Якимівський районний суд
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

2/330/17/2014

Справа № 330/1468/13-ц

"11" лютого 2014 р. Якимівський районний
суд Запорізької області у складі:

головуючого - Нестеренко Т.В.

при секретарі - Корнієнко М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду смт. Якимівка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: орган опіки
та піклування при Якимівській селищній
раді та орган опіки та піклування при
Кирилівській селищній раді
Якимівського району Запорізької
області про визнання недійсним
договору іпотеки від 16.08.2012 року,

В С Т А
Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до
Якимівського районного суду з позовом
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: орган
опіки та піклування при Якимівській
селищній раді та орган опіки та
піклування при Кирилівській селищній
раді Якимівського району Запорізької
області про визнання недійсним
договору іпотеки від 16.08.2012 року,
мотивуючи тим, що 16 серпня 2012 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір
позики. За цим договором ОСОБА_3, надала
ОСОБА_2 у позику грошові кошти у розмірі
223 804,00 гривень, що відповідно до курсу
НБУ на момент посвідчення договору
становило 28 000,00 доларів США, строком до
16 грудня 2012 року. В забезпечення
виконання зобов'язань за договором
позики, 16 серпня 2012 року між ОСОБА_2
(Іпотекодавцем) та ОСОБА_3
(Іпотекодержатедь) було укладено
договір іпотеки, відповідно до якого
Відповідач-1 надала в іпотеку
Відповідачу-2 нерухоме майно, а саме:
житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну
ділянку за цією адресою, кадастровий
номер якої : 01: 002: 0146. Зазначений
вище житловий будинок та земельна
ділянка належать ОСОБА_2 на праві
приватної власності, на підставі
рішення суду від 03.02.2009 року у справі №
2-97/2009 року. Вона - ОСОБА_1 є донькою
ОСОБА_2. Постійно проживає разом із нею
в житловому будинку АДРЕСА_1.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року у неї народилась
дочка - ОСОБА_4, про що в Книзі
реєстрації народжень 17 жовтня 2011 року
зроблено відповідний актовий запис №
28. Запис про батька дитини у Книзі
реєстрації народжень зроблений в
порядку ч.1 ст.135 Сімейного кодексу
України. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦКУ,
«Місцем проживання фізичної особи, яка
не досягла десяти років, є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, з ким вона проживає,
опікуна або місцезнаходження
навчального закладу чи закладу охорони
здоров'я, в якому вона проживає». Також
це підтверджується Довідкою від 22.05.2013
року, виданою Виконавчим комітетом
Кирилівської селищної ради, в якій
зазначено, що до складу її сім'ї входить
донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Отже, з
моменту народження її донька проживала
разом з нею і не могла проживати в
іншому місці, так як запис про батька
дитини у Книзі реєстрації народжень
зроблений в порядку ч.1 ст.135 Сімейного
кодексу України. Але Відповідачем 1 та
Відповідачем-2 був укладений договір
іпотеки від 16.08.12 року, який грубо
порушує права її малолітньої доньки.
Тому позивач вважає, що договір іпотеки
від 16.08.12 укладений з порушенням
законодавства та є недійсним з
наступних підстав: Згідно ч.2 ст. 18
Закону України «Про охорону
дитинства»: «Діти членів сім'ї наймача
або власника житлового приміщення
мають право користуватися займаним
приміщенням нарівні з власником або
наймачем». Згідно ч. 2 ст. 64 Житлового
кодексу України «До членів сім'ї
власника житлового приміщення
віднесено дружину (чоловіка) власника
житла (якщо стосовно цього житла у
подружжя не виникло право спільної
власності), їхніх дітей та батьків, а
також інших, осіб, якщо вони постійно
про:живають спільно з власником житла
та ведуть з ним спільне господарство».
Згідно ст. 405 Цивільного кодексу
України, «Члени сім'ї власника житла,
які проживають разом з ним, мають право
на користування цим житлом відповідно
до закону». Згідно ст. 12 Закону України
«Про основи соціального захисту
бездомних громадян і безпритульних
дітей»: «Держава охороняє і захищає
права та інтереси дітей при вчиненні
правочинів щодо нерухомого майна.
Неприпустимо зменшення або обмеження
прав і охоронюваних законом інтересів
дітей при вчиненні будь-яких
правочинів стосовно жилих приміщень.
Органи опіки та піклування здійснюють
контроль за дотриманням батьками та
особами, які їх замінюють, житлових
прав і охоронюваних законом інтересів
дітей. Для здійснення будь-яких
правочинів стосовно нерухомого майна,
право власності на яке або право
користування яким мають діти, потрібна
попередня згода органів опіки та
піклування. Посадові особи органів
опіки та піклування несуть персональну
відповідальність за захист прав і
охоронюваних законом інтересів дітей
при наданні згоди на вчинення
правочинів щодо належного дітям
нерухомого майна». Згідно ч.3 ст. 17
Закону України «Про охорону
дитинства»: «Батьки та особи, які
їхзамінюють, не мають права без дозволу
органів опіки і піклування укладати
договори, які підлягають нотаріальному
посвідченню або спеціальній
реєстрації, відмовлятись від належних
дитині майнових прав, здійснювати
розподіл, обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, надавати письмові
зобов'язання. Органи опіки та
піклування зобов'язані здійснювати
контроль за додержанням батьками або
особами, які їх замінюють, майнових та
житлових прав дітей при відчуженні
жилих приміщень та купівлі нового
житла». Згідно ч.3 ст. 177 Сімейного
кодексу України: «Батьки малолітньої
дитини не мають права без дозволу
органу опіки та піклування вчиняти
такі правочини щодо її майнових прав:
укладати договори, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, в тому числі
договори щодо поділу або обміну
житлового будинку, квартири; видавати
письмові зобов'язання від імені дитини;
відмовлятися від майнових прав
дитини». Таким чином, оскільки одним з
правочинів, який не може вчинятись, без
дозволу органів опіки та піклування,
відповідно до ст. 177 Сімейного кодексу
України, ст. 12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей» та ч. 3
ст. 17 Закону України «Про охорону
дитинства» є відмова від майнових прав
дитини, до яких відноситься, зокрема, і
право користування жилим приміщенням.
Згідно ст. 224 Цивільного кодексу
України «Правочин, вчинений без
дозволу органу опіки та піклування
(стаття 71 Цивільного кодексу України), є
нікчемним». Згідно п.3 ст. 71 Цивільного
кодексу України, «Опікун не має права
без дозволу органу опіки та піклування
укладати договори, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, у тому числі
договори щодо поділу або обміну
житлового будинку, квартири». У
відповідності з ч.7,8 ст.7 Сімейного
Кодексу України, «Дитина має бути
забезпечена можливістю здійснення її
прав, установлених Конституцією
України, Конвенцією про права дитини,
іншими міжнародними договорами
України, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України.
Регулювання сімейних відносин має
здійснюватися з максимально можливим
урахуванням інтересів дитини,
непрацездатних членів сім"і». У
відповідності до ч. 2 ст. 2 Конвенції про
права дитини від 20.11.1989 року, підписаною
Україною 21.02.1990 року, ратифікована
Україною 27.02.1991р., набрала чинності для
України 27.09.1991р. (далі - Конвенція),
«Держави-учасниці вживають всіх
необхідних заходів для забезпечення
захисту дитини від усіх форм
дискримінації або покарання на
підставі статусу, діяльності,
висловлюваних поглядів чи переконань
дитини, батьків дитини, законних
опікунів чи інших членів січ "і».

За ч. і ст. 3 Конвенції «в усіх діях щодо
дітей, незалежно від того, здійснюються
вони державними чи приватними
установами, що займаються питаннями
соціального забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами. Першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини».
Основним законом, який визначає
охорону дитинства в Україні як
стратегічний загальнонаціональний
пріоритет і з метою забезпечення
реалізації прав дитини на життя,
охорону здоров'я, освіту, соціальний
захист та всебічний розвиток
встановлює основні засади державної
політики у цій сфері, є Закон України
«Про охорону дитинства», норми якого
узгоджуються із вищеназваними
положеннями Конвенції «Про права
дитини» та не можуть тлумачитися
звужено. У випадку наявності будь-якої
правової колізії, неповноти,
нечіткості або суперечливості
законодавства, що регулює спірні
правові відносини, що стосуються
інтересів дитини, суд відповідно до
вимог ст.8 Цивільного процесуального
кодексу України та ст. З Конвенції «Про
права дитини» повинен надавати
перевагу якнайкращому забезпеченню
інтересів дитини. Таким чином, батьки
управляють майном, майновими правами,
які належать дитині, з обов'язковим
врахуванням потреб та інтересів
дитини, зокрема, з додержанням
відповідних правил про опіку та
піклування (з дозволу органу опіки та
піклування), а тому отримання батьками
дозволу органів опіки та піклування на
укладення договорів, які підлягають
нотаріальному посвідченню або
спеціальній реєстрації, є необхідним
не тільки тоді, коли ці договори
стосуються майна дитини, але й тоді,
коли вони стосуються її майнових прав,
зокрема, права на користування жилим
приміщенням. Отримання такого дозволу
є необхідною умовою законності
відповідного правочину. Наведене
тлумачення цілком узгоджується з
правовими позиціями, викладеними
Міністерством праці та соціальної
політики України в листі від 22.05,2006 року
за №3411/0/14-06/042 та Міністерством юстиції
України від 25.07,2006 року за №19-50-556 «Щодо
отримання згоди органів опіки та
піклування». Стаття 17 ч.1 п.4 Закону
України «Про іпотеку» передбачає, що
підстави припинення іпотеки є визнання
іпотечного договору недійсним. На
підставі ст. 216 ч.1 Цивільного кодексу
України, недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. Щодо
підсудності, відповідно до ч. 1 ст. 113
Цивільного процесуального кодексу
України «Позови до кількох
відповідачів, які проживають або
знаходяться в різних місцях,
пред'являються за місцем проживання
або місцезнаходженням одного з
відповідачів за вибором позивача». На
підставі вищевикладеного, керуючись
ст. 3, 118, 119 Цивільного процесуального
кодексу України, ст. 29, 71, 203, 215, 224, 405
Цивільного кодексу України, ст. 7, 177
Сімейного кодексу України, ст. 17, 18
Закону України «Про охорону
дитинства», ст. 17 Закону України «Про
іпотеку», позивач просить суд визнати
недійсним договір іпотеки, укладений 16
серпня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

В судове засідання позивач
ОСОБА_1, належним чином повідомлена про
час та місце розгляду справи, не
з»явилась. Причини неявки суду не
повідомила.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1, ОСОБА_6 позов
підтримали та пояснили, що 16.08.2012 року
між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2
було укладено договір іпотеки,
відповідно до якого ОСОБА_3 було
передано в іпотеку нерухоме майно -
земельну ділянку та житловий будинок,
що знаходяться по адресі: АДРЕСА_1.
Вказаний договір іпотеки укладено з
метою забезпечення виконання ОСОБА_2
зобов'язань по договору позики,
укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 16.08.2012
р. на суму 223804,00 гривень, що відповідно
до курсу НБУ на дату посвідчення
договору становило 28000 доларів США. На
момент укладення цього договору
іпотеки у вказаному будинку разом з
позивачкою, що є донькою відповідачки
ОСОБА_2, була зареєстрована та
проживала її неповнолітня дитина
ОСОБА_4. Враховуючи вимоги ст.177 СК
України, ст.17 Закону України від 26.04.2001
року «Про охорону дитинства», ст. 12
Закону України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян і
безпритульних дітей» про те, що батьки
не мають права без дозволу органу опіки
та піклування укладати договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання, при укладенні
оспорюваного іпотечного договору
порушено житлові права неповнолітньої
дитини, оскільки відповідним органом
опіки та піклування дозволу на його
укладання не давалось. Також зазначив,
що реєстрація малолітньої дитини
позивача ОСОБА_1 вбачається з наданих
нею довідок та листів, а саме: довідки
Кирилівської селищної ради № 724 від
10.06.2013 року, листа Кирилівської
селищної ради вих. № 102 від 16.07.2013 року,
довідки про отримання допомоги від
17.06.2013 року, довідки Якимівського
районного сектору УДМС України в
Запорізькій області від 16.07.2013 року,
оскільки із зазначених доказів
вбачається, що дитина була
зареєстрована саме на момент укладення
договору іпотеки, а не після набрання
ним чинності. Також зазначена
обставина підтверджується копією
домової книги, що надана відповідачем в
якості доказів. За таких обставин вони
разом з позивачем вважають договір
іпотеки від 16.08.2012 року недійсним, тому
просять позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник
в судовому засіданні позов не визнали
та пояснили, що договір іпотеки від
16.08.2012 року було укладено у повній
відповідності до вимог діючого
законодавства. На момент укладання
договору іпотекодавцем були надані усі
необхідні документи, у тому числі
довідки та заяви про те, що будь-які
майнові права неповнолітніх осіб на
зазначене майно відсутні. Крім того,
відповідачка вважає позов
безпідставним та необґрунтованим в
зв'язку з тим, що положення законів на
які посилається позивач стосується
виключно батьків дитини, яка має
майнові права на нерухоме майно, а
іпотекодавцем по оспорюваному
договору була інша особа - бабуся
малолітньої дитини ОСОБА_4. При таких
обставинах вважають вимоги позивачки
такими, що не ґрунтуються на діючому
законодавстві, а довідки та заяви,
надані позивачкою у судове засідання
сфабрикованими та такими що не містять
належних доказів викладених у позові
вимог.

Відповідачка ОСОБА_2 належним чином
повідомлена про час та місце розгляду
справи, не з»явилась, причини неявки
суду не повідомила. Заяв та заперечень
щодо позову не надала.

В судовому засіданні представник
третьої особи по справі, орган опіки та
піклування при Якимівській селищній
раді, належним чином повідомлені про
час та місце розгляду справи, не
з»явились, причини неявки суду не
повідомили.

В судовому засіданні представник
третьої особи по справі, орган опіки та
піклування при Кирилівській селищній
раді, Лісовик П.О., просив прийняти
рішення на розсуд суду. При цьому
зазначив, що довідки мешканцям
смт.Кирилівка, Кирилівською селищною
радою надаються за їх заявою та на
підставі наданих ними документів та
документів, які є в наявності
Кирилівської селищної ради, а також за
інформацією самого заявника.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 16.08.2012 року між
відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було
укладено договір іпотеки, відповідно
до якого ОСОБА_3 було передано в іпотеку
нерухоме майно - земельну ділянку та
житловий будинок, що знаходяться по
адресі: АДРЕСА_1. Відповідно до ч.1 ст.628,
ст.629 ЦК України зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.
Договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Згідно зі ст. 638 ЦК України,
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції
однієї сторони укласти договір ( оферти
) і прийняття пропозиції ( акцепту )
другою стороною.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
іпотеку» іпотека - вид забезпечення
зобов'язання нерухомим майном, що
залишається у володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.
Загальні вимоги до предмета іпотеки
встановлюються ч.1 ст. 5 Закону України
«Про іпотеку» - предмет іпотеки має
належати іпотекодавцеві на праві
власності; іпотекодавець має право
відчужувати предмет іпотеки і на цей
предмет може бути звернене стягнення;
нерухоме майно має бути зареєстрованим
у встановленому порядку як окремий
виділений в натурі об'єкт права
власності.

Статтею 6 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що майно, що є у спільній
власності, може бути передане в іпотеку
лише за нотаріально посвідченою згодою
усіх співвласників. Іпотекодавець
зобов'язаний до укладення іпотечного
договору попередити іпотекодержателя
про всі відомі йому права та вимоги
інших осіб на предмет іпотеки, в тому
числі і ті, що не зареєстровані у
встановленому законом порядку. У разі
порушення цього обов'язку
іпотекодержатель має право вимагати
дострокового виконання основного
зобов'язання та відшкодування
іпотекодавцем завданих збитків. Якщо в
іпотеку передається земельна ділянка,
на якій розташовані будівлі (споруди),
які належать іпотекодавцю на праві
власності, така земельна ділянка
підлягає передачі в іпотеку разом з
будівлями(спорудами), на якій вони
розташовані. Як вбачається з
матеріалів справи, договір іпотеки від
16.08.2012 року було укладено у повній
відповідності до вимог діючого
законодавства (а.с. 6-9). На момент
укладання договору іпотекодавцем,
відповідачем по справі ОСОБА_2 були
надані усі необхідні документи, у тому
числі довідки та заяви про те, що
будь-які майнові права неповнолітніх
осіб на зазначене майно відсутні ( а.с.
24-25). Також слід зазначити що у зв'язку з
тим, що відповідач ОСОБА_2 порушила
умови договору іпотеки від 16.08.2012 року
на не повернула грошові кошти в строк
до 16.12.2012 року, відповідач ОСОБА_3,
керуючись п.27.1. договору іпотеки
звернула стягнення на предмет іпотеки.
Та за її заявою Реєстраційна служба
Якимівського РУЮ Запорізької області
здійснила державну реєстрацію за нею
права власності на житловий будинок та
земельну ділянку, що є предметом
іпотеки за договором іпотеки за
реєстраційним №12134 від 16.08.2012 року
(а.с.60-61). Чинним законодавством України
не передбачено перехід прав та
обов'язків попереднього власника до
нового власника в частині збереження
права користування житлом членів сім»ї
колишнього власника у випадку зміни
власника. Виникнення права членів
сім»ї власника будинку на користування
будинком та обсяг цих прав залежить від
виникнення у власника будинку права
власності на цей будинок, а отже
припинення права власності на будинок
припиняє право членів його сім»ї на
користування цим будинком. (Ухвала ВСУ
від 13.07.2011 року по справі № 6-55662св10).
Статтею 18 Закону України «Про іпотеку»
передбачено перелік істотних умов
іпотечного договору, до якого
включаються зокрема, дані про його
учасників. Відсутність хоч би однієї із
умов, що визначаються істотними, є
підставою для визнання судом договору
недійсним.

Відповідно до ч.6 ст. 203 ЦК України
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про
охорону дитинства» батьки не мають
права без дозволу органу опіки та
піклування укладати договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання. Але слід зазначити, що
відповідач по справі, власник майна,
ОСОБА_2, в даному випадку іпотекодавець,
яка відповідно до витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно (а.с. 11) є єдиним власником цього
майна, та не має на утриманні
неповнолітніх дітей, а відповідно до
довідки (а.с. 24) має двох повнолітніх
дітей ОСОБА_1, 1989 року народження та
ОСОБА_9. 1986 року народження.

Статтею 177 Сімейного Кодексу України
встановлено, батьки малолітньої
дитини не мають права без дозволу
органу опіки та піклування вчиняти ряд
правочинів щодо її майнових прав,
зокрема, укладати договори, які
підлягають нотаріальному посвідченню
та (або) державній реєстрації, в тому
числі договори щодо поділу або обміну
житлового будинку, квартири;
видавати письмові зобов'язання від
імені дитини; відмовлятися від
майнових прав дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей»
держава охороняє і захищає права та
інтереси дітей при вчиненні правочинів
щодо нерухомого майна. Неприпустимо
зменшення або обмеження прав і
охоронюваних законом інтересів дітей
при вчиненні будь-яких правочинів
стосовно жилих приміщень. Органи опіки
та піклування здійснюють контроль за
дотриманням батьками та особами, які їх
заміняють, житлових прав і
охоронюваних законом інтересів дітей.
Для здійснення будь-яких правочинів
стосовно нерухомого майна, право
власності на яке або право
користування яким мають діти, потрібна
попередня згода органів опіки та
піклування.

Як встановлено в ході судового
розгляду, відповідачкою ОСОБА_2, як
іпотекодавцем, під час укладення
оспорюваного договору не подавалося
жодних відомостей про реєстрацію або
проживання малолітніх, неповнолітніх,
непрацездатних чи інших осіб в
житловому будинку, належному їй на
праві приватної власності. Більше того,
під час укладення договору іпотеки
ОСОБА_2 подала приватному нотаріусу
ОСОБА_10 довідку Кирилівської селищної
ради від 12.08.2012 року про те, що в будинку
по АДРЕСА_1 мешкає вона та має склад
сім'ї: донька - ОСОБА_1, 1989 року
народження; син - ОСОБА_9, 1986 року
народження (а.с.24). Також, при укладенні
оспорюваного договору іпотеки ОСОБА_2
була зроблена заява на ім'я приватного
нотаріуса ОСОБА_10, якою вона
повідомляла, що у житловому будинку, по
АДРЕСА_1 малолітні та неповнолітні діти
не проживають та не зареєстровані
(а.с.25).

Крім того, ОСОБА_2, як сторона
оспорюваного договору іпотеки, в
пункті 11 договору (а.с.7-8) засвідчила, що
на момент його укладення не існує інших
власників, не існує інших осіб, які
мають права вимоги на предмет іпотеки,
передача в іпотеку предмета іпотеки не
порушує законних прав та інтересів
малолітніх та неповнолітніх дітей
та/або інших членів сім'ї іпотекодавця
та інше.

При цьому суд критично ставиться до
тверджень позивачки про те, що
реєстрація її малолітньої дитини
вбачається з наданих нею довідок та
листів, а саме: довідки Кирилівської
селищної ради № 724 від 10.06.2013 р. (а.с.13),
довідки про отримання допомоги від
17.06.2013 р. (а.с.15), довідки Якимівського
районного сектору УДМС України в
Запорізькій області №2320 від 16.07.2013 року
(а.с.53), акту обстеження
житлово-побутових умов від 12.07.2013 року
(а.с.54); листа Кирилівської селищної
ради вих. № 102 від 16.07.2013 року (а.с. 55),
оскільки з зазначених доказів не
вбачається що дитина була
зареєстрована саме на момент укладення
договору іпотеки, а не після набрання
ним чинності.

Також, суд не приймає до уваги подану
позивачкою копію домової книги (а.с. 16),
оскільки запис про ОСОБА_4 не має дати
внесення та не завірений підписом та
печаткою відповідної посадової особи
Якимівського районного сектору УДМС
України в Запорізькій області та/або
Кирилівської селищної ради.

У свою чергу не може бути належним
джерелом доказової інформації про
реєстрацію особи та її проживання
довідка Кирилівської селищної ради №
786 від 08.07.2013 р., (а.с. 52) що ґрунтується на
зазначеному записі у домовій книзі.
Відповідно до довідки, наданої
Кирилівською селищною радою за вих.№852
від 25.06.2013 року на запит адвоката та
довідки наданої Кирилівською селищною
радою за вих.№962 від 01.11.2012 року, виданої
ОСОБА_2 (а.с.59), за адресою: АДРЕСА_1
зареєстровані: ОСОБА_2, 1960 року
народження, ОСОБА_9, 1986 року народження
та ОСОБА_1, 1989 року народження, інші
особи не зазначені.

Крім того, щодо акту обстеження
житлово-побутових умов від 12 липня 2013
року (а.с.54), як належних проживання та
реєстрації малолітньої дитини у
житловому будинку на момент укладання
договору іпотеки, суд не приймає їх як
допустимі докази відповідно до вимог
ст. 57, 59, 63 ЦПК України, з огляду на
наступне:

За статтею 3 Закону України "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні", місце проживання
особи визначено як
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає понад 6 місяців.

Реєстрація місця проживання та місця
перебування особи здійснюється
відповідним органом спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань реєстрації в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах, районах, районах у містах, а
також у містах Києві та Севастополі
(ст.11 Закону).

За змістом ст.6 Закону реєстрація місця
проживання є обов'язковою і
здійснюється протягом 10-ти днів після
прибуття до нового місця проживання.
Реєстрацію дітей, які не досягла
16-річного віку здійснюють уповноважені
особи.

Тобто, офіційна інформація про місце
проживання та перебування особи, що має
право користування майном надається
виключно відповідним органом
спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
питань реєстрації, а не суміжними
органами або іншими організаціями та
не може бути встановлена на підставі
пояснень свідків. На що слід зазначити,
що на запит суду, відповідно до довідки
щодо місця реєстрації та місця
проживання Сектору адресно-довідкової
роботи УДМС України в Запорізькій
області (а.с.116), за адресою: АДРЕСА_1
зареєстровані: ОСОБА_2, 1960 року
народження, ОСОБА_1, 1989 року народження,
зареєстрована з 15.11.2007 року, до
адресного талону діти не вписані.

Крім того, слід зазначити, що за
роз'ясненнями п. 44 Постанови ВССУ «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
N 5 від 30.03.2012 року будь-які дії, вчинені
без згоди іпотекодержателя після
укладення договору іпотеки (наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки) не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування.

Враховуючи викладене, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи суд
приходить до висновку, що позивачкою не
було доведено, що житловий будинок по
АДРЕСА_1 був місцем проживання
малолітньої ОСОБА_4 на час його
передачі в іпотеку.

Разом з цим, з аналізу правових норм, що
захищають майнові права малолітньої
дитини вбачається наступне: Відповідно
до ст. 203 ЦК України, ст. 17 Закону України
«Про охорону дитинства», ст. 177
Сімейного кодексу України, батьки
малолітньої дитини не мають права
без дозволу органу опіки та піклування
вчиняти ряд правочинів щодо її
майнових прав.

При цьому, за змістом ст. 121-140 Сімейного
кодексу України, бабуся малолітньої
або неповнолітньої особи не
відноситься до кола батьків, а отже
правочини, щодо розпорядження майном,
належним бабусі, дозволу органу опіки
та піклування не потребують.

Крім того, щодо посилання позивачки на
ст. 12 Закону України «Про основи
соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей» слід
зазначити, що зі змісту даного закону
та з ч.3 п. 44 роз'яснень, наданих
Постановою № 5 Пленуму ВССУ «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
від 30.03.2012 року вбачається, що зазначена
норма закону, у даній редакції, діє з 1
січня 2006 року і вимагає попередньої
згоди органу опіки і піклування для
здійснення будь-яких правочинів
стосовно нерухомого майна, право
користування якими мають безпритульні
діти.

Враховуючи те, що у суду відсутні
докази того, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є
безпритульною дитиною, підстав для
визнання недійним договору іпотеки,
виходячи з ст. 12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей» не
існує.

Також, не має підстав для визнання
недійним договору іпотеки виходячи з
положень ст.ст. 71, 224 ЦК України,
оскільки позивачкою не було надано
жодних доказів що позивач по справі,
ОСОБА_2 є опікуном, а
ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1, є особою над якою
встановлено опіку.

За вказаних обставин суд приходить до
переконання, що позивачкою не доведено
порушення сторонами оспорюваного
правочину норм діючого законодавства
при його укладенні та не надано
належних доказів недійсності
оспорюваного правочину, в зв'язку з чим
у задоволені позову слід відмовити.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 29, 71, 203, 204, 215, 224, 405, 572-574,
578, 626-631, 638-640 ЦК України, ст. 17 СК
України, ст.ст. 17, 18 Закону України «Про
охорону дитинства», ст.ст. 17, 18, «Про
іпотеку», ст.ст. 10, 11, 60, 212 - 215, 218 ЦПК
України, суд

В И Р
І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: орган опіки
та піклування при Якимівській селищній
раді та орган опіки та піклування при
Кирилівській селищній раді
Якимівського району Запорізької
області про визнання недійсним
договору іпотеки від 16.08.2012 року -
відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через
Якимівський районний суд Запорізької
області. Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом 10 днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: Т.В.
Нестеренко