Справа № 338/2404/13-ц
Провадження № 22-ц/779/545/2014
Головуючий у 1 інстанції Гутич П.Ф.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого
Горблянського Я.Д.

суддів
Пнівчук О.В., Соколовського В.М.

секретаря
Петріва Д.Б.

з участю:
апелянта ОСОБА_2

представників відповідача -
Крилюка М.В., Мартинця М.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
4-ої Державної пожежно - рятувальної
частини Територіального управління
МНС України в Івано - Франківській
області про відшкодування вартості
поліпшень нерухомого майна в сумі 40585,45
грн. - за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Богородчанського районного
суду від 15 січня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернулась в суд з зазначеним
позовом та просила відшкодувати
вартість виконаних нею робіт по
поліпшенню приміщення АДРЕСА_1,
мотивуючи тим, що проживаючи в
службовій квартирі з сім'єю із 1993 року
вона зі згоди балансоутримувача
провела газифікацію квартири,
встановила індивідуальне опалення,
замінила сантехнічне обладнання,
встановила лічильник води та провела
ремонт квартири, витративши на це 40585,45
грн.

Рішенням Богородчанського районного
суду від 15 січня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2
подала апеляційну скаргу, оскільки
вважає його ухваленим з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, без дослідження дійсних
обставин справи.

Апелянт посилається на те, що
відмовляючи у задоволенні частини
позовних вимог суд зіслався на ч.4 ст.267
ЦПК України, однак суд проігнорував
вимоги ч.3 цієї статті, згідно якої
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення,
хоча такої заяви відповідачем не
заявлялося.

Судом також невірно визначено час, з
якого у неї виникло право звернення до
суду, а саме початок перебігу позовної
давності.

В позовній заяві вона вказувала що
18.01.2013 року без її відома її знято з
реєстрації за спірною адресою. Однак
вона продовжувала проживати в цій
квартирі аж до винесення судом рішення
17.06.2013 року, яке набрало законної сили
17.09.2013 року і тоді ж її було виселено.
Саме з цього часу у неї виникло право
вимоги відшкодувати вартість
здійснення поліпшень нерухомого майна.

Крім цього суд в частині позовних вимог
відмовив за пропуском строку позовної
давності, а частину через
безпідставність та недоведеність
позовних вимог, що є несумісними
мотивами.

В 2009 році балансоутримувач сам
запропонував їй вжити заходи для
індивідуального опалення житлових
приміщень, а отже погодив виконання
таких поліпшень. Оскільки проведені
нею роботи призвели до покращення
фізичного, технічного стану майна та
його споживчих якостей, які неможливо
відокремити від відповідного об'єкта
без завдання йому шкоди, то вона має
право на відшкодування затрачених нею
коштів, що суд не взяв до уваги.

За наведених доводів просить рішення
Богородчанського районного суду від 15
січня 2014 року скасувати та ухвалити
нове по суті позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін, оцінивши
зібрані докази, колегія суддів
приходить до висновку про відмову в
задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; як розподілити між
сторонами судові витрати; чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Даним вимогам законодавства
оскаржуване рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивачка втратила право на
відшкодування витрат на газифікацію
квартири в зв'язку з пропуском річного
строку звернення з такими вимогами до
суду, а відносно капітального ремонту
квартири, встановлення автономного
опалення, дверного блоку, вікон та інше
то суд відмовив у позові оскільки
позивачкою не надано жодних доказів що
наймодавець давав згоду на виконання
таких робіт, що відповідає зібраним
доказам у справі.

Як встановлено в судовому засіданні на
підставі наказу УВС від 19.08.1993 року №96
Богородчанською РДА ОСОБА_5 було
видано ордер №26 на право вселення в
службове приміщення - квартиру АДРЕСА_1
(приміщення пожежного депо). Згідно
ордеру до складу сім'ї крім наймача
входять позивачка та дві дочки.

Рішенням Богородчанського районного
суду від 22.12.2011 року визнано ОСОБА_5,
ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 такими, що
втратили право користування службовою
квартирою АДРЕСА_1 внаслідок вибуття
їх на постійне місце проживання в інше
жиле приміщення. Дане рішення залишено
без зміни ухвалою Апеляційного суду
Івано - Франківської обл. від 09.02.2012
року.

Як убачається з матеріалів справи
рішенням Богородчанської селищної
ради від 13.10.2009 року чоловікові
позивачки надано дозвіл на
газифікацію даної квартири. Виконання
робіт по газифікації даної квартири
проводилися з дозволу начальника
Богородчанського РВ МНС України в
Івано - Франківській обл.

Посилаючись на те, що нею витрачено 40585
грн.45 коп. на газифікацію та
капітальний ремонт даної квартири,
позивачка просила дану суму стягнути з
відповідача.

Відповідно до ст.778 ЦК України наймач
може поліпшити річ, яка є предметом
договору найму, лише за згодою
наймодавця.

Судом першої інстанції встановлено що
жодної згоди від відповідача на
проведення капітального ремонту,
заміни дверей та вікон позивачка не
отримувала, тому суд підставно
відмовив їй в цій частині позову за
недоведеністю позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині відшкодування витрат на
газифікацію квартири суд першої
інстанції відповідно до вимог ч.4 ст.267
та ст. 786 ЦК України, правильно
визначив перебіг позовної давності
щодо даних позовних вимог та відмовив
у позові у зв'язку зі спливом позовної
давності.

Посилання апелянта на те, що стороною у
спорі не подавалася заява про
застосування позовної давності є
голослівним, оскільки у судових
дебатах представник відповідача
просив у позові, в частині стягнення
коштів за проведення газифікації,
відмовити за спливом позовної
давності, а в решті позову відмовити за
недоведеністю позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст.308 ЦПК України не
може бути скасоване правильне по суті
і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає оскаржуване рішення суду по
суті правильним і таким, що ухвалене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Підстав для скасування цього рішення,
за доводами апеляційної скарги не
встановлено.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.303,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія
суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Богородчанського районного
суду від 15 січня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді:
Я.Д.Горблянський

О.В. Пнівчук

В.М.
Соколовський