Справа № 2-224311
Провадження №2/424/37/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року Ровеньківський
міський суд Луганської області

в складі: головуючого судді
Ібадової Н.П.,

при секретарі
Самуйлик Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Ровеньки
Луганської області цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
до відповідача ОСОБА_4, треті особи -
ОСОБА_5, приватний нотаріус
Ровеньківського міського
нотаріального округу Луганської
області ОСОБА_6 «про визнання заповіту
недійсним», -

В С Т А Н О В И В:

23.09.2011 року позивачі звернулись до суду
з позовом, у якому зазначили, що
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер їх батько ОСОБА_7.
Позивачі є його дітьми. Відповідно вони
являються спадкоємцями за законом.
Також спадкоємцями за законом є
відповідач ОСОБА_4 - відповідач по
справі та їхня сестра - ОСОБА_5. Кожному
з них належало 1/10 частина будинку, який
на праві власності належав їх батькові.
28 березня 2009 року ОСОБА_7 посвідчив у
приватного нотаріуса м. Ровеньки
Луганської області ОСОБА_6 заповіт на
своє майно на користь відповідача
ОСОБА_4 Відповідно до ст. 1241 ЦК України,
непрацездатні діти мають право на
обов'язкову частку в спадщині, не
дивлячись на заповіт. Ця обов'язкова
частка складає половину від частки за
законом, тобто 1/20 частина. Позивачі є
непрацездатними та отримують пенсію,
що підтверджується пенсійними
посвідченнями. Таким чином, заповіт
ОСОБА_4 є частково недійсним та
позивачам належить по 1/20 частині майна
померлого ОСОБА_7, а всього 3/20 частини.

Просили суд визнати заповіт,
складений 28.03.2009 року ОСОБА_7 на користь
ОСОБА_4, частково недійсним та визнати
за ними право власності на 1/20 частину
спадкового майна за кожним, в сього 3/20.

22.12.2011 року позивачі надали до суду
заяву про уточнення позовних вимог.
Просили суд відсторонити від права
спадкування ОСОБА_4 на ? частину
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

23.03.2012 року позивачі надали до суду
заяву про зміну позовних вимог, у якій
зазначили, що той факт, що заповіт не
дійсний, підтверджується такими
доказами: ОСОБА_7 на момент складання
заповіту на користь ОСОБА_4 міг
самостійно читати і власноруч
розписуватися . Як доказ додається
«довіреність», видана 19 березня 2009
року приватним нотаріусом ОСОБА_8, де
ОСОБА_7 сам написав своє ім'я, по
батькові та прізвище, і власноруч
розписався. ОСОБА_7 на момент складання
заповіту був прописаний за адресою:
АДРЕСА_1, а проживав за адресою: АДРЕСА_2.
Як доказ додається «пояснення»
написане старшим лейтенантом
Марінцевим A.M., де ОСОБА_7 дає пояснення ,
що він проживає тривалий час за
адресою: АДРЕСА_2. Наприкінці пояснення
написано: «З моїх слів записано вірно
і прочитано мною» і поставлена
власноруч його розпис. Як доказ
додається «пояснення» написане
старшим лейтенантом Марінцевим A.М., де
дає пояснення сусідка ОСОБА_4 ОСОБА_11,
яка проживає за адресою: АДРЕСА_3, що
ОСОБА_7 проживає за адресою: АДРЕСА_2,
протягом 14 років. Як докази додається
довідка від квартальної ОСОБА_12 про те,
що ОСОБА_7 зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1, але за даною адресою не
проживав з 1996 року. На момент складання
заповіту не було вільним волевиявлення
ОСОБА_7 У заповіті відсутній підпис
заповідача ОСОБА_7 Скориставшись
досить похилим віком і важкою хворобою
ОСОБА_7 , який на той момент не міг
давати звіт своїм діям було складено
заповіт. З 2004 року ОСОБА_7 встановлений
діагноз: АСГМ 3 стадії (атеросклероз
судин головного мозку), ДЕП
(дисциркуляторна енцефалопатія) 3
стадії, ішемічна хвороба серця.
Дифузний кардіосклероз . Хронічна
серцева недостатність. Як доказ
додається амбулаторна карта. ОСОБА_7
страждав хронічною двосторонньою
приглухуватістю. У всіх судових
засіданнях ОСОБА_7 посилався на те, що
він не чує, як доказ надається диск,
роздрукована запис фіксування
судового засідання від 14.01.2011 року
Ровеньківським міським судом.

Просили суд заповіт, складений ОСОБА_7
на користь ОСОБА_4 вважати повністю
недійсним. Визнати право власності на ?
частину житлового будинку, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за
ними: ОСОБА_13, ОСОБА_14 і ОСОБА_15.

29.11.2013 року позивачі надали до
суду письмову заяву, в якій просили суд
залишити без розгляду позовні вимоги в
частині визнання права власності на ?
частину житлового будинку, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за
ОСОБА_13, ОСОБА_14 і ОСОБА_15, про що судом
була винесена ухвала від 02.12.2013 року про
залишення позову без розгляду в
частині визнання права власності на ?
частину житлового будинку, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за
ОСОБА_13, ОСОБА_14 і ОСОБА_15.

У судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, просив їх задовольнити.
Суду пояснив, що приватний нотаріус не
довела їм до відома про існування
заповіту. Після отримання заповіту він
побачив, що в ньому відсутній підпис
батька, оскільки він сліпий. Хоча на
самому ділі він не був сліпим. Батько
навіть не був присутнім у приватного
нотаріуса під час складання заповіту.

Позивач ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримав у повному обсязі, просив їх
задовольнити. Суду пояснив, що з тексту
заповіту вбачається, що він записаний
нотаріусом ОСОБА_6 У прізвищі та по
батькові батька містяться помилки. По
батькові пишеться з однією буквою «л».
Невірно зазначено місце народження
заповідача. Адреса проживання
заповідача також записано невірно.
Текст заповіту повинен бути повним і не
допускати скорочень. В словах
закінчення теж вказані невірно,
замість ознайомлений записано
«ознайомлена». Батькові належала 1/6
частина будинку, тобто заповідати його
в повному обсязі він не міг.
Дієздатність ОСОБА_16, яка підписувала
заповіт, перевірена не була. Якщо в
заповіті зазначено, що він глухий, то
яким чином, йому було зачитано текст
заповіту. Раніше спадкодавець
особисто підписував довіреність на
ім'я ОСОБА_4 У судовому засіданні в
апеляційному суді Луганської області,
він особисто читав документи. Пізніше
після складання заповіту, у 2010 році він
не лікувався, проте під час дачі
пояснень дільничному інспектору
міліції Маринцеву, власноруч написав
«З моїх слів записано вірно» та
поставив особистий підпис. Українську
мову заповідач не розумів, оскільки він
навчався в російській школі.

Позивач ОСОБА_3 позовні вимоги
підтримав у повному обсязі, просив їх
задовольнити. Суду пояснив, що у
заповіті відсутній його підпис. Батько
міг і читати і писати. Заповіт без
підпису недійсний.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому
засіданні позовні вимоги не визнала,
заперечувала проти їх задоволення.
Суду пояснила, що заповіт складений
правильно. За рішенням суду їх батькові
присудили 1/6 частину будинку. Після
розгляду справи судом касаційної
інстанції, за батьком було визнано
право власності на ? частину будинку.
Жодних доказів недійсності заповіту
позивачі суду не надали. Заповіт
відповідає вимогам законодавства.
Батько позивачів передбачав, що
позивачі після його смерті будуть так
себе вести, та пред'являти претензії до
неї, тому він склав заповіт в
присутності свідків та не підписував
його, а підписаний він був
рукоприкладником. Українську мову він
розумів. Будинок належав йому на праві
приватної власності і заповідав він
своє майно. Він мав право вибору та він
реалізував своє конституційне право.
Всі дані заповідача щодо написання
прізвища, ім'я та по батькові, все
виключно було написано відповідно до
його паспорту. Свідки пояснювали, що
вони були присутні при складанні
заповіту, нотаріус усе роз'ясняла.
Скласти заповіт це було виключно його
бажання, він зробив свій вибір на її
користь. Батько знав на що здатні його
діти, тому і взяв двох свідків, щоб не
було зайвих питань. Померлому належить
весь будинок, це зареєстровано. Йому за
рішенням виконкому була надана
земельна ділянка для будівництва
житлового будинку. На момент смерті
йому належала ? частина будинку. На
момент складання заповіту будинок
належав йому в цілому у 2009 році.
Правовстановлюючих документів у неї не
має. Вона не пам'ятає яка частина
будинку належала спадкодавцеві на
момент складання заповіту.

Третя особа - ОСОБА_5 у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала,
просила їх задовольнити. Суду пояснила,
що будинок був придбаний її батьками у
рівних частках. З матір'ю він не
проживав, оскільки ОСОБА_17 проживала
разом із нею, вона за нею доглядала,
здійснила її поховання. У 2008 році
рішенням суду за ОСОБА_7 було визнано
право власності на 1/6 частину будинку.
24.03.2009 року рішенням апеляційного суду
Луганської області за ОСОБА_7 залишено
у власності 1/6 частину будинку. Це
рішення судом касаційної інстанції
було скасовано та справу направлено на
новий розгляд. У 2011 році судом було
винесено рішення і визнано право
власності по ? частині за ним та нею.
Рішенням суду касаційної інстанції
зазначене рішення було скасовано і
справа направлена до суду першої
інстанції на новий розгляд.

Третя особа - приватний нотаріус
Ровеньківського міського
нотаріального округу Луганської
області ОСОБА_6 у судовому засіданні
позовні вимоги не підтримала. Суду
пояснила, що вона є приватним
нотаріусом Ровеньківського міського
нотаріального округу. 28.03.2009 року
ОСОБА_7 особисто разом зі свідками та
рукоприкладником прийшли до неї в
кабінет. Він пояснив, що хоче скласти
заповіт на ОСОБА_4. Він розповів все при
двох свідках та рукоприкладникові.
Писати та читати він не міг.
Посвідчення заповіту відбулось
відповідно до вимог закону, був
складений засвідчу вальний напис.
Переводу тексту непотрібно, оскільки
він самостійно прийшов, все розказав та
висловив свою волю. Він пояснив, що діти
у нього є, але вони його покинули.

Свідок ОСОБА_16 у судовому
засіданні пояснила, що вона була
рукоприкладником при складанні ОСОБА_7
заповіту, підписувала його, більш точно
вона пояснити нічого не може.

Заслухавши пояснення сторін,
свідка, дослідивши матеріали справи та
надані сторонами докази, суд вважає, що
позов підлягає задоволенню з наступних
підстав:

Судом встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_7, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_2, виданим повторно
Відділом державної реєстрації актів
цивільного стану Ровеньківського
міського управління юстиції у
Луганській області (а.с. 12).

Згідно свідоцтва про народження
серії НОМЕР_3 (а.с. 8) ОСОБА_2 народився
ІНФОРМАЦІЯ_5 та його батьками є (мовою
оригіналу) ОСОБА_7 та ОСОБА_17

Згідно свідоцтва про народження
серії НОМЕР_4 (а.с. 9) ОСОБА_3 народився
ІНФОРМАЦІЯ_6 та його батьками є (мовою
оригіналу) ОСОБА_7 та ОСОБА_17

Згідно свідоцтва про народження
серії НОМЕР_5, виданого повторно (а.с. 10)
ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_7 її
батьками є ОСОБА_7 і ОСОБА_17. В
подальшому у зв'язку із реєстрацією
шлюбу, ОСОБА_5 змінила прізвище на
«ОСОБА_5».

Згідно свідоцтва про народження
серії НОМЕР_6 (а.с. 11) ОСОБА_1 народився
ІНФОРМАЦІЯ_8 та його батьками є (мовою
оригіналу) ОСОБА_7 та ОСОБА_17

Таким чином, позивачі ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_5 є
дітьми спадкодавця ОСОБА_7, та
відповідно до ст. 1261 ЦК України є
спадкоємцями першої черги за законом.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_7 від
21.02.2003 року, ОСОБА_1 є пенсіонером та
отримує пенсію за віком за списком №1
(а.с. 5).

Згідно посвідчення серії НОМЕР_8
від 24.01.2005 року, ОСОБА_2 є пенсіонером та
отримує пенсію за віком за списком №1
(а.с. 6).

Згідно пенсійного посвідчення
серії НОМЕР_9 від 06.12.2006 року, ОСОБА_3 є
пенсіонером з 06.12.2006 року і довічно (а.с.
7).

Таким чином, позивачі на момент
смерті спадкодавця ОСОБА_7 були
непрацездатними, а тому відповідно до
ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні,
неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка).

Судом також встановлено, що 28
березня 2009 року ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який
народився: село Шевлягинське
Єланьколеновського району Воронізької
області, що зареєстрований та мешкає за
адресою: АДРЕСА_1, діючи добровільно і
перебуваючи у здоровому розумі та
ясній пам'яті, розуміючи значення своїх
дій, попередньо ознайомлений
нотаріусом з приписами цивільного
законодавства, на випадком своєї
смерті зробив таке розпорядження, в
присутності двох свідків, обраних ним
особисто (ОСОБА_22, ОСОБА_23): усі свої
права та обв'язки, які йому належать на
момент складення цього заповіту, а
також ті права та обов'язки, які можуть
належати йому у майбутньому, та усе
майно, де б воно не було і з чого б воно
не складалось, і взагалі все те, що йому
буде належати на день смерті і на що він
за законом матиме право, а також
належний йому на праві особистої
власності житловий будинок за АДРЕСА_1,
він заповідає ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3,
уродженці м. Ровеньки Луганської
області. (а.с. 41).

У зв'язку з тим, що заповідач
ОСОБА_7 з причини слабкого зору не зміг
особисто прочитати та підписати текст
цього заповіту, то на його особисте
прохання та в його присутності текст
заповіту після прочитання тексту
вголос його свідками ОСОБА_22, ОСОБА_23,
власноруч підписано гр. ОСОБА_16 й
свідками. Особу заповідача
встановлено, дієздатність перевірено.
Особу рукоприкладника ОСОБА_16
встановлено.

Заповіт зареєстровано в реєстрі
№523 та посвідчено приватним нотаріусом
Ровеньківського міського
нотаріального округу ОСОБА_6

Відповідно до ст. 1233 ЦК України,
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1234 ЦК України
передбачено, що право на заповіт має
фізична особа з повною цивільною
дієздатністю. Право на заповіт
здійснюється особисто. Вчинення
заповіту через представника не
допускається.

Пунктом 13 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 3
березня 2004 року №20/5, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 03 березня
2004 р. за №283/8882 (далі - Інструкція),
передбачено, що При вчиненні
нотаріальних дій нотаріуси
встановлюють особу учасників
цивільних відносин, які особисто
звернулися за вчиненням нотаріальних
дій. Установлення особи здійснюється
за паспортом або іншими документами,
які унеможливлюють будь-які сумніви
щодо особи громадянина (паспорт
громадянина України, паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон, дипломатичний чи службовий
паспорт, посвідчення особи моряка,
посвідка на проживання особи, яка
мешкає в Україні, але не є громадянином
України, національний паспорт іноземця
або документ, що його замінює,
посвідчення інваліда чи учасника
Великої Вітчизняної війни,
посвідчення, видане за місцем роботи
фізичної особи).

Відповідно до п. 157 Інструкції,
заповіт має бути складений у письмовій
формі, із зазначенням місця і часу
складення заповіту, дати та місця
народження заповідача та підписаний
особисто заповідачем. Нотаріус
посвідчує заповіт, який написаний
заповідачем власноручно або за
допомогою загальноприйнятих технічних
засобів. Нотаріус може на прохання
особи записати заповіт з її слів
власноручно або за допомогою
загальноприйнятих технічних засобів. У
цьому разі заповіт має бути вголос
прочитаний заповідачем і підписаний
ним, про що зазначається ним перед його
підписом. Якщо заповідач унаслідок
фізичної вади, хвороби або з будь-яких
інших причин не може власноручно
підписати заповіт, за дорученням
заповідача він може бути підписаний
іншою фізичною особою за правилами,
викладеними в пункті 16 цієї Інструкції.
Фізична особа, на користь якої
заповідається майно, не вправі
підписувати заповіт за заповідача.

Відповідно до п. 158 Інструкції, на
бажання заповідача, а також у випадках,
якщо заповідач через фізичні вади не
може сам прочитати заповіт,
посвідчення заповіту має відбуватись
при свідках. Присутність не менш як
двох свідків при посвідченні заповіту
є обов'язковою. Свідками можуть бути
особи з повною цивільною дієздатністю.
Свідками не можуть бути: нотаріус;
особи, на користь яких складено
заповіт; члени сім'ї та близькі родичі
спадкоємців за заповітом; особи, які не
можуть прочитати або підписати
заповіт.

Текст заповіту має містити відомості
про особу свідків, а саме: прізвище,
ім'я, по батькові кожного з них, дату
народження, місце проживання,
реквізити паспорта чи іншого
документа, на підставі якого було
встановлено особу свідка. Свідки, при
яких посвідчено заповіт, зачитують
його вголос та ставлять свої підписи на
ньому.

Як вбачається з тексту заповіту, він
міститься наявні орфографічні помилки,
які при складанні заповіту не
допускаються відповідно до вимог
вищезазначеної інструкції. Так,
приватний нотаріус ОСОБА_6 при
посвідченні заповіту не виявила, що в
паспорті прізвище ім'я та по батькові
заповідача зазначено - ОСОБА_7 (а.с. 181), а
ідентифікаційний номер був виданий на
ім'я ОСОБА_7 (а.с. 182).

Окрім того, суду не надано жодних
доказів того, що ОСОБА_7 на момент
складання заповіту не міг писати та
читати, у зв'язку з чим особисто не міг
підписати заповіт і це зробив
рукоприкладник у присутності свідків.
Зокрема, з пояснень третьої особи -
приватного нотаріуса Ровеньківського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
наданих у судовому засіданні
вбачається, що відповідних документів
на підтвердження наявності певних
фізичних або розумових вад у
заповідача, в матеріалах спадкової
справи не має.

Також, судом встановлено, що відповідно
до ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 13 червня 2012 року
(а.с. 211-212), рішення Ровеньківського
міського суду Луганської області від 11
квітня 2011 року про визнання за ОСОБА_7
та ОСОБА_5 права власності по ? частині
за кожним на житловий будинок АДРЕСА_1,
та ухвала апеляційного суду Луганської
області від 01 лютого 2012 року були
скасовані, та справа направлена на
новий розгляд до суду першої інстанції.
На теперішній час рішення по справі не
прийнято, у зв'язку з чим суд приходить
до висновку, що частка заповідача
ОСОБА_7 у спірному житловому будинку не
визначена, а також на момент
посвідчення заповіту - 28 березня 2009
року він не був власником житлового
будинку в цілому, оскільки за рішенням
Ровеньківського міського суду
Луганської області від 24.07.2008 року (а.с.
189-193) та рішенням апеляційного суду
Луганської області від 24 березня 2009
року (а.с. 194-197) за ним було визнано
право власності на 1/6 частини житлового
будинку АДРЕСА_1.

Пізніше, ухвалою Верховного Суду
України від 17 лютого 2010 року (а.с. 198-201),
рішення Ровеньківського міського суду
Луганської області від 24.07.2008 року та
рішення апеляційного суду Луганської
області від 24 березня 2009 року були
скасовані та справа передана на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 16 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №7 від
30.05.2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування», заповіт є
правочином, тому на нього
поширюються загальні положення про
правочини, якщо у книзі шостій ЦК немає
відповідного правила.

Пунктом 17 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №7 від 30.05.2008
року «Про судову практику у справах про
спадкування» право на пред'явлення
позову про недійсність заповіту
виникає лише після смерті заповідача.

Відповідно до п. 18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №7 від
30.05.2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування» за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо він був
складений особою під впливом фізичного
або психічного насильства, або
особою, яка через стійкий розлад
здоров'я не усвідомлювала значення
своїх дій та (або) не могла керувати
ними. Для встановлення психічного
стану заповідача в момент складання
заповіту, який давав би підставу
припустити, що особа не розуміла
значення своїх дій і (або) не могла
керувати ними на момент складання
заповіту, суд призначає посмертну
судово-психіатричну експертизу (стаття
145 ЦПК).

Позивачі в ході судового
розгляду справи клопотання про
призначення посмертної
судово-психіатричної експертизи
відносно ОСОБА_7 не заявляли, а
відповідач відмовилась від проведення
експертизи, тому встановити психічний
стан заповідача ОСОБА_7 на момент
складання заповіту, суд не має
можливості.

У зв'язку з тим, що заповіт містить
явні помилки, складений з порушенням
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 3 березня 2004 року
№20/5, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 03 березня 2004 р. за
№283/8882, не підписаний заповідачем, і
відсутні жодні докази того, що він не
мав змоги підписати його особисто, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наведених вище підстав.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 7,10, 60,212,213,214,215,218,294 ЦПК України,
суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
задовольнити цілком.

Заповіт від двадцять восьмого
березня дві тисячі дев'ятого року,
складений приватним нотаріусом
Ровеньківського міського
нотаріального округу Луганської
області ОСОБА_6, зі слів ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований в реєстрі
за №523, визнати недійсним.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи Апеляційним Судом.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти дні з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Н.П. Ібадова

29.01.2014