04 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого: Качана В.Я.
Суддів: Рейнарт І.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
представника позивача ОСОБА_1 -
адвоката ОСОБА_2 на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 22 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення
коштів та відшкодування моральної
шкоди, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
договором позики та за позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_1 про визнання недійсними
договорів купівлі-продажу, стягнення
коштів та відшкодування моральної
У жовтні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
коштів та відшкодування моральної
У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання
недійсними договорів купівлі-продажу,
стягнення коштів та відшкодування
Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 22 листопада 2013 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 відмовлено. В задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 відмовлено. В задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2
просить суд скасувати рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 22 листопада 2013 року в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ухвалити в цій
частині нове рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 у
повному обсязі, в іншій частині рішення
залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог апелянт
посилається на порушення норм
матеріального права, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи в частині відмови в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3

Справа № 2601/20234/12 № апеляційного
провадження: 22-ц/796/1319/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Шевченко
Т.М.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Качан В.Я. Заслухавши
доповідь головуючого, пояснення осіб,
які з'явились в судове засідання,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
06.12.2010 року приватним нотаріусом КМНО
ОСОБА_7 посвідчено справжність підпису
ОСОБА_3 на заяві, якою вона підтвердила
факт отримання від ОСОБА_1 грошових
коштів у сумі 797 000,00 грн. в рахунок
оплати за майбутніми договорами
купівлі-продажу земельної ділянки та
житлового будинку, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1.

10.02.2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було
укладено договір купівлі-продажу
житлового будинку, посвідчений
приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_8, за
умовами якого ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_3
житловий будинок АДРЕСА_2 з надвірними
будівлями та спорудами, вартістю 767 555,00
грн., яку ОСОБА_1 сплатила, а ОСОБА_3
отримав до підписання договору.

10.02.2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було
укладено договір купівлі-продажу
земельної ділянки, посвідчений
приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_8, за
умовами якого ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_3
земельну ділянку площею 0,0629 га, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1-а,
вартістю 15 300,00 грн., яку ОСОБА_1
сплатила, а ОСОБА_3 отримав до
підписання договору.

Із вимоги про повернення коштів
вбачається від 03.09.2012 року, що ОСОБА_1
звернулася до ОСОБА_3 з вимогою про
повернення коштів отриманих ОСОБА_3 від
неї, як завдаток, оскільки житловий
будинок та земельна ділянка продані
іншим особам.

Вирішуючи питання про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про стягнення коштів та
відшкодування моральної шкоди, суд
першої інстанції виходив із того, що
грошові кошти в сумі 101 000,00 дол. США
ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 в рахунок
укладення майбутніх договорів
купівлі-продажу, тому в задоволенні
позовних вимог було відмовлено.

Проте, колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду першої інстанції
з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Як вбачається з матеріалів справи,
06.12.2010 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1
грошові кошти в сумі 101 000,00 дол. США, що в
еквіваленті становило 797 900,00 грн. в
рахунок оплати за майбутніми
договорами купівлі-продажу земельної
ділянки та житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1, про що свідчить
нотаріально посвідчена заява.

В ході судового розгляду справи
встановлено, що зазначені земельна
ділянка та житловий будинок за адресою:
АДРЕСА_1, були продані ОСОБА_3 іншим
особам.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку про те, що позовні
вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення
коштів в сумі 101 000,00 дол. США, які були
отримані ОСОБА_3 в рахунок оплати за
майбутніми договорами купівлі-продажу
земельної ділянки та житлового
будинку, підлягають задоволенню,
оскільки ОСОБА_3 отримала та зберігала
у себе грошові кошти без достатньої
правової підстави, тому зобов'язана їх
повернути ОСОБА_1

Таким чином, грошові кошти в сумі 101 000,00
дол. США, що в еквіваленті за офіційним
курсом НБУ (1 дол. США = 9,99 грн.) станом на
день винесення рішення становить 1 008
990,00 грн., підлягають стягненню з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_1

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

З огляду на обставини справи та
положення ст. 625 ЦК України, з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 підлягає стягненню і
сума індексу інфляції за весь час
прострочення, яка становить 6 910,98 грн. з
розрахунку: (1 008 990,00 грн. (сума боргу) х
1,008 (середній індекс інфляції за період)
- 1 008 990,00 грн. = 8 071,92 грн.

Разом з тим, стягненню з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 підлягають і 3% річних
від простроченої суми, що становить 45
528,95 грн. з розрахунку: 1 008 990,00 грн. х 3% :
365 х 549 = 45 528,95 грн.

Однак, судом першої інстанції вірно
відмовлено в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 в частині
відшкодування моральної шкоди,
оскільки в даному випадку чинним
цивільно-процесуальним законодавством
не передбачено стягнення моральної
шкоди.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

В ході судового розгляду справи
встановлено, що докази про передачу
грошових коштів ОСОБА_3 ОСОБА_1
відсутні, не доведено, що ОСОБА_1
отримувала від ОСОБА_3 грошові кошти,
тому судом першої інстанції вірно
відмовлено в задоволенні зустрічних
позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за договором
позики.

Відповідно до ст. ст. 626, 655 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. За
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ст. ст. 215, 203 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу. Зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
передбачено, що Правочин визнається
вчиненим під впливом обману у випадку
навмисного введення іншої сторони в
оману щодо обставин, які впливають на
вчинення правочину. На відміну від
помилки, ознакою обману є умисел у діях
однієї зі сторін правочину. Наявність
умислу в діях відповідача, істотність
значення обставин, щодо яких особу
введено в оману, і сам факт обману
повинна довести особа, яка діяла під
впливом обману. Обман щодо мотивів
правочину не має істотного значення.

Як вбачається із спірних договорів
купівлі-продажу, зазначені договори
підписані всіма сторонами, що свідчить
про погодження з умовами договорів, в
момент укладання сторони ознайомлені
зі змістом договорів. Крім того, докази
щодо вчинення спірних договорів під
впливом обману в матеріалах справи
відсутні.

Тому, позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 є
безпідставними та недоведеними
належними та допустимими доказами, у
зв'язку із чим судом першої інстанції
вірно відмовлено в їх задоволенні.

Враховуючи всі обставини справи та
докази у справі, колегія суддів дійшла
висновку про задоволення позовних
вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 в частині
стягнення грошових коштів в сумі 101 000,00
дол. США, що в еквіваленті за офіційним
курсом НБУ (1 дол. США = 9,99 грн.) станом на
день винесення рішення становить 1 008
990,00 грн., які були отримані ОСОБА_3 в
рахунок оплати за майбутніми
договорами купівлі-продажу земельної
ділянки та житлового будинку, а також
інфляційних збитків і трьох відсотків
річних, оскільки такі вимоги доведені
та підтверджені належними доказами,
які судом першої інстанції в ході
розгляду даної справи враховані не
були.

Разом з тим, судом першої інстанції
вірно відмовлено в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 в
частині відшкодування моральної шкоди,
а також, в задоволенні зустрічних
позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та
позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
оскільки такі позовні вимоги є
безпідставними та недоведеними
належними та допустимими доказами.

Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає
стягненню сума судового збору у
розмірі 3 326,30 грн.

За таких обставин, рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 22 листопада 2013 року ухвалено з
неповним з'ясуванням обставин, які
мають суттєве значення для справи та з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, тому рішення
підлягає скасуванню в частині відмови
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про стягнення коштів з
ухваленням в цій частині нового
рішення про задоволення позовних
вимог. В решті рішення суду першої
інстанції є обґрунтованим,
вмотивованим, відповідає обставинам
справи та доказам у справі, тому
скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 22 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
стягнення коштів та відшкодування
моральної шкоди, за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за договором позики та
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про
визнання недійсними договорів
купівлі-продажу, стягнення коштів та
відшкодування моральної шкоди
скасувати в частині відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про стягнення коштів та
відшкодування моральної шкоди та
ухвалити в цій частині нове рішення
наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
стягнення коштів та відшкодування
моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
суму боргу в розмірі 101 000,00 дол. США (сто
одну тисячу доларів США 00 центів), що в
еквіваленті за офіційним курсом НБУ (1
дол. США = 9,99 грн.) станом на день
винесення рішення становить 1 008 990,00
грн. (один мільйон вісім тисяч дев'ятсот
дев'яносто гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
суму індексу інфляції за весь час
прострочення в розмірі 8 071,92 грн. (вісім
тисяч сімдесят одна гривня 92 копійки).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3%
річних в сумі 45 528,95 грн. (сорок п'ять
тисяч п'ятсот двадцять вісім гривень 95
копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судовий з бір в сумі 3 326,30 грн. (три
тисячі триста двадцять шість гривень 30
копійок).

В решті рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 22 листопада
2013 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: