Справа № 424/4799/13-ц
Провадження №2/424/1575/13
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014року

Ровеньківський міський суд Луганської
області у складі:

головуючий суддя: Ібадова Н.П.

при секретарі: Бурлака О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на утримання
дитини, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору:
відділ державної виконавчої служби
Ровеньківського міського управління
юстиції в Луганській області, служба у
справах дітей виконавчого комітету
Ровеньківської міської ради
Луганської області,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду 05.08.2013р. з
позовною заявою, в якій зазначила, що є
опікуном її онука ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
оскільки його мати (донька позивачки)
померла ІНФОРМАЦІЯ_3 Відповідач є
батьком дитини, але допомоги на
утримання дитини в добровільному
порядку не надає, а тому позивачка
просить стягнути з відповідача на її
користь аліменти на утримання дитини -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4
частини з усіх видів доходів, але не
менш 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, щомісячно,
починаючи з дати звернення до суду і до
досягнення дитиною повноліття.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_4,
свідоцтво про право зайняття
адвокатською діяльністю НОМЕР_1 від
21.06.2007р., яка діє на підставі угоди про
надання юридичних послуг від 12.07.2013р., -
надала суду заяву, в якій зазначила, що
наполягає на позовних вимогах та
просила розглянути справу у
відсутність сторони позивача.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про причини неявки суд не
повідомив, про час і місце розгляду
справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача - адвокат
ОСОБА_5, свідоцтво про право на зайняття
адвокатською діяльністю НОМЕР_2 від
26.04.2012р., який діє на підставі договору
про надання правової допомоги від
14.10.2013р., - в судовому засіданні позовні
вимоги не визнав та пояснив, що
відповідач не відмовлявся ніколи від
дитини, не позбавлений відносно дитини
батьківських прав та завжди надає
позивачці і своєму сину матеріальну
допомогу. Наполягає на тому, що рішення
про призначення позивачки опікуном
дитини є незаконним, оскільки дитина є
громадянином України і вивезена за
кордон України без його згоди. Тому
просив відмовити у задоволенні
позовних вимог повністю.

Представники третіх осіб у судове
засідання не з'явились, про час і місце
судового засідання повідомлені
належним чином, про причини неявки суд
не повідомили.

Дослідивши матеріали справи, наявні у
справі письмові докази, заслухавши
пояснення представника відповідача,
судом встановлені наступні обставини
справи та відповідні їм
правовідносини.

Відповідач і ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується
свідоцтвом про народження (а.с.7).
Постановою судді Ровеньківського
міського суду від 21.05.2002р. з відповідача
на користь ОСОБА_6 стягнуті аліменти на
утримання їх сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
в розмірі 1/4частини усіх видів його
доходів щомісячно, починаючи з 17.05.2002р.
і до досягнення дитиною повноліття
(а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_6 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
(а.с.5). На момент смерті ОСОБА_6 і її син
ОСОБА_3 проживали у АДРЕСА_1 Після
смерті ОСОБА_6 розпорядженням
адміністрації Щигонського
муніципального району Самарської
області №898 від 22.12.2008р. позивачка була
призначена опікуном ОСОБА_3, оскільки є
його бабусею (а.с.6). Тож з того часу
ОСОБА_3 проживає разом з позивачкою за
адресою: АДРЕСА_2

На теперішній час відповідач не надає в
добровільному порядку матеріальної
допомоги позивачці на утримання його
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, а постанова
Ровеньківського міського суду від
21.05.2002р. про стягнення аліментів
виконанню не підлягає через смерть
стягувача, тому позивачка звернулася з
позовом до суду. Зазначені обставини,
крім їх підтвердження письмовими
доказами, також визнаються обома
сторонами, а тому суд вважає їх
доведеними.

Тож спір витікає із сімейних
правовідносин з приводу батьківського
обов'язку по утриманню дитини, що
регулюються Сімейним кодексом України.
Враховуючи наявність іноземного
елементу на стороні позивача, то спір
підлягає врегулюванню з урахуванням
положень Закону України від 23.06.2005р.
№2709-IV «Про міжнародне приватне право»
та Конвенції про правову допомогу та
правові відносини у цивільних,
сімейних та кримінальних справах,
вчиненої 22.01.1993р. в м. Мінську.

Відповідно до ст.66 ЗУ від 23.06.2005р. №2709-IV
права та обов'язки батьків і дітей
визначаються особистим законом дитини.
Враховуючи положення ст.16 цього Закону
в контексті змісту ст.7 Закону України
«Про громадянство України» особистим
законом дитини -ОСОБА_3 - є право
України, оскільки дитина народжена на
території України і її батьки є
громадянами України.

Згідно ст.180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.181 СК України той із
батьків, хто проживає окремо від
дитини, може брати участь у її
утриманні в грошовій і (або)
натуральній формі. За рішенням суду
кошти на утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України
мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

Частиною 1 статті 191 СК України
передбачено, що аліменти на дитину
присуджуються за рішенням суду від дня
пред'явлення позову.

Оцінивши обставини справи, суд дійшов
висновку, що позовна вимога про
стягнення аліментів з відповідача на
утримання ОСОБА_3 підлягає задоволенню,
оскільки відповідач не звільнений від
обов'язку по утриманню його сина, а
розмір аліментів на рівні 1/4частки з
усіх видів доходів відповідача
щомісячно відповідатиме засадам
справедливості, добросовісності та
розумності, що передбачено ч.9 ст.7 СК
України.

Разом з тим, стосовно отримувача
аліментів суд вважає за необхідність
зауважити, що відповідно до ст.180 СК
право вимоги на отримання матеріальної
допомоги належить виключно дитині.
Оскільки ОСОБА_3 є малолітньою особою, а
позивачка є його опікуном, то
позивачка, відповідно до ч.1 ст.67
Цивільного кодексу, ст.249, 258 СК та ч.2
ст.3 ЦПК, діє в інтересах підопічного,
тобто в інтересах ОСОБА_3. За таких
обставин, аліменти мають стягуватись
виключно на користь особи, якій
належить право на утримання, тобто
ОСОБА_3. Враховуючи, що позивачка діє в
інтересах ОСОБА_3, то стягнення
аліментів на користь підопічного, а не
на користь позивачки, суд не вважає як
вихід за межі позовних вимог, а в
контексті положень ч.4 ст.10 ЦПК розцінює
як правильне застосування норм
матеріального права.

Стосовно заперечень представника
відповідача щодо правомірності
призначення позивачки опікуном дитини
суд зауважує, що встановлення над
ОСОБА_3 опіки на території Російської
Федерації відповідає вимогам ст.35
Конвенції про правову допомогу та
правові відносини у цивільних,
сімейних та кримінальних справах,
вчиненої 22.01.1993р. в м. Мінську. Крім того,
відповідно до ч.4 ст.24 ЗУ від 23.06.2005р.
№2709-IV опіка, встановлена над
громадянами України, які проживають за
межами України, визнається дійсною в
Україні, якщо проти встановлення опіки
або проти її визнання немає законних
заперечень відповідної консульської
установи або дипломатичного
представництва України. Враховуючи, що
відповідачем не надано по справі
заперечень відповідної консульської
установи України щодо встановлення
опіки над ОСОБА_3, то підстав для
неприйняття по справі в якості доказу
розпорядження адміністрації
Щигонського муніципального району
Самарської області №898 від 22.12.2008р. про
призначення позивачки опікуном ОСОБА_3
суд не вбачає.

Таким чином, позовні вимоги підлягають
задоволенню частково.

Щодо судових витрат, то згідно ч.3 ст.88
ЦПК України якщо позивача, на користь
якого ухвалено рішення, звільнено від
сплати судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

Таким чином, судові витрати підлягають
стягненню з відповідача в дохід
держави в повному обсязі і складаються
із судового збору, розмір якого
відповідно до ст.4 Закону України «Про
судовий збір» складає 229,40грн.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК суд
допускає негайне виконання рішень у
справах про стягнення аліментів - у
межах суми платежу за один місяць.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст.7, 10, 11, 31, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, ст.ст.180-182, 191, 249, 258 Сімейного
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на утримання
дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3,
аліменти на його утримання в розмірі 1/4
частини з усіх видів доходів щомісячно,
але не менш 30% прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку,
починаючи з 05 серпня 2013р. і до
досягнення дитиною повноліття, тобто
до ІНФОРМАЦІЯ_4 р.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави
судовий збір в розмірі 229 (двісті
двадцять дев'ять) грн. 40 (сорок)коп..

Рішення суду в межах суми платежу по
аліментах за один місяць підлягає
негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене особами,
які брали участь у справі, шляхом
подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Луганської області.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги чи заяви
відповідача про його перегляд, якщо
апеляційну скаргу чи заяву не було
подано.

Суддя: Н.П. Ібадова

22.01.2014