Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року
Жовтневий районний
суд

м.
Дніпропетровська

У складі:

Головуючого - судді Галічого В.М.

При секретарі - Кодріній О.О.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за
договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач у жовтні 2013 року звернувся до
суду з вищезазначеним позовом. В
обґрунтування заявлених вимог
зазначив, що 14.07.2010 р. між ним та
відповідачем було укладено договір
безпроцентної позики, відповідно до
якого відповідачу було надано позику у
розмірі 389 908, 00 грн., яку останній
зобов'язувався повернути до 15.12.2010 р.
Втім, відповідач свої зобов'язання за
договором позики не виконав, що дає
позивачеві право вимагати повернення
позики з урахуванням 3% річних від
простроченої суми позики, інфляційних
витрат, суми пені та штрафу. На підставі
викладеного позивач просив суд
стягнути з відповідача на його користь
20 537 004, 51 грн., з яких 389 908,00 грн. -
основного боргу, 32 912, 51 грн. - 3% річних, 14
426, 60 грн. - інфляційні витрати, 20 021 775, 80
грн. - пеня, 77 981, 60 грн. - сума штрафу, а
також судові витрати у справі.

В судовому засіданні представник
позивача заявлені вимоги підтримала,
просила позов задовольнити з
урахуванням повернутої відповідачем
протягом розгляду справи суми боргу у
розмірі 149 850, 00 грн.

Відповідач ОСОБА_2 під час
судового розгляду справи позов визнав
повністю, проти його задоволення не
заперечував, пояснив, що повернути на
теперішній час суму боргу у повному
обсязі не має можливості у зв'язку з
тяжким матеріальним становищем. У
судове засіданні, що відбулося 24.03.2014
року, не з'явився, про день та час його
проведення повідомлявся належним
чином, про причини неявки суд не
повідомив. Враховуючи, що немає підстав
вважати причини відсутності
відповідача поважними, а також
приймаючи до уваги, що у справі наявні
достатні дані про права та обов'язки
сторін, заслухані їх пояснення, суд
вважає за можливе закінчити розгляд
справи без участі відповідача.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази, суд
приходить до наступного.

Судом встановлено, що 14.07.2010 р. між
ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було
укладено договір безпроцентної позики,
відповідно до якого відповідачу було
надано позику у розмірі 389 908, 00 грн., яку
останній зобов'язувався повернути до
15.12.2010 р., про що того ж дня надав
позивачу відповідну розписку (а.с. 8-9).
Своє зобов'язання щодо повернення в
строк позики відповідач не виконав.
Втім, відповідно до, наявної в
матеріалах справи копії виписки від
18.12.2013 р., ОСОБА_2 протягом розгляду
справи сума боргу перед позивачем була
частково погашена у розмірі 149 850, 00 грн.
(а.с. 42).

Аналізуючи фактичні обставини справи,
суд доходить висновку про те, що між
сторонами виникли правовідносини
позики, врегульовані положеннями ст.
ст. 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, а також
загальними нормами зобов'язального
права. У цих правовідносинах
відповідачем був порушений його
обов'язок у визначений угодою строк
повернути отриману суму, встановлений
ст. ст. 526, 1049 ЦК України, тим самим було
порушене право позивача на своєчасне
отримання наданої ним позики.

У відповідності до ст. 16 ЦПК України,
одною з форм судового захисту
цивільних прав та інтересів є
примусове виконання обов'язку в натурі.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає іншій стороні (позичальникові)
у власність гроші або речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошей або
рівну кількість речей того ж роду і
якості. Договір позики вважається
укладеним з моменту передачі грошей
або речей.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладання договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника,
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми, або
визначеної кількості речей.

Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться; одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

За змістом статті 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України
встановлений принцип диспозитивності
цивільного судочинства, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Враховуючи викладені обставини суд
приходить до переконання про
обґрунтованість та доведеність позову
в частині стягнення суми боргу за
договором безпроцентної позики з
урахуванням повернутої суми боргу у
розмірі 149 850, 00 грн. (389 908, 00 грн. - 149 850, 00
грн. = 240 058, 00 грн.).

Крім того, статтею 625 ЦК України
встановлено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. За таких
обставин з відповідача на користь
позивача також підлягають стягненню 3%
річних від простроченої суми у розмірі
32 912, 51 грн., сума боргу з урахуванням
індексу інфляції у розмірі 14 426, 60 грн., 5
% пені за кожний день прострочення у
сумі 20 021 775, 80 грн. та 20 % суми штрафу
від суми позики в розмірі 77 981, 60 грн.
відповідно до п. 6.2 договору від 14.07.2010
року.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
сплачений судовий збір (а.с. 2) підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 16, 526, 625, 1046-1050 ЦК
України, ст. ст. 8, 10, 11, 57-60, 88, 208, 209, 212-215
ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) 20 387 154, 51
грн. (двадцять мільйонів триста
вісімдесят сім тисяч сто п'ятдесят
чотири гривні 51 коп.), в тому числі 240 058,
00 грн. - основного боргу, 32 912, 51 грн. - 3%
річних від простроченої суми, 14 426, 60
грн. - сума боргу з урахуванням індексу
інфляції, 20 021 775, 80 грн. - 5 % пені за
кожний день прострочення, 77 981, 60 грн. - 20
% суми штрафу від суми позики.

В порядку розподілу судових витрат
стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) 3.441,00 грн.
(три тисячі чотириста сорок одну гривню
00 коп.) судових витрат.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає чинності після розгляду справи
апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя

В.М. Галічий