РІШЕННЯ

05.02.2014 р.
Іменем УКРАЇНИ
м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира
у складі

судді Корицької В.О.,

при секретарі Зоренко Т.О.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали цивільної справи

за позовом ОСОБА_1,

до ОСОБА_2,

АДРЕСА_1,

про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

12.12.2013 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із
вищенаведеним позовом про розірвання
шлюбу, в якому зазначив, що перебуває у
зареєстрованому 13.04.1991 р. Житомирським
міським відділом ЗАГС шлюбі із ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, від якого сторони мають
двох спільних повнолітніх синів:
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3 Заявлені вимоги позивач
мотивує тим, що їхнє подружнє життя не
склалося через різні погляди на
сімейне життя, шлюбні обов'язки,
релігійні переконання та несумісність
характерів. Шлюбні відносини припинили
більше півтора року назад, тобто сім'я
розпалася остаточно, шлюб існує лише
формально . ОСОБА_1 у позові вказав, що
спільного господарства сторони не
ведуть і з вересня 2013 року проживають
окремо. Примирення вважає неможливе,
оскільки ні хто із сторін цього не
бажає. Спору щодо поділу сумісного
майна і місця проживання їхнього
неповнолітнього сина немає. /а.с. 2-3/

У судове засідання 05.02.2014 р. сторони не
з'явились, надали суду заяви, в яких
просять розглянути справу за їх
відсутності. У поданій заяві позивач
позов підтримав, просив задовольнити,
відповідач позовні вимоги визнала
повністю і проти задоволення даного
позову не заперечує. /а.с. 13, 14/

Так, згідно положень ч. 4 ст. 174 ЦПК
України у разі визнання відповідачем
позову, суд за наявності для того
законних підстав, ухвалює рішення про
його задоволення.

Враховуючи, що у матеріалах справи є
достатньо доказів про взаємовідносини
сторін, розгляд справи відбувся у
відсутності учасників процесу згідно
до ст.ст. 158, 169 ЦПК України.

Відповідно із ч. 2 ст. 197 ЦПК України у
зв'язку із неявкою сторін у судове
засідання, фіксування судового процесу
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.
/а.с. 15/

Суд оцінивши докази по справі за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному та об'єктивному
розгляді всіх обставин справи в їх
сукупності, приходить висновку, що
позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню,
виходячи із наступних підстав.

Згідно до норм ст. 51 Конституції
України та ст. 24 Сімейного Кодексу
України шлюб ґрунтується на вільній
згоді дружини і чоловіка, примус до
шлюбу не допускається.

У відповідності із ч. 3 ст. 56 СК України
кожен з подружжя має право припинити
шлюбні відносини. Примушування до
збереження шлюбних відносин є
порушенням права чоловіка, дружини на
свободу та особисту недоторканість.

Вивчивши доводи позивача, викладені у
позовній заяві, дослідивши матеріали
справи, судом встановлено наступні
юридичні факти та відповідні їм
правовідносини.

Сторони перебувають у зареєстрованому
шлюбі, який як вбачається зі змісту
свідоцтва про укладення шлюбу серії
НОМЕР_1, укладено 13.04.1991 р. Житомирським
міським відділом запису актів
громадянського стану, про що зроблено
відповідний актовий запис № 548. Після
одруження дружині присвоєно прізвище
«ОСОБА_2». /а.с. 6/

Від вищевказаного шлюбу сторони мають
двох спільних дітей: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3
/а.с. 4, 5/

Сторони припинили шлюбні відносини та
із вересня 2013 року проживають окремо,
через те, що мають різні погляди на
сімейне життя, обов'язки та побут. Спору
щодо поділу спільно нажитого сумісного
майна і місця проживання
неповнолітнього сина ОСОБА_4 - немає.
Подальше збереження шлюбу не
відповідає їхнім інтересам, умов для
примирення немає.

Беручи до уваги ступінь конфліктних
відносин, а також причини припинення
шлюбних відносин, суд вважає, що
вживати заходів щодо примирення
подружжя не доцільно.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб
припиняється внаслідок його
розірвання за позовом одного з
подружжя на підставі рішення суду,
відповідно до ст. 110 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них.

За наведених вище обставин, суд вважає
за доцільне згідно положень ст. 112
Сімейного кодексу України шлюб
розірвати, оскільки подружні стосунки
фактично припинились, спільного
господарства сторони не ведуть,
збереження шлюбу суперечить їх
інтересам, що має істотне значення у
даній справі.

Оскільки позивач не заявляв вимоги про
стягнення із відповідача судових
витрат, суд, керуючись принципом
диспозитивності цивільного
судочинства, закріпленим ст. 11 ЦПК
України, не вирішує питання про
розподіл судових витрат згідно норм ст.
88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 158, 169, 174, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 104, 105, 110, 112-115 СК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Шлюб, що зареєстрований 13.04.1991 р.
Житомирським міським відділом запису
актів громадянського стану, укладений
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за актовим записом
№ 548 - розірвати.

Відповідно вимог ст. 115 СК України, дане
рішення суду після набрання ним
законної сили надіслати до органу
державної РАЦСу за місцем ухвалення
рішення для внесення відомостей до
Державного реєстру актів цивільного
стану громадян.

Шлюб припиняється у день набрання
чинності даного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Житомирської
області через суд першої інстанції
шляхом подання апеляційної скарги
протягом 10 (десяти) днів із дня його
проголошення, особи які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 (десяти)
днів із дня отримання копії даного
рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на його оскарження. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
В.О. Корицька