АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/2574/2014
Головуючий в 1 інстанції -
Доповідач - Мараєва Н.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах

Апеляційного суду м. Києва в
складі:

Головуючого: Мараєвої Н.Є.

Суддів: Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі: Онищенко О.С.

Розглянули у відкритому судовому
засіданні в м. Києві

Цивільну справу за апеляційною
скаргою

ОСОБА_1, ОСОБА_2

на рішення Деснянського районного суду
м. Києва від 16 грудня 2013 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні власністю, відшкодування
шкоди та зустрічним позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну порядку
користування квартирою

Заслухавши доповідь судді Мараєвої
Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 16 грудня 2013 року частково
задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні власністю, відшкодування
шкоди.

Усунуто перешкоди ОСОБА_3 в
користуванні квартирою АДРЕСА_1 та
виселено ОСОБА_1, ОСОБА_2 з кімнати
розміром 17,3 кв.м., що розташована в
квартирі АДРЕСА_1, в задоволені решти
позовних вимог відмовлено.

В задоволені зустрічного позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2
просить скасувати рішення
Деснянськогорайонного суду м. Києва
від 16 грудня 2013 року та постановити
нове, яким задовольнити вимоги
зустрічного позову, посилаючись на
незаконність даного рішення, зокрема,
те, що суд неповно з»ясував обставини
справи, не дав належної оцінки доказам,
порушив норми матеріального та
процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено судом,рішенням
Деснянського районного суду м. Києва
від 20.02.2002 року за ОСОБА_3 та ОСОБА_4
визнано право власності на квартиру
АДРЕСА_1 в рівних частках по Ѕ частині
за кожним. Визначено порядок
користування квартирою, за яким ОСОБА_4
виділено у користування кімнату площею
12,4 кв.м., ОСОБА_3 з сином ОСОБА_5 виділено
в користування кімнату розміром 17,3
кв.м. (а/с 6-7).

22.09.2003 року ОСОБА_3 (раніше ОСОБА_3)
подарувала ОСОБА_2 та ОСОБА_5 Ѕ частину
квартири АДРЕСА_1, на час укладання
договору дарування в користуванні
дарувателя перебувала кімната площею
12,4 кв.м., про що зазначено в договорі
дарування (а/с 70).

Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які
мають у приватній власності будинок
(частину будинку), квартиру,
користуються ним (нею) для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд:
продавати, дарувати, заповідати,
здавати в оренду, обмінювати,
закладати, укладати інші не заборонені
законом угоди.

В позовній заяві, позивач посилався на
те, що право власності на належну йому
частину квартири порушено, оскільки,
він позбавлений права користуватись та
розпоряджатись належним йому майном, а
саме: Ѕ частиною квартири площею 17,3
кв.м. в квартирі АДРЕСА_1, оскільки,
відповідачі самовільно, без його згоди
зайняли кімнату площею 17,3 кв.м.

З довідки Ф.3 ЖБК «Кристал-17» від 18.09.2013
року № 101 вбачається, що в спірній
квартирі зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_8 та ОСОБА_3 (а/с 74).

Згідно акту ЖБК «Кристал-17» від 18.09.2013
року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1
без реєстрації з 2003 року проживає
ОСОБА_9 (а/с 75).

Таким чином, посилання відповідачів
про те, що обставини, які передували
укладанню договору дарування істотно
змінилися ,оскільки, в квартирі
проживають та зареєстровані ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 а тому, є
підстави для зміни договору найму
спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст.ст. 355, 356, 358 ЦК України
майно, що є у власності двох або більше
осіб (співвласників), належить їм на
праві спільної власності (спільне
майно). Власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю. Право спільної часткової
власності здійснюється співвласниками
за їхньою згодою, співвласники можуть
домовитися про порядок володіння та
користування майном, що є їхньою
спільною частковою власністю. Кожен із
співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності. У разі
неможливості цього він має право
вимагати від інших співвласників, які
володіють і користуються спільним
майном, відповідної матеріальної
компенсації. Якщо договір між
співвласниками про порядок володіння
та користування спільним майном
відповідно до їхніх часток у праві
спільної часткової власності
посвідчений нотаріально, він є
обов»язковим і для особи, яка придбає
згодом частку в праві спільної
часткової власності на це майно.

Як зазначено вище, порядок
користування спірною був визначений
рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 20.02.2002 року, тому на час
дарування Ѕ частини зазначеної
квартири був обов»язковим
відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Оскільки, відповідачі самовільно без
згоди позивача зайняли кімнату
розміром 17,3 кв.м., то вимоги позивача
ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні квартирою та виселення
відповідачів з кімнати розміром 17,3
кв.м. підлягають задоволенню.

Вимоги ОСОБА_3 про відшкодування
майнової шкоди не підлягають
задоволенню, оскільки не є збитками в
розумінні ст.ст. 22, 1166 ЦК України.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що суд обґрунтовано дійшов
висновку про часткове задоволення
позовних вимог первісного позову.

Суд також правильно вважав, що вимоги
зустрічного позову не підлягають
задоволенню з підстав, викладених вище.

Такі висновки суду відповідають
вимогам закону та обставинам справи.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов»язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд повно з»ясував обставини справи,
дав належну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Підстав для ухвали суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 -
відхилити, а рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 16 грудня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: