АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 216/7034/13-ц 22-ц/774/9/К/14
Справа № 216/7034/13-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/9/К/14
Доповідач - Михайлів Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Михайлів Л.В.

суддів - Барильської А.П.,
Ляховської І.Є.,

при секретарі - Булах К.А.

за участю: представника позивача
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк"- Бродько
Анатолія Івановича,

відповідача - ОСОБА_4 та його
представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" на заочне
рішення Центрально-Міського районного
суду м. Кривого Рогу від 29 листопада 2013
року по цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_4
про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
"ПриватБанк" (надалі- ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду з
позовом до ОСОБА_4 про стягнення суми
заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 30 листопада 2005 року між
Закритим акціонерним товариством
комерційний банк «ПриватБанк»
правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено
кредитний договір за № DNH4KP40740203, згідно
умов якого ОСОБА_4 отримав кредит у
розмірі 6 670,30 грн., зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 25,8% річних на суму залишку
заборгованості за кредитом, з кінцевим
терміном повернення - 30.11.2007 року.
Відповідно до умов укладеного
договору, договір складається з заяви
позичальника та Умов надання кредиту
фізичним особам («Розстрочка»), які
підписані відповідачем та які
засвідчують його згоду з умовами
кредиту.

В порушення норм закону та умов
договору ОСОБА_4 зобов'язань за
вищевказаним кредитним договором не
виконав, тому станом на 09.07.2013 року,
утворилась заборгованість у сумі 109
409,97 грн., яка складається з наступного:

- заборгованість за кредитом - 6 670,30
грн.;

- заборгованість по відсотках за
користування кредитом - 33 526,44 грн.;

- пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань - 63 527,04 грн.;

а також штрафи відповідно до пункту
2.4.5.5. Умов та правил надання
банківських послуг:

- штраф (фіксована частина)- 500,00 грн.;

- штраф (процентна складова)- 5 186,19 грн.

Також позивач просив стягнути з
відповідача судові витрати по справі в
сумі - 1 094,10 грн.

Заочним рішенням
Центрально-Міського районного суду м.
Кривого Рогу від 29 листопада 2013 року у
позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4
відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» ставить питання про
скасування рішення суду і ухвалення
нового рішення про задоволення
позовних вимог, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, за недоведеністю
обставин, що мають значення та
невідповідності висновків суду
обставинам справи.

Суд першої інстанції, відмовляючи
банку у задоволені заявленого позову,
посилався на ст..11 Закону України «Про
захист прав споживачів», відповідно до
норм якої кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув,
проте не звернув уваги на те, що у
вказаній статті закону не має жодного
посилання на застосування судами
позовної давності без заяви сторони у
спорі.

Крім того, мова вищевказаного закону
йде про позасудовий порядок повернення
споживчого кредиту, а не про судовий
порядок.

Так в судовому порядку підлягають
застосуванню положення ч.3 ст. 267 ЦК
України, відповідно до якої позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення рішення, про що відповідач до
суду не заявляв, а тому застосування
строку позовної давності без заяви
відповідача є порушенням норм
матеріального права.

Крім того, суд першої інстанції не мав
права застосовувати до кредитних
правовідносин, що виникли на підставі
споживчих кредитів, що були укладені до
13.01.2006 року положення п.7 ч.11 ст.11 ЗУ «Про
захист прав споживачів», оскільки
Закон України № 3161- IV набув чинності
13.01.2006 року.

В запереченнях на апеляційну скаргу
ОСОБА_4 зазначає, що оскаржуване судове
рішення є законним та обґрунтованим, в
процесі розгляду справи суд не порушив
норм ні матеріального, ні
процесуального права, а тому рішення
суду слід залишити без змін, відхиливши
апеляційну скаргу.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог, доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду
не відповідає.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Ст. 627 ЦК України зазначає, що
відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів.

Судом встановлено, що 30 листопада 2005
року між ЗАТ КБ «ПриватБанк»
(правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПриватБанк») був укладений кредитний
договір № DNH4KP40740203, відповідно до умов
якого ОСОБА_4 отримав кредитні кошти у
розмірі 6 670,30 грн., зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 25,08 % річних на суму залишку
заборгованості за кредитом, строком до
- 30.11.2007 року.(а.с.5-6)

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно положень ст.ст.526,527,530 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і у
встановлений строк відповідно до умов
договору та вимог закону.

Тобто, належним виконанням
зобов'язання з боку відповідача є
повернення кредиту в строки, у розмірі ,
визначеними кредитним договором.

Відповідач порушив взяті на себе
зобов'язання за кредитним договором, в
результаті чого станом на 09.07.2013 року
утворилася заборгованість в сумі 109
409,97 грн., яка складається з :

- 6 670,30 грн. - заборгованість за
кредитом;

- 33 526,44 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

- 63 527,04 грн. - пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором, а також штрафів
відповідно до пункту 2.4.5.5 Умов та
правил надання банківських послуг:

- 500,00 грн. - штраф (фіксована
частина).

- 5186,19 грн. - штраф (процентна
складова).

Заповнюючи 30.11.2005 року заяву
позичальника та підписуючи її,
позичальник ОСОБА_4 погодився з тим, що
ця заява разом з запропонованими
банком Умовами надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(далі - Умови), тарифами банку
складатимуть кредитний договір між ним
та банком.

Згідно умов заяви позичальника від
30.11.2005 року позичальник зобов'язався
повернути наданий йому кредит,
сплатити відсотки, винагороди, штрафні
санкції, які зазначені в заяві
позичальника та Умовах строки. Сторони
погодили, що погашення заборгованості
відбувається в наступному порядку:
щомісячно, у період сплати, за який
приймається період з « 21» по « 28» число
кожного місяця, позичальник повинен
надавати банку грошові кошти
(щомісячний платіж) у сумі 357,44 грн. для
погашення заборгованості по кредиту.

Вимоги Банку, щодо стягнення з
відповідача заборгованості за
кредитним договором не суперечать
умовам договору, які визначені
сторонами і погоджені ними.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволені позову суд першої інстанції
керувався вимогами статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
відповідно до норм, якої встановлено,
що у спорах щодо споживчого
кредитування, кредитодавцям
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, незалежно від заяви
сторони у спорі.

Колегія суддів не може погодитись з
таким висновком суду з огляду на
наступне.

Так згідно ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до п.3, п. 4 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Однак ОСОБА_4 не заявляв про
застосування строку позовної давності,
більш того він не приймав участі при
розгляді даної справи в суді першої
інстанції на що не звернув уваги суд
першої інстанції, застосовуючи
наслідки пропущення строку, отже
доводи апеляційної скарги в цій
частині заслуговують на увагу.

Слід зазначити, що відповідачем і в
суді апеляційної інстанції не було
заявлено про застосування строку
позовної давності.

Крім того, колегія суддів вважає, що
відсутні і підстави для застосування
строку позовної давності відповідно до
ст.. 11 Закону України "Про захист прав
споживачів" (в редакції від 22.09.2011 року
№ 3795- VI), оскільки дана стаття не
містить жодного посилання на
застосування судами позовної давності
без заяви сторони у спорі, крім того в
даній статті мова йде про позасудовий
порядок повернення споживчого кредиту,
а не про судовий порядок.

Отже висновки суду першої інстанції
про пропуск позивачем строку позовної
давності, не відповідають матеріалам
справи.

Більш того ОСОБА_4 в суді апеляційної
інстанції не заперечував того факту, що
він отримував кредит, проте у зв'язку з
фінансовими труднощами відповідач
порушив взяті на себе фінансові
зобов'язання по сплаті тіла кредиту,
процентів за користування кредитом,
пеню та інші платежів.

Колегія суддів, перевіривши
правильність даних розрахунку
погоджується з ним, проте не може
погодитись з заявленим розміром пені,
яка підлягає стягненню з відповідача
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума, або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пенею, є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання .

Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства. Розмір
неустойки, встановлений законом, може
бути збільшений у договорі.

Отже і законом і договором передбачено
стягнення пені за несвоєчасне
виконання зобов'язань і сторони
передбачили саме таку
відповідальність у договорі.

Згідно із п. 5.1. Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам, які є
невід'ємною частиною договору, у разі
порушення позивальником будь-якого із
зобов'язань Банк має право нарахувати,
а Позичальник зобов'язується сплатити
Банку пеню у розмірі 0,15% від суми
непогашеної заборгованості за кожний
день прострочення.

Як убачається із п. 5.4. вищевказаних
Умов, нарахування неустойки за кожен
випадок порушення зобов'язань
передбачений п.п.5.1,5.2,5.3 цих Умов,
здійснюється протягом 3 (трьох) років з
дня, коли відповідне зобов'язання
повинне бути виконане позичальником.

Пункт 5.5 Умов, встановлює термін
позовної давності по вимогам про
стягнення кредиту тривалістю у 5 (п'ять)
років.

Заявляючи позов про стягнення пені в
розмірі 63 527,04 грн. позивач на вказане
уваги не звернув.

Враховуючи викладене колегія суддів не
може погодитись з таким розміром пені
за несвоєчасне виконання зобов'язання
по кредитному договору.

За правилами ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події , з якою пов`язано його
початок. Правова природа пені така, що
строк позовної давності щодо її
стягнення обчислюється за кожним днем
( місяцем), за яким нараховується пеня,
окремо. Право на позов про стягнення
пені за кожен день ( місяць) виникає
щодня (щомісяця) на відповідну суму.

В межах трирічного строку пеня складає
40 944,34 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає за необхідне рішення суду
першої інстанції скасувати у зв'язку з
неправильним застосуванням судом
першої інстанції норм матеріального
права та ухвалити нове рішення,
відповідно до вимог ч.1 п.4 ст. 309 ЦПК
України про стягнення з відповідача
ОСОБА_4 заборгованості за кредитом у
сумі 80 827,27 грн., яка складається з:
заборгованість за кредитом - 6 670,30 грн.;
заборгованість по процентам за
користування кредитом-33 526,44 грн.; 40 944,34
грн. - пеня за несвоєчасність виконання
зобов`язань за договором в межах строку
позовної давності за період з 15 вересня
2010 року по 16 вересня 2013 року з
розрахунку 0, 15% від суми не погашеної
заборгованості, а також штрафів
відповідно до пункту 1.5.20 Умов та правил
надання банківських послуг: 500,00 грн. -
штраф (фіксована частина); 5 186,19 грн. -
штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати, якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції
змінює рішення або ухвалює нове, суд
відповідно змінює розподіл судових
витрат. Тому з відповідача ОСОБА_4 на
користь позивача ПАТ «КБ «ПриватБанк»
колегія суддів стягує судові витрати
808,27 грн. судового збору за розгляд
справи в суді першої інстанції та 404,13
грн. за розгляд справи в суді
апеляційної інстанції, а разом 1212,40 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п. п.1, 4 ч.1
ст.309, 313- 314, 316 ЦПК України, колегія
судів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк"» - задовольнити.

Заочне рішення
Центрально-Міського районного суду м.
Кривого Рогу від 29 листопада 2013 року
-скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк" до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк"
заборгованість за кредитним
договором № DNH4KP40740203 від 30 листопада 2005
у сумі 80 827,27 грн., яка складається з :

- 6 670,30 грн. - заборгованість за
кредитом;

- 33 526,44 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

- 40 944,34 грн. - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором, а
також штрафів відповідно до пункту 2.4.5.5
Умов та правил надання банківських
послуг:

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина).

- 5186,19 грн. - штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" 1212,40 грн.
судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: