судів
першої та апеляційної інстанції, якими
заяви про неякісність товару з боку
ОСОБА_5 спростовано. Неякісність товару
спростовано і висновком Донецького
науково-дослідного інституту судових
експертиз та експертних досліджень,
отриманого на підставі ухвали суду від
03.12.2012 року, який покладено в основу
рішення апеляційного суду від 05.08.2013
року, якість товару підтверджена.
Таким чином, сторони по справі мали
виконати як загальні вимоги ст. 60 ЦПК
України щодо обов'язку доказування
обставин, на які вони посилаються, такі
спеціальні, передбачені ст. 277 ЦК
України. Сторона відповідача ніяких
доказів достовірності інформації суду
не навела, хоча ч. 2 ст. 10 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Жодного доказу
достовірності поширеної інформації
відповідачі не надали. Ніякого
підтвердження неналежної якості
товару на момент поширення
відповідачами інформації фізичним
особам стороною відповідача не
надано, а тому і поширювати
непідтверджену інформацію фізичним
особам вони права не мали.

Відповідно до ст. 3 ЦК України
загальними засадами цивільного
законодавства є: неприпустимість
свавільного втручання у сферу
особистого життя людини;
неприпустимість позбавлення права
власності, крім випадків, встановлених
Конституцією України та законом;
свобода договору; свобода
підприємницької діяльності, яка не
заборонена законом; судовий захист
цивільного права та інтересу;
справедливість, добросовісність та
розумність.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
передбаченому ЦПК України, звернутися
за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 24 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Відповідно до зміст уст 23 ЦК
України моральна шкода полягає у
приниженні честі, гідності фізичної
особи та ділової репутації юридичної
особи. Під приниженням честі та
гідності фізичної особи слід розуміти
поширення недостовірної інформації
про таку особу, що призвело до фізичних
чи душевних страждань. Суд
погоджується з твердженням позивача,
що внаслідок поширення відносно нього
недостовірної інформації відбулося
приниження його честі та гідності,
постраждала ділова репутація.
Внаслідок того, що фізична особа є
підприємцем, то поширення
недостовірної інформації відносно
безпосередньої підприємницької
діяльності, яка спрямована на
отримання прибутку призвело до
приниження ділової репутації. Суд
враховує також і тривалий характер
заподіяння душевних страждань.
Починаючи з кінця 2011 року інформація
відповідачами про неналежну якість
товару та про обман з боку продавця
поширена, але на даний час не
спростована. Оскільки розповсюдження
інформації пов'язано з безпосередньою
трудовою діяльністю, отримання доходу,
то суд вважає, що моральна шкода була
заподіяна позивачеві. Але, разом з тим,
вважає, що вимоги про відшкодування
моральної шкоди позивачем на суму 20000
грн. заявлені завищено, а тому суд
вважає за потрібне зменшити розмір
морального відшкодування, враховуючи
характер та тривалість душевних
страждань.

Відповідно до ст. 216 ЦПК України, суд,
ухвалюючи рішення на користь кількох
позивачів або кількох відповідачів,
повинен зазначити, в якій частині
рішення стосується кожного з них, або
зазначити, що обов'язок чи право
стягнення є солідарним. Враховуючи
часткову відповідальність за
поширення недостовірної інформації, що
призвело до приниження честі гідності
та ділової репутації, внаслідок чого
було заподіяно моральну шкоду,
характер та тривалість страждань,
ступінь зниження престижу та ділової
репутації та факт не спростування
поширення недостовірної інформації,
суд вважає, що задоволенню підлягає
сума в 3000,00 грн., при цьому частка
відповідача ОСОБА_3 складатиме 2500,00
грн., а відповідача ОСОБА_5 - 500,0 грн.

З врахуванням положення ст. 88 ЦПК
України позивачем сплачено 458,80 грн.
судового збору та 1500,00 витрат на
правову допомогу, а разом 1958,80 грн. (3000
грн. х 458,80 грн. / 20000грн. = 300 грн.), а тому
стягненню підлягають 300,00 грн. , а з
врахуванням часток 240 грн. з
відповідача ОСОБА_3 та 60 грн. з
відповідача ОСОБА_5 А тому загальна
сума стягнення з відповідача ОСОБА_5
складає 560 грн., а з відповідача ОСОБА_3
2740 грн.

В задоволенні заявлених вимог про
спростування недостовірної інформації
шляхом спростування її через
регіональний засіб масової інформації
суд вважає за потрібне відмовити,
оскільки відповідно до постанови ПВСУ
№ 1 від 27.02.2009 року спростування такої
інформації здійснюється той самий
спосіб, в який вона була поширена.
Оскільки така інформація через засіб
масової інформації не поширювалася, то
і спростуванню в такий спосіб не
підлягає.

Суд вважає, що в судовому засіданні
достовірно встановлено, що відповідачі
по справі інформацію відносно якості
товару, особи продавця поширювали. Це
підтверджено свідченнями свідків,
поясненнями сторін. Позивач довів як
поширення інформації, так і порушення
його особистих немайнових прав - право
на захист честі, гідності та ділової
репутації, що передбачено нормами КУ, а
тому вимоги ст. 277 ЦК України виконав.
Відповідачі в свою чергу жодних
доказів на підтвердження
достовірності поширеної інформації не
надали. Не зважаючи на це, суд вважає, що
недостовірність інформації
підтверджена також рішеннями
Кремінського районного суду та
рішенням Апеляційного суду Луганської
області, висновком експерта, яким
обґрунтовано рішення та покладено в
його основу. А тому жодного
підтвердження достовірності поширеної
інформації як на момент поширення, так
і на даний час суду не надано. А тому
суд вважає за потрібне частково
задовольнити позовні вимоги, стягнути
моральну шкоду та судові витрати у
розмірі 2740 грн. з ОСОБА_3 та моральну
шкоду та судові витрати 560 грн. з ОСОБА_5
В іншій частині вимог відмовити за
недоведеністю.

Повний текст рішення суду виготовлено
18.02.2014 року

Керуючись ст. 3,10, 11, 60, 158, 88, 212-215, 216,
218 ЦПК України, ст. 23,24,275,277 ЦК України,
Постановою Пленуму Верховного суду
України № 4 від 31.03.95 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи», суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3
про захист честі, гідності, ділової
репутації та стягнення моральної шкоди
на цій підставі задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 500,00
грн. в рахунок погашення моральної
шкоди, заподіяної поширенням
недостовірної інформації, та 60,00 грн.
судових витрат, а разом 560,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
2500,00 грн. в рахунок погашення моральної
шкоди, заподіяної поширенням
недостовірної інформації, та 240,00 грн.
судових витрат, а разом 2740 грн.

В іншій частині позовних вимог про
спростування недостовірної інформації
через будь-який друкований засіб
регіональний засіб масової інформації
відмовити за недоведеністю.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня
проголошення судового рішення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутніми у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
В.Г. Кіяшко