Провадження № 2/344/507/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

11 квітня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді
Польської М.В.

при секретарі c/з
Дзюбак Х.Б..

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Івано-Франківську цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Арс-Дім»,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
договором позики.,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області з позовом
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Арс-Дім» та ОСОБА_3
про стягнення з відповідача 1 на
користь позивача заборгованості за
договором безпроцентної позики №1 від
17.01.2013 року в розмірі 404010,95 грн., з якої
400000,00 грн. - сума основного боргу, 4010,95
грн. - 3% річних, стягнення судових
витрат.

Представник позивача подав до суду
клопотання про розгляд справи за його
відсутності, позовні вимоги підтримав
в повному обсязі, проти заочного
розгляду справи не заперечував.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, хоч про час і місце судового
розгляду повідомлялися у
встановленому порядку, а тому, виходячи
зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того,
що відповідачі про причини неявки суд
не повідомили, а позивач подав
достатньо матеріалів, які свідчать про
взаємовідносини сторін, суд вважає, що
можливо провести заочний розгляд
справи.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку що позов
підлягає до задоволення, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що 17 січня 2013 року
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір
безпроцентної позики №1, за яким
позивачем було передано відповідачу 2 в
позику грошові кошти в сумі 400 000 грн.
(а.с.76).

В порушення умов договору позики
відповідачем кошти в сумі 400 000 грн. не
було повернуто позивачу, дана
обставина нічим не спростована.

За вимогами ст.1046 ЦК України за
договором одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики).

В забезпечення виконання кредитних
зобов'язань за вказаним договором між
ОСОБА_2 та ТОВ «Арс-Дім» було укладено
договір поруки від 17.01.2013 року (а.с.6) .

За п.3.1 договору поруки поручитель
зобов'язаний у разі порушення
боржником обов'язку за основним
договором, самостійно виконати
зазначений обов'язок боржника перед
кредитором на підставі письмової
вимоги кредитора.

За ст.553, 554 ЦК України за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. У разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Як слідує зі ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п.5.1 договору позичальник
зобов'язується повернути позикодавцю
суму позики, отриману за договором, у
наступному порядку: 160 000 грн. - до 17.02.2013
року, 120 000 грн. до 17.03.2013 року, 120 000 грн. -
до 17.04.2013 року.

Отже, між сторонами було досягнуто
згоди стосовно всіх істотних умов
договорів позики й наявність оригіналу
договору в матеріалах справи свідчать
про їх укладення відповідно до вимог
ст. 1046 ЦК України.

Статтею 527 ЦК України передбачено
зобов'язання боржника виконати свій
обов'язок, а кредитора - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту, а також право
кожної із сторін у зобов'язанні
вимагати доказів того, що обов'язок
виконується належним боржником або
виконання приймається належним
кредитором чи уповноваженою на це
особою, і ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

Оскільки, примірник оригіналу договору
безпроцентної поворотної позики надав
до справи як доказ неповернення позики
в повному обсязі, суд дійшов висновку,
що позика не повернута повністю в
розмірі 400000 грн.

Що стосується стягнення нарахованих
позивачем 3% річних в сумі 4010 грн., то
дані вимоги є такими що не підлягають
задоволенню, оскільки даний договір
являється безпроцентним, отже
сторонами досягнуто згоди по не
нарахуванню відсотків по позиці.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Цивільного
процесуального кодексу кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України
(ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання, а також
право на захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Таким чином, порушення, невизнання,
оспорювання суб'єктивного права є
підставою для звернення кожної особи
до суду за захистом свого особистого
права із застосуванням відповідного
способу захисту.

Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених законом та
ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ст..212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

За змістом ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати, тому з відповідача слід
стягнути на користь позивача судовий
збір в розмірі 3441грн.

На підставі вищенаведеного, відповідно
до ст. 15, 16, 264, 553, 554, 1046, 1049 ЦК України,
керуючись ст.ст. 212-215, 224-226 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути в солідарному порядку з ДТОВ
«Арс-Дім», м. Івано-Франківськ, площа
Ринок, 14, , та ОСОБА_3,
зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_2, жительки АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_2,
заборгованість за договором
безпроцентної позики №1 від 17.01.2013 року
в сумі 400000 (чотириста тисяч) гривень.

Стягнути з в солідарному порядку з ДТОВ
«Арс-Дім», м. Івано-Франківськ, площа
Ринок, 14, , та ОСОБА_3,
зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_2, жительки АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_2, судові
витрати по сплаті судового збору в сумі
3441 грн.

В задоволенні решти заявлених вимог -
відмовити.

Заочне рішення може бути переглянути
за письмовою заявою відповідача
протягом 10 днів з дня отримання його
копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, установлених
статтею 294 ЦПК України, залишається без
розгляду, якщо апеляційний суд за
заявою особи, яка її подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Суддя
Польська
М.В.