Ухвала

Іменем України

05 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Ткачука О.С. Висоцької В.С.
Колодійчука
В.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про усунення перешкод у
користуванні та розпорядженні майном,
вселення, визнання добросовісним
набувачем; за зустрічним позовом
ОСОБА_6, ОСОБА_5, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_7 до відділу
Державної виконавчої служби у
Деснянському районі м. Києва, ОСОБА_4,
спеціалізованого державного
підприємства «Укрспецюст», треті
особи: Деснянська районна у м. Києві
державна адміністрація, КП «Бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкт
нерухомого майна», приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, про визнання недійсними
прилюдних торгів та свідоцтва про
право власності на 1/3 частину квартири
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 11 жовтня 2013 року та рішення
апеляційного суду м. Києва від 26 грудня
2013 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2006 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 18 лютого 2005 року на прилюдних
торгах він придбав 1/3 частину квартири
АДРЕСА_1, проте ОСОБА_5 чинить йому
перешкоди у користуванні та
розпорядженні придбаною ним частиною
квартири. Враховуючи викладене та з
урахуванням уточнень, позивач просив:
скасувати розпорядження Деснянської
районної у м. Києві ради від 20 квітня 2012
року; визнати свідоцтво про право
власності, видане 20 квітня 2012 року
ОСОБА_5 та ОСОБА_7, недійсним; вселити
позивача у зазначену квартиру;
зобов'язати відповідачку не чинити
йому перешкод у володінні,
користуванні та розпорядженні 1/3
частиною вказаної квартири; визнати
позивача добросовісним набувачем 1/3
частини цієї квартири.

У червні 2006 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6
звернулися до суду із зустрічним
позовом, посилаючись на те, що
реалізація арештованого майна, зокрема
1/3 частини квартири, проведена з
порушеннями діючого законодавства
України та без врахування інтересів
неповнолітньої ОСОБА_7, яка постійно
проживає у спірній квартирі.
Враховуючи викладене та з урахуванням
уточнень позовних вимог, позивачі
просили визнати прилюдні торги від 18
лютого 2005 року такими, що не відбулися
та визнати акт продажу 1/3 частини
квартири з прилюдних торгів і
свідоцтво про право власності на
зазначену частину квартири недійсними.

Справа судами розглядалася
неодноразово. Рішенням Деснянського
районного суду м. Києва від 11 жовтня 2013
року у задоволенні позову ОСОБА_4
відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5
задоволено. Визнано договір
купівлі-продажу 1/3 частини квартири
АДРЕСА_1, укладений 18 лютого 2005 року на
прилюдних торгах, недійсним. Скасовано
протокол проведення прилюдних торгів з
реалізації майна від 18 лютого 2005 року.
Визнано свідоцтво про право власності
на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, видане 09
вересня 2005 року ОСОБА_4, недійсним.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
26 грудня 2013 року рішення районного суду
змінено. Зустрічний позов ОСОБА_5
задоволено частково. Об'єднаний позов
ОСОБА_6 задоволено. Визнано протокол
проведення прилюдних торгів з
реалізації майна від 18 лютого 2005 року
недійсним. Визнано акт продажу 1/3
частини квартири АДРЕСА_1 з прилюдних
торгів від 04 березня 2005 року недійсним.
Визнано свідоцтво про право власності
на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, видане 09
вересня 2005 року ОСОБА_4, недійсним. В
іншій частині у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.
В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати судові рішення, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, й ухвалити
нове рішення про задоволення його
позову та відмову у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_5 та
об'єднаного позову ОСОБА_6

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи скарги
цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_4 й частково задовольняючи
зустрічний позов ОСОБА_5 та об'єднаний
позов ОСОБА_6 апеляційний суд, на
підставі наданих сторонами доказів,
які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), дійшов правильного висновку
про те, що при приватизації спірної
квартири не були враховані інтереси
неповнолітньої на той час ОСОБА_7, що
стало підставою для скасування
розпорядження про її приватизацію.
Враховуючи те, що свідоцтво про право
власності ОСОБА_5 на 1/3 частину спірної
квартири визнано недійсним, то й
підстави для реалізації цієї частини
квартири були відсутні.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити рішення
апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 11 жовтня 2013 року (у залишеній
апеляційним судом без змін частині) та
рішення апеляційного суду м. Києва від
26 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ткачук О.С. Висоцька В.С.
Колодійчук В.М.