Cправа № 646/976/14-ц
Провадження № 2/646/526/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2014 р. Червонозаводський
районний суд міста Харкова в складі:

головуючого -
Сорока О.П.,

за участю
секретаря - Пономаренко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням та зобов'язання вчинити
дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
них такими, що втратила право
користування жилим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_2. В обґрунтування своїх
вимог вказала, що 03.09.2012р. на підставі
договору дарування від 31.08.2012р. набула
права власності на вказану квартиру,
відповідачі по справі були
зареєстровані за вищевказаною адресою
як члени сім'ї попереднього власника,
самостійних прав на житло не отримали,
тому втратили право користування
вказаною квартирою та підлягають
зняттю з реєстраційного обліку.

В судовому засіданні представник
позивача надав аналогічні пояснення,
вказавши, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 у кв.АДРЕСА_2
не проживають, але не бажають знятися з
реєстраційного обліку, чим порушують
право власності ОСОБА_1, яка мусить
нести додаткові витрати на оплату
комунальних платежів, оскільки вони
нараховуються виходячи з кількості
прописаних осіб.

Відповідачі в судове засідання не
з'явились, про день та час розгляду
справи повідомлені належним чином.

Заслухавши пояснення
представника позивача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши і
оцінивши надані докази, суд приходить
до наступного.

03.09.2012р. на підставі договору дарування
від 31.08.2012р. ОСОБА_1 набула права
власності на квартиру АДРЕСА_2, що
підтверджується відповідним договором
та витягом про державну реєстрацію
прав (а.с.5-6).

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася 17
липня 1997 р. відповідно до Закону від 17
липня 1997 р. N 475/97-ВР "Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 р., Першого
протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11
до Конвенції", закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (статті 316,317,319,321 ЦК).

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його прав,
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - житловий будинок,
садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК).

Права власника житлового будинку
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише на підставах,
передбачених

законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з
урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК
України члени сім'ї власника житла, які
проживають разом із ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються житловим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником.

Аналіз змісту вказаних правових норм
свідчить про те, що право члена сім'ї
власника квартири користуватися цим
житлом існує лише за наявності у
власника права приватної власності на
це майно.

Із зазначеного випливає, що виникнення
права членів сім'ї власника квартири на
користування цим житлом та обсяг цих
прав залежить від виникнення у
власника квартири права власності на
цей будинок, а отже, припинення права
власності особи на квартиру припиняє
право членів її сім'ї на користування
цією квартирою.

Передбачаючи право власника житлового
будинку (квартири) на відчуження цих
об'єктів, закон не передбачив при цьому
перехід прав і обов'язків попереднього
власника до нового власника в частині
збереження права користування житлом
(житлового сервітуту) членів сім'ї
колишнього власника у випадку зміни
власника будинку (квартири) (на відміну
від договору найму (оренди) житла -
статті 810, 814 ЦК).

Натомість частина 4 ст. 156 ЖК України
передбачає збереження такого права
користування житлом лише для членів
сім'ї, які припинили сімейні відносини
з власником будинку, за умови
збереження права власності на будинок
цього самого власника, тобто при
незмінності власника майна.

З матеріалів справи вбачається, що у
квартирі АДРЕСА_2, зареєстровані, але
фактично не проживають ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, які були вселені як члени сім'ї
колишнього власника зазначеної
квартири ОСОБА_4

Будь-яких договорів оренди, найму чи
інших подібних договорів, предметом
яких є надання ОСОБА_2, ОСОБА_3 права
користування квартирою АДРЕСА_2 не
укладалось.

Враховуючи, що ОСОБА_2, ОСОБА_3 не набули
самостійного права на житло на
підставах, передбачених законом (найм,
оренда, вселення наймачем чи на
підставі ордера тощо - ст. 810 ЦК, статті
61, 64 ЖК), вони підлягають визнанню
такими, що втратили право користування
квартирою АДРЕСА_2.

Аналізуючі наведене, суд дійшов
висновку, що вимоги позивача про
визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3, втратившими
право користування житловою площею в
квартирі АДРЕСА_2 підлягають
задоволенню на підставі ст.ст.71,72 ЖК
України. В частині вимог про
зобов'язання відділу у справах
громадянства, іміграції та реєстрації
фізичних осіб Червонозаводського
району РВ ГУ МВС України в Харківській
області зняти з реєстраційного обліку
ОСОБА_2, ОСОБА_3, суд відмовляє тому, що
відділ реєстрації не є відповідачем по
справі. Рішення суду є обов'язковими
для виконання всіма органами
відповідно ст..124 Конституції України.
Рішення суду про визнання особи
втратившим право користування житлом є
підставою для зняття такої особи з
реєстрації з дня винесення такого
рішення та не потребує окремого
зобов'язання вчинити такі дії.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.. 10,11, 209, 212, 214-215 ЦПК України,
ст.ст.383,810 ЦК України, ст..ст.71,72,150,156 ЖК
України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, втратившими
право користування житловою площею в
квартирі АДРЕСА_2.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
Апеляційний суд Харківської області
через Червонозаводський районний суд
м.Харкова шляхом подачі в 10-денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Сорока О.П.