У Х В А Л А

Іменем України

14 лютого 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА
Р.Ю.

суддів ЛЕСКА В.В.,
ЧУЖІ Ю.Г.

при секретарі ГАВРИЛКО В.С.

за участю представника відповідача
Волошин-Пацкан С.М. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Ужгороді цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Закарпатгаз» про
стягнення заробітної плати, за
апеляційною скаргою ПАТ «Закарпатгаз»
на рішення Мукачівського
міськрайонного суду від 7 червня 2013 р., -

в с т а н о в и л а :

10.01.2013 р. ОСОБА_2 звернувся до суду із
зазначеним позовом до ПАТ
«Закарпатгаз», мотивуючи наступним.
Позивач працював майстром монтажної
дільниці Мукачівської філії ПАТ
«Закарпатгаз» і 07.07.2012 р. звільнився з
роботи у зв'язку з виходом на пенсію. На
порушення вимог ст. 116 КЗпП України,
частковий розрахунок по зарплаті
роботодавець провів лише 06.08.2012 р., а
заборгованість, яка не виплачена,
складає 5301,41 грн. З цього приводу
позивач усно і письмово звертався до
роботодавця, до органів прокуратури,
після чого Територіальна державна
інспекція з питань праці у
Закарпатській області провела
перевірку і 26.10.2012 р. видала припис ПАТ
«Закарпатгаз» про зобов'язання
провести нарахування середнього
заробітку за час затримки розрахунку,
тобто з 07.07.2012 р. по 06.08.2012 р., а також
виплатити нараховану зарплату у
розмірі 5301,41 грн. Ці кошти не виплачені.
Посилаючись на викладені обставини та
уточнивши вимоги, позивач остаточно
просив стягнути на його користь з
відповідача нараховану при звільненні,
але не виплачену заробітну плату в
розмірі 5301,41 грн.; зобов'язати
відповідача здійснити нарахування
середнього заробітку за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку, тобто з 07.07.2012 р. по 06.08.2012 р.,
і виплатити нараховану суму; допустити
негайне виконання рішення суду в
частині стягнення нарахованої, але не
виплаченої зарплати.

Рішенням Мукачівського міськрайонного
суду від 07.06.2013 р. позов задоволено:
стягнуто з ПАТ «Закарпатгаз» на
користь ОСОБА_2 невиплачену при
звільненні заробітну плату у розмірі
5301,41 грн.; зобов'язано відповідача
здійснити нарахування середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку з 07.07.2012 р. по
06.08.2012 р. в розмірі 10025,20 грн.; допущено
негайне виконання рішення суду в
частині стягнення нарахованої, але не
виплаченої зарплати, але не більше ніж
за один місяць; стягнуто з ПАТ
«Закарпатгаз» на користь держави
судовий збір у розмірі 229,40 грн.

Відповідач рішення суду від 07.06.2013 р.
оскаржив, вказує, що суд не врахував, що
за результатами перевірки дотримання
вимог трудового законодавства не було
виявлено факту невиплати зарплати
позивачу при звільненні.

У письмових запереченнях на апеляцію
позивач вказував на її
необґрунтованість, просив скаргу
відхилити, рішення суду - залишити без
змін.

Додатковим рішенням Мукачівського
міськрайонного суду від 11.10.2013 р.
доповнено резолютивну частину рішення
суду від 07.06.2013 р. вказівкою виплатити
позивачу нарахований середній
заробіток за час затримки по день
фактичного розрахунку з 07.07.2012 р. по
06.08.2012 р. в розмірі 10025,20 грн.

Додаткове рішення суду не
оскаржувалося.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника відповідача
Волошин-Пацкан С.М., яка апеляцію
підтримала, взявши до уваги, що позивач
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 р. помер, дослідивши
матеріали справи, апеляційний суд
приходить до такого.

Спірні правовідносини регулюються
нормами КЗпП України, відповідно до
яких роботодавець зобов'язаний в день
звільнення видати працівникові
належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу (ст.
47); при звільненні працівника виплата
всіх сум, що належать йому від
підприємства, провадиться в день
звільнення; якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок; в разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
роботодавець в усякому випадку повинен
в зазначений у цій статті строк
виплатити не оспорювану ним суму (ст.
116); в разі невиплати з вини роботодавця
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство повинно виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку; при наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум роботодавець повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника (ст. 117).

Відповідно до положень ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, суд
розглядає цивільну справу в межах
заявлених позивачем вимог, апеляційний
суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, сторона у справі на
власний розсуд розпоряджається своїми
процесуальними правами (ст.ст. 10, 11, 27, 31,
ст. 303 ч. 1).

У справі встановлено, що ОСОБА_2
працював майстром монтажної дільниці
Мукачівської філії ПАТ «Закарпатгаз» і
07.07.2012 р. звільнився з роботи у зв'язку з
виходом на пенсію (а.с. 7 т. 1), проте,
розрахунок із ним було проведено лише
06.08.2012 р. Позивач із приводу затримки
розрахунку звертався 14.08.2012 р. із заявою
до роботодавця та 19.09.2012 р. із заявою до
прокурора м. Мукачева (а.с. 2, 4 т. 1). На
вимогу прокуратури Територіальною
державною інспекцією з питань праці у
Закарпатській області з 18.10. по 22.10 2012 р.
була проведена перевірка додержання
ПАТ «Закарпатгаз» законодавства про
працю та загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, за результатами
якої Актом від 22.10.2012 р. № 07-03-022/0794 було
встановлено, що розрахунок із ОСОБА_2,
звільненим 07.07.2012 р., було проведено
06.08.2012 р., чим було порушено вимоги ст. 116
КЗпП України, а також на порушення
вимог ст. 117 ч. 1 КЗпП України
роботодавцем не було проведене
нарахування середнього заробітку за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку (а.с. 14-15 т. 1). Головний
державний інспектор праці ОСОБА_3 26.10.2012
р. вчинив ПАТ «Закарпатгаз» припис №
07-03-022/0794-0775, яким вимагав за порушення
строків розрахунку при звільненні
ОСОБА_2 забезпечити нарахування та
виплату йому середнього заробітку за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку у відповідності до вимог ст.
117 ч. 1 КЗпП України (а.с. 16-17 т. 1).

Обставини, встановлені вищезгаданою
перевіркою, відображені в службовій
записці від 15.11.2012 р. начальника
Мукачівської філії ПАТ «Закарпатгаз»
Є.В. Кульчицького на ім'я голови
правління ПАТ «Закарпатгаз» В.М. Шатила
(а.с. 6 т. 1). Водночас цим документом
визнається, що при здійсненні
розрахунку було виявлено, що частина
зарплати ОСОБА_2 була включена в акти
робіт по заміні фасадних газопроводів
у м. Мукачеві і, оскільки ці роботи
станом на 20.07.2012 р. не повністю були
оплачені замовником, ОСОБА_2 не була
нарахована та не була виплачена
заробітна плата в сумі 5301,41 грн., що
суперечить статті 116 КЗпП України.
Факти щодо неоплати виконаних за
актами робіт, викладені у цій службові
записці, узгоджуються із службовою
запискою начальника дільниці
газифікації Мукачівської філії ПАТ
«Закарпатгаз» ОСОБА_6 від 01.02.2012 р. (а.с.
32-33 т. 1), а також з актами приймання
виконаних підрядних робіт за
листопад-грудень 2011 р. (а.с. 88-172 т. 1), з
іншими матеріалами справи. Ці факти і
обставини підтверджуються показаннями
допитаних судом першої інстанції
свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, а свідок ОСОБА_3 показав, що
склав акт і припис на підставі наданих
йому бухгалтерських документів, даних
про іншу заборгованість перед ОСОБА_2
із зарплати бухгалтерія йому не
надавала.

З довідок про доходи та утримання від
06.03.2013 р. № 26 (а.с. 45 т. 1), від 04.06.2013 р. № 50
(а.с. 199 т. 1), з правової позиції позивача
щодо заборгованості в розмірі 5301,41 грн.
та зі змісту встановленого в справі
випливає, що останнє нарахування
зарплати позивачу було здійснене у
червні 2012 р. у розмірі 10832,60 грн., в т.ч.,
до видачі після утримання податків і
зборів - 8943,08 грн., і ця сума була
виплачена із затримкою, а сума у 5301,41
грн. не була виплачена зовсім.

Передбачене ст. 117 КЗпП України
стягнення на користь звільненого
працівника середнього заробітку за час
затримки розрахунку є санкцією, що
застосовується до роботодавця.
Зазначене узгоджується із правовою
позицією, яку Верховний Суд України
висловив, зокрема, у обов'язковій до
застосування (ст. 214 ч. 2, ст. 360-7 ЦПК
України) Постанові від 21.11.2011 р. у справі
за позовом ОСОБА_11 до ПП «Укрвертикаль»
про стягнення заборгованості із
заробітної плати, середнього заробітку
за час затримки розрахунку при
звільненні та відшкодування моральної
шкоди, згідно із якою суд, установивши
під час розгляду справи про стягнення
середнього заробітку у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі, - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, на підставі ст. 117 КЗпП
України стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а в разі
непроведення його до розгляду справи -
по день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини; сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Поряд із цим, позивач визначив період
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні з
07.07. по 06.08.2012 р. і фактично поставив
питання про розрахунок середнього
заробітку виходячи з лише
недорахованої його частини у розмірі
5301,41 грн. Цим позивач визначив межі
вимог, за які не вправі виходити суди
першої та апеляційної інстанцій.
Беручи до уваги, що як період
нарахування середнього заробітку за
час затримки розрахунку при
звільненні, так і база нарахування є
меншими від тих параметрів, щодо яких
відповідно до закону могли ставитися
вимоги, колегія суддів констатує, що
позивач на власний розсуд розпорядився
своїми правами і прав відповідача це не
порушує.

Суд першої інстанції здійснив
розрахунок середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні за
період з 07.07. по 06.08.2012 р. виходячи з
даних за два повні відпрацьовані
позивачем місяці (а.с. 199 т. 1) та з бази
розрахунку у 5301,41 грн. і дійшов висновку
про необхідність стягнення з
відповідача на користь позивача 10025,20
грн. Відповідач не спростував доводів
позову та обставин, встановлених судом
першої інстанції, не довів відсутності
своєї вини у затримці виплати проханих
позивачем коштів, а, отже, не спростував
наявності підстав для застосування
санкції, передбаченої ст. 117 КЗпП
України. Не спростовують цього і доводи
апеляції, які, по суті, зводяться до
єдиного - про те, що, як вважає апелянт,
за результатами перевірки державним
інспектором праці не було виявлено
факту невиплати заробітної плати
ОСОБА_2 при звільненні. Між тим,
апеляція не враховує встановленого у
справі в сукупності та не містить
жодного обґрунтування щодо
неправильності конкретних доводів
позову та фактів і обставин,
установлених судом першої інстанції, а
тому не може бути підставою для
скасування рішення суду із відмовою в
позові.

Актовим записом про смерть № 909 від
31.12.2013 р., Свідоцтвом про смерть, виданим
Відділом ДРАЦС по м. Мукачеву
реєстраційної служби Мукачівського
міськрайуправління юстиції у
Закарпатській області 31.12.2013 р.,
стверджується, що ОСОБА_2 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. У зв'язку з цим, колегія
суддів щодо спору, який виник з
трудових правовідносин, констатує
наступне.

Цивільна правоздатність фізичної
особи припиняється в момент її смерті
(ст. 25 ч. 4 ЦК України). За суттю трудових
правовідносин, право на працю
нерозривно пов'язане з особою, яка це
право реалізує суто особисто шляхом,
зокрема, укладення трудового договору,
а також так само особисто захищає це
право, в т.ч., від порушень, вчинених
роботодавцем при звільненні
працівника (ст. 43 Конституції України,
ст.ст. 2, 51, Глави ІІІ, XV КЗпП України
тощо).

Права та обов'язки, що нерозривно
пов'язані з особою спадкодавця, не
входять до складу спадщини (ст. 1219 ч. 1 ЦК
України), установлений цією статтею
Кодексу перелік таких прав і обов'язків
не є вичерпним. За змістом ст.ст. 1218, 1227
ЦК України, а також враховуючи аналогію
закону (ст. 8 ч. 1, ст. 1230 ЦК України), сума
заробітної плати включно із середнім
заробітком за час затримки розрахунку
при звільненні, яка належала
спадкодавцеві, але не була ним одержана
за життя (тобто, визначена, належна, в
т.ч., присуджена сума, що з певних причин
не була виплачена), передається членам
його сім'ї, а у разі їх відсутності -
входить до складу спадщини. Даних про
склад сім'ї ОСОБА_2, який помер, про коло
його спадкоємців у справі немає.

Суд ухвалою зобов'язаний закрити
провадження у справі, якщо померла
фізична особа, яка була однією із
сторін у справі, якщо спірні
правовідносини не допускають
правонаступництва (ст. 205 ч. 1 п. 6 ЦПК
України), у цьому випадку відсутня
особа, яка може реалізувати відповідні
права в цивільному процесі, тож
провадження в справі не може
продовжуватися. Водночас застосування
цієї норми цивільного процесуального
закону на стадії апеляційного
провадження в силу положень ст. 304 ч. 1
ЦПК України має особливості, що
випливають з норм ст. 310 цього Кодексу,
які передбачають, що смерть фізичної
особи - сторони у спірних
правовідносинах після ухвалення
рішення, що не допускає
правонаступництва, не може бути
підставою для скасування рішення із
закриттям провадження в справі у тому
випадку, якщо судом першої інстанції
ухвалено законне і обґрунтоване
рішення (ст. 310 ч. 2). Тобто, провадження у
справі підлягає закриттю з наведеної
підстави, якщо суд апеляційної
інстанції дійде висновку про
незаконність і необґрунтованість
рішення суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний
суд не має підстав для скасування
рішення суду першої інстанції та
відмови в позові, тому на підставі ст. 308
ЦПК України та із врахуванням положень
ст. 310 ч. 2 цього Кодексу апеляцію слід
відхилити, рішення суду - залишити без
змін.

Керуючись ст. 303 ч. 1, ст. 304 ч. 1, ст. 307 ч. 1 п.
1, ст. 308, ст. 310 ч. 2, ст.ст. 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Закарпатгаз» відхилити, рішення
Мукачівського міськрайонного суду від
7 червня 2013 р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів може бути оскар жена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді