АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 р. Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Нежури В.А., Соколової В.В.

при секретарі - Денисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 13 березня 2014
р. у справі за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Банк Таврика», третя особа: приватний
нотаріус Київського нотаріального
округу ОСОБА_2 про визнання недійсним
договору іпотеки,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 р. ОСОБА_1 звернувся з
позовом до ПАТ «Банк Таврика», третя
особа: приватний нотаріус КМНО ОСОБА_2
про визнання недійсним договору
іпотеки від 15.05.2008 р., укладеного між ним
та АБ «Таврика» (правонаступником
якого є ПАТ «Банк «Таврика»),
посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_2, а також просив
зобов'язати приватного нотаріуса зняти
заборону відчуження майнових прав на
нерухомість, а саме: нежиле приміщення -
офіс АДРЕСА_1, загальною площею 184,05
кв.м., та виключити з Державного реєстру
іпотек запис про обтяження вказаного
майна.

На обґрунтування своїх доводів
посилався на те, що зазначений договір
не відповідає вимогам ст.5 Закону
України «Про іпотеку» (в редакції яка
була чинна на час укладення спірного
договору), оскільки майнові права на
нерухоме майно без визначення їх виду
не могли бути предметом іпотеки. Крім
того вказував на те, що в договорі
іпотеки відсутній опис переданих
майнових прав.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 13.03.2014 р. в задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити вимоги позивача у повному
обсязі, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи та неправильне
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Вказував на те, що суд першої інстанції
не звернув увагу, що на момент
укладення спірного іпотечного
договору майнові права на об'єкт
незавершеного будівництва, відповідно
до переліку об'єктів визначених ст.5
Закону України «Про іпотеку», не могли
бути предметом іпотеки.

Справа № 756/15344/13-ц №
апеляційного провадження:22-ц/796/3652/2014 р.
Головуючий у суді першої інстанції:
Тітов М.Ю.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Усик Г.І.Крім того зазначав,
що суд залишив поза увагою його доводи
про відсутність у договорі іпотеки
опису переданого майнового права, що
суперечить положенням п.3 ч.1 ст.18 Закону
України «Про іпотеку».

Також посилався на те, що суд
неправильно застосував до спірних
правовідносин Закону України «Про
іпотечне кредитування, операції з
консолідованим іпотечним боргом та
іпотечні сертифікати», оскільки
положення цього Закону застосовуються
при укладенні договору про іпотечний
борг, який сторони не укладали.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну
скаргу з наведених у ній підстав.

Представник АБ «Таврика» просив
апеляційну скаргу відхилити,
посилаючись на те, що її доводи не
грунтуються на матеріалах справи та
вимогах закону.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які приймали участь у справі,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що 15.05.2008 р. між
ОСОБА_1 та АБ «Таврика», як управителем
Фонду фінансування будівництва виду
«А» об'єкта ТОВ «Інтер ВВ», був
укладений Договір про участь у Фонді
фінансування будівництва №192/К
нежитлового приміщення - офісу АДРЕСА_1,
загальною площею 184,05 кв.м.

15.05.2008 р. між ОСОБА_1 та АБ «Таврика»
укладено кредитний договір №798-Ф, за
умовами якого ОСОБА_1 отримав 405 000,00
доларів США для фінансування об'єкту
інвестування нежитлового приміщення -
офіс АДРЕСА_1, загальною площею 184,05 кв.м.

З метою забезпечення виконання
зазначеного кредитного договору, 15.05.2008
р. між ОСОБА_1 та АБ «Таврика» укладено
договір іпотеки, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_2

Відповідно до п.1.1 договору
іпотекодавець передає
іпотекодержателю в іпотеку майнові
права на нерухомість, будівництво якої
не завершено, що належить іпотекодавцю.

Іпотекою забезпечується виконання
іпотекодавцем зобов'язання у межах
суми - 405 000,00 доларів США, що виникло на
підставі кредитного договору, а також
сплаті відсотків за користуванням
кредитом, сплаті пені за прострочення
повернення кредиту, сплаті відсотків
та штрафу за нецільове використання
кредиту, відшкодування збитків та
витрат, викладених порушенням
кредитного договору (п.2.1).

Предметом іпотеки є майнові права на
нерухомість, будівництво якої не
завершено, а саме: нежиле приміщення -
офіс АДРЕСА_1, загальна площа
інвестування - 184,05 кв.м., що буде
належати іпотекодавцю після введення
об'єкта будівництва в експлуатація та
державної реєстрації прав власності
(п.3.1.).

За змістом частин 1 та 2 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього
Кодексу.

Підставами визнання недійсним
договору іпотеки позивач зазначав те,
що майнові права на об'єкт
незавершеного будівництва без
визначення їх виду не могли бути
предметом іпотеки, та що іпотечний
договір не містить такої істотної його
умови, як опис предмета іпотеки, що
суперечить ч.2 ст.5 Закону України «Про
іпотеку» (в редакції, чинній на час
укладення оспорюваного договору) та ч.1
ст.18 цього Закону.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1, суд першої
інстанції виходив з того, що укладений
між сторонами договір іпотеки не
суперечить вимогам Закону України «Про
іпотеку» (в редакції, чинній на час
укладення оспорюваного договору) та
Закону України «Про іпотечне
кредитування, операції з
консолідованим іпотечним боргом та
іпотечні сертифікати».

Перевіряючи доводи апеляційної
скарги та висновки суду першої
інстанції, колегія суддів виходить з
наступного.

За змістом ст.ст. 1, 5 Закону
України "Про іпотеку" (у редакції, яка
була чинною на час укладення договору
іпотеки) застава майнових прав на
нерухомість, будівництво якої не
завершено, регулюється за правилами,
визначеними цим Законом.

Предметом іпотеки можуть бути
один або декілька об'єктів нерухомого
майна за таких умов: нерухоме майно
належить іпотекодавцю на праві
власності або на праві господарського
відання, якщо іпотекодавцем є державне
або комунальне підприємство, установа
чи організація; нерухоме майно може
бути відчужене іпотекодавцем і на
нього відповідно до законодавства може
бути звернене стягнення; нерухоме
майно зареєстроване у встановленому
законом порядку як окремий виділений у
натурі об'єкт права власності, якщо
інше не встановлено цим Законом.

Предметом іпотеки також може бути
об'єкт незавершеного будівництва або
інше нерухоме майно, яке стане
власністю іпотекодавця після
укладення іпотечного договору, за
умови, що іпотекодавець може
документально підтвердити право на
набуття ним у власність відповідного
нерухомого майна в майбутньому.

Частина об'єкта нерухомого майна може
бути предметом іпотеки лише після її
виділення в натурі і реєстрації права
власності на неї як на окремий об'єкт
нерухомості чи приєднання її до
предмета іпотеки після укладення
іпотечного договору без реєстрації
права власності на неї як на окремий
об'єкт нерухомості.

В зазначеному Законі відсутнє поняття
"іпотека майнових прав", разом з тим
частиною 1 ст.576 ЦК України визначено, що
предметом застави може бути будь-яке
майно (зокрема річ, цінні папери,
майнові права), що може відчужене
заставодавцем і на яке може бути
звернене стягнення.

Відповідно до ч.2 ст.583 цього Кодексу
заставодавцем може бути власник речі
або особа, якій належить майнове право,
а також особа, якій власник речі або
особа, якій належить майнове право,
передали річ або майнове право з правом
їх застави.

В правовій позиції Верховного Суду
України, викладеній у постанові від
04.09.2013 р. у справі № 6-98цс13, зазначено, що
правовий аналіз положень ЦК та Закону
України «Про іпотеку» дозволяє дійти
висновку про те, що майнове право - це
обумовлене право набуття в майбутньому
прав власності на нерухоме майно (право
під відкладальною умовою), яке виникає
тоді, коли виконані певні, але не всі
правові передумови, що є необхідними і
достатніми для набуття речового права,
а договір іпотеки, якою забезпечено
виконання зобов'язання, є правочином
щодо розпорядження майновим правом
інвестора.

Відповідно до умов договору №192/К про
участь у фонді фінансування
будівництва, укладеного між АБ
«Таврика» та позивачем, останній після
виконання ним умов п.5.4 даного договору
набував майнових прав на об'єкт
інвестування ( предмет іпотеки), та в
подальшому при виконанні своїх
зобов'язань за цим договором, він як
довіритель мав право на оформлення за
собою права власності на зазначений
об'єкт будівництва.

Таким чином, ОСОБА_1, сплативши
кошти у розмірі, що відповідає 100%
вартості об'єкту інвестування вчинив
дії спрямовані на виникнення юридичних
фактів, необхідних і достатніх для
набуття майнових прав на об'єкт
інвестування, та отримання права
вимоги переходу права власності на цей
об'єкт.

Пунктом 1.1 договору іпотеки
визначено, що іпотекодавець передає
іпотекодержателю в іпотеку майнові
права на нерухомість, будівництво якої
не завершено, та яке відповідно до п.3.1
договору іпотеки стане власністю
Іпотекодавця після реєстрації права
власності на нього (ст.331 ЦК України).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.18 Закону
України «Про іпотеку» іпотечний
договір повинен містити, зокрема, таку
істотну умову як опис предмета іпотеки,
достатній для його ідентифікації,
та/або його реєстраційні дані.

Відповідно до п.3.1 договору
іпотеки, предметом іпотеки за цим
договором є майнові права на
нерухомість, будівництво якої не
завершено, а саме: нежиле приміщення -
офіс АДРЕСА_1, загальна площа об'єкта
інвестування 184,05 кв.м (згідно проектної
документації), що буде належати
іпотекодавцю після введення об'єкта
будівництва в експлуатацію та
державної реєстрації права власності.

Зазначеним пунктом договору також
обумовлено, що майнові права
іпотекодавцю належать на підставі
договору №192/к про участь у Фонді
фінансування будівництва від 15.05.2008 р.
та, що після завершення будівництва
нежиле приміщення залишається
предметом іпотеки відповідно до цього
договору.

Таким чином, договір іпотеки
містить опис нерухомого майна, майнові
права на яке є предметом іпотеки,
достатній для його ідентифікації. З
огляду на правову природу майнових
прав, вони не можуть бути
ідентифіковані чи мати реєстраційні
дані у інший спосіб.

З урахуванням наведеного, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку, що спірний правочин
спрямований на реальне настання
правових наслідків, не містить
положень, які б суперечили вимогам
закону або інтересам сторін,
відповідає загальним вимогам,
встановленим ст.203 ЦК України, а тому
відсутні підстави для визнання його
недійсним.

Доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду першої
інстанції не спростовують, а тому вона
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити, а рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 13 березня 2014
р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:
Судді: