рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

05 лютого 2014 року
м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області

в складі: головуючої одноособово судді
Чебан Н.В.

при секретарі - Ткаченко
О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Білгород-Дністровський
Одеської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Білгород-Дністровської міської ради
про забов'язання вчинити дії, визнання
бездіяльності посадових осіб та
визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі 23 грудня 2013 року звернулися до
суду з позовом до
Білгород-Дністровської міської ради
про зобов'язання вчинити дії, визнання
бездіяльності посадових осіб та
визнання права власності на самочинне
будівництво, свої вимоги обґрунтовують
тим, що вони приватизували квартиру
АДРЕСА_1. Також, ОСОБА_1 та ОСОБА_2
являються користувачами земельної
ділянки в одноповерховому будинку
АДРЕСА_1 з 1993 року. Однак в результаті
бездіяльності посадових осіб
Білгород-Дністровської міської ради
земельна ділянка, яка знаходиться під
їхньою квартирою до теперішнього часу
не приватизована та державний акт не
отриманий, технічна документація на
земельну ділянку для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
споруд не затверджена. Бездіяльність
посадових осіб
Біллгород-Дністровської міської ради
з приватизації земельної ділянки
перешкоджає в узаконенні надбудови над
квартирою, вони не можуть отримати
дозвіл від ДАБК на початок будівельних
робіт, у зв'язку з чим позивачі просять
суд визнати бездіяльність
Білгород-Дністровської міської ради по
передачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у власність
земельної ділянки та видачі державного
акту по АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
споруд, зобов`язати
Білгород-Дністровську міську раду
розглянути на сесії питання про
передачу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у власність
земельну ділянку та видати державний
акт на земельну ділянку, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1 та визнати право
власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
реконструйоване домоволодіння
житлового будинку АДРЕСА_1.

Позивачі в судовому засіданні позовні
вимоги підтримали та просили суд
задовольнити їх з підстав, наведених в
позові.

Представник Білгород-Дністрвоської
міської ради в судовому засіданні
проти задоволення позовних вимог
заперечувала.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи вважає, що
в позові слід відмовити з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
належить в рівних частках 11/100 частин
домоволодіння по АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва про право власності на житло,
розпорядження органу приватизації та
витягу про реєстрацію права власності
на нерухоме майно (а.с.8-10).

У відповідності до рішення
Білгород-Дністровської міської ради №
59-VI від 24.02.2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
надано дозвіл на розробку технічної
документації щодо складання
документів, що посвідчують право
власності на земельні ділянки у
спільну сумісну власність для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (а.с.20).

На підставі вищезгаданого рішення
Білгород-Дністровської міської ради
приватним підприємством "Катран"
виготовлено технічну документацію із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право на земельну
ділянку у спільну сумісну власність
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і
споруд(а.с.21-38).

Згідно висновку по технічній
документації зі складання державного
акта на право власності (спільної
сумісної) на земельну ділянку
ОСОБА_1,ОСОБА_2 земельна ділянка повинна
використовуватись за цільовим
призначенням з дотриманням земельного
та природоохоронного законодавства
(а.с.33).

Відповідно до ст. 116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
право власності на земельні ділянки із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування.

Статтею 118 ЗК України встановлено
підстави та порядок приватизації
земельних ділянок, що належать до
земель державної і комунальної
власності.

Позивач звернулася до виконавчого
комітету з заявою щодо оформлення
земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 з
цільовим призначенням для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд.

Листом виконавчого комітету
Білгород-Дністровської міської ради
від 10.09.2012 року № р-1100/2263 позивачу було
надано відповідь, що 31 серпня 2012 року на
пленарному засіданні сесії міської
ради в результаті розгляду питання,
щодо оформлення земельної ділянки
позивача, не знайшло підтримки
більшості голосів депутатів та було
знято з розгляду.

Відповідно до пункту 34 частини першої
статті 26 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» та ст. 12
Земельного КодексуУкраїни
розпорядження землями територіальної
громади, у тому числі передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян, є
виключною компетенцією сільських,
селищних, міських рад.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що Білгород-Дністровською міською
радою звернення позивача про
приватизацію земельної ділянки було
розглянуто відповідно до вимог
законодавства України та надано
відповідь, а відтак вимоги позивачів,
щодо визнання бездіяльності
Білгород-Дністровської міської ради
про передачу у власність земельної
ділянки є безпідставними.

Також суд вважає неспроможними вимоги
позивачів, щодо зобов'язання
Білгород-Дністровську міську раду
розглянути на сесії питання про
передачу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у власність
земельну ділянку та видати державний
акт на земельну ділянку, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, оскільки листом
виконавчого комітету
Білгород-Дністровської міської ради
від 10.09.2012 року № р-1100/2263 була
розглянута заява ОСОБА_1, щодо
оформлення земельної ділянки та надана
обґрунтована відповідь.

Що стосується вимог позивачів про
визнання права власності на
реконструйоване домоволодіння
житлового будинку АДРЕСА_1, посилаючись
на положення ч.5 ст.376 ЦПК України,суд
приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
є власниками в рівних частках 11/100
частин домоволодіння по АДРЕСА_1.

З метою поліпшення
житлово-експлуатаційних властивостей
вищевказаної квартири позивачами
самочинно збудовані надбудова А1,
балкон зі сходами а2, тамбур а3,
прибудова а4, гараж Д1, оглядова яма д,
сарай П, сарай Р, ганок в4 (а.с.11).

Як вбачається з матеріалів справи на
замовлення ОСОБА_1, ОСОБА_2 КП «Одеське
обласне архітектурно-планувальне
бюро» був виготовлений робочий проект
реконструкції частини домоволодіння
по АДРЕСА_1. (а.с.40-50)

Вищевказаний проект реконструкції був
погоджений управлінням містобудування
та архітектури міста, що
підтверджується листом управління
містобудування та архітектури від
01.07.2011 року № 79 (а.с.51),
Білгород-Дністровською міськСЕС, що
підтверджується висновком № 35/3-1 на
проект будівництва № 236/22-11 від 15.06.2011
року, відділом з питань
наглядово-профілактичної діяльності
Білгород-Дністровського РУ ГУ МНС
України в Одеській області, що
підтверджується висновком експертизи
Білгород-Дністровського районного
управління (а.с.52,53).

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил. Особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього. Право власності на
самочинно збудоване нерухоме майно, не
набуває права власності на нього. Право
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

Право власника на забудову, як
зазначено у ч. 3 ст. 375 ЦК України,
здійснюється ним за умови додержання
архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил.

Пунктом 7 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 16
роз'яснено, що судами не може бути
застосовано правила ст. 376 ЦК при
вирішенні справ, за позовами:

- про визнання права власності на
самочинно переобладнані квартири у
багатоквартирних будинках різних
житлових фондів, оскільки такі
правовідносини врегульовано іншими
нормами законодавства, зокрема ст. 383 ЦК
та відповідними нормами ЖК України
щодо власників квартир;

Так, статтею 152 ЖК України передбачено,
що переобладнання і перепланування
квартири, що належить громадянинові на
праві приватної власності, провадяться
з дозволу виконавчого комітету
місцевої Ради народних депутатів

Відповідно до вимог п. 1.4.5 Правил
утримання жилих будинків та
прибудинкових територій, затверджених
наказом Державного комітету України з
питань житлово-комунального
господарства № 76 від 17 травня 2005 року
для одержання дозволу на
переобладнання або перепланування
жилих будинків, жилих і нежилих у жилих
будинках приміщень їх власник або
уповноважена ним особа, наймач
(орендар) приміщення за згодою його
власника подають до органу місцевого
самоврядування заяву про надання
дозволу на переобладнання або
перепланування. У разі необхідності
можуть подаватися такі документи як
згода власників, співвласників
(наймачів) або уповноважених ними осіб
на переобладнання або перепланування
приміщень, що перебувають у їх спільній
власності.

Згідно ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам
квартири у дво- або багатоквартирному
житловому будинку належать на праві
спільної сумісної власності
приміщення загального користування,
опорні конструкції будинку, механічне,
електричне, сантехнічне та інше
обладнання за межами або всередині
квартири, яке обслуговує більше однієї
квартири, а також споруди, будівлі, які
призначені для забезпечення потреб
усіх власників квартир, а також
власників нежитлових приміщень, які
розташовані у житловому будинку.

Аналогічне положення міститься й у
Законі України від 12 червня 1992 року "Про
приватизацію державного житлового
фонду".

Особи, винні у самовільному
переобладнанні та переплануванні
жилих будинків і жилих приміщень та
використанні їх не за призначенням
несуть кримінальну, адміністративну
або іншу відповідальність (ст. 189 ЖК
України).

Таким чином, переобладнання і
прийняття в експлуатацію
переобладнаних квартир проводиться з
дозволу і за рішенням відповідного
органу місцевого самоврядування чи
органу державної влади.

Встановлено, що позивач здійснив
реконструкцію частини домоволодіння
без проектно-правової документації та
без отримання дозволу на
реконструкцію. З огляду на
вищезазначені вимоги норм права,
здійснена реконструкція квартири є
самовільною та такою,що заборонена.

Згідно п.2 ч.2 ст. 331 ЦК України якщо
договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації.

Відповідно до положень ст. 18 Закону
України «Про основи містобудування»
закінчений реконструкцією об'єкт
нерухомості підлягає прийняттю в
експлуатацію. Експлуатація
неприйнятих об'єктів забороняється.

Встановлено, що у ОСОБА_1, ОСОБА_2
документи, які підтверджують здачу та
прийняття в експлуатацію
реконструйованої квартири, відсутні.
За таких обставин експлуатація
надбудови не може бути визнана
дозволеною.

Таким чином, позивачами не надано суду
належних та допустимих доказів на
підтвердження обставин, на які вони
посилаються. Доводи позивачів щодо
бездіяльності міської ради по
приватизації земельної ділянки, а
також , що у зв'язку із відсутністю
державного акту на земельну ділянку у
них немає змоги ввести в експлуатацію
реконструйовану квартиру є
безпідставними, оскільки встановлено,
що позивачі провели реконструкцію
квартири з грубим порушенням
вищезазначених законів та нормативних
актів.

Звернення до суду не виключає
необхідності давання доказів
відповідності об'єкта, щодо якого
вимагається визнання в судовому
порядку права власності,
архітектурним, будівельним,
санітарним, пожежним та іншим нормам і
правилам будівництва та прийняття
об'єкта в експлуатацію.

Посилання позивача на те, що
реконструйованою квартирою він
користується і є необхідністю
благоустрою такої, що сусіди не
заперечують проти існування надбудови,
не є правовою підставою для визнання
права власності на реконструйовану
квартиру.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях ( ст. 60 ЦПК України).

Позивач не довів суду законність
здійсненої ним реконструкції квартири,
натомість, відповідач довів
самовільність дій позивача з
реконструкції та заборону діючим
законодавством вчинення таких дій. За
таких обставин, правові підстави для
задоволення вимог про забов'язання
вчинити дії, визнання бездіяльності
посадових осіб та визнання права
власності на реконструйовану квартиру
зі зміненою загальною площею відсутні.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212-215, 218
Цивільного процесуального кодексу
України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2
до Білгород-Дністровської міської ради
про забов'язання вчинити дії, визнання
бездіяльності посадових осіб та
визнання права власності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
через десять днів з моменту його
проголошення.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
через Білгород-Дністровський
міськрайонний суд Одеської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя:

Н.В.Чебан