Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22ц/778/173/14
Головуючий у 1 інстанції: Зарютін П.В.
Суддя-доповідач Дзярук М.П.
У Х В А Л А

Іменем України

12 лютого 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого Крилової О.В.

Суддів Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

При секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 11 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 в
особі законного представника ОСОБА_5,
третя особа: орган опіки та піклування
в особі районної адміністрації
Запорізької міської ради по
Шевченківському району, про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4 в особі
законного представника ОСОБА_5, третя
особа: орган опіки та піклування в
особі районної адміністрації
Запорізької міської ради по
Шевченківському району, про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням.

В позові зазначав, що він є власником
квартири АДРЕСА_1, в якій проживала та
була зареєстрована його неповнолітня
донька ОСОБА_4, проте донька разом зі
своєю матір'ю ОСОБА_5 в 2004 році виїхала
зі спірної квартири та проживає за
адресою мешкання своє матері.

Посилаючись на зазначені обставини,
просив суд визнати свою доньку ОСОБА_4
такою, що втратила право користування
квартирою АДРЕСА_1.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2013
року відмовлено в задоволені позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на незаконність, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, не відповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким його позовні вимоги
задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про визнання ОСОБА_4 такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, суд виходив з положень ч.2
ст.405, ч.3 ст. 29 ЦК України та прийшов до
правильного висновку про
недоведеність позовних вимог.

Висновки суду відповідають вимогам
закону та обставинам справи.

Права членів сім'ї власника на
користування житловим приміщенням
врегульовані ст. 405 ЦК України,
відповідно до вимог якої члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом ( ч.2 ст.405
ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України
місцем проживання фізичної особи є
житловий будинок, квартира, інше
приміщення, придатне для проживання в
ньому (гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово.

Ч.3 ст. 29 ЦК України передбачено, що
місцем проживання фізичної особи у
віці від десяти до чотирнадцяти років є
місце проживання її батьків або одного
з них, з ким вона проживає.

Ч.2 ст. 29 ЦК України встановлено, що
фізична особа, яка досягла
чотирнадцяти років, вільно обирає собі
місце проживання, за винятком обмежень,
які встановлюються законом.

Судом встановлено, що позивач є
власником квартири АДРЕСА_1. В спірній
квартирі як член сім»ї зареєстрована
його донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4
з 2004 року проживає разом з матір'ю
ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2, оскільки її
батько ОСОБА_3 не виявляє інтересу
щодо проживання своєї малолітньої
доньки разом з ним у спірній квартирі.
Батьки малолітньої ОСОБА_4 розірвали
шлюб та проживають окремо. Самостійно
питання користування житлом малолітня
ОСОБА_4 до виповнення нею 14 років не
мала можливості визначати.

Таким чином, враховуючи те, що
малолітня ОСОБА_4 на час звернення
позивача до суду не досягла віку 14
років, а тому не мала можливості вільно
за законом обирати місце свого
проживання, в зв»язку з чим на
теперішній час немає підстав вважати
її такою що більше року не проживає у
спірній квартирі без поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивач не довів законності та
обґрунтованості заявлених позовних
вимог.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають зібраним у
справі доказам, яким судом дана належна
оцінка, правильно визначена юридична
природа правовідносин і закон, який їх
регулює.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи по суті.

Таким чином, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів не знайшла
підстав, передбачених ст. 309 ЦК України
для скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення,
а тому відхиляє апеляційну скаргу
ОСОБА_3 та залишає рішення суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317,319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: