У Х В А Л А

іменем україни

26 лютого 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Колодійчука В.М.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за заявою ОСОБА_3,
заінтересована особа −? публічне
акціонерне товариство «Мехбудсервіс»,
про встановлення факту, що має юридичне
значення, за касаційною скаргою ОСОБА_3
на ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 11 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із указаною заявою, посилаючись на
те, що з 1978 року працював машиністом
автокрана в управлянні механізації
будівництва комбінату «Рівнепромбуд»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «Мехбудсервіс»
(далі - ПАТ «Мехбудсервіс»). З 1 січня 1985
року по 31 грудня 1990 року перебував у
відрядженні в радіаційно забрудненій
зоні у м. Дубровиця Рівненської
області, проте документи про його
відрядження не збереглися, що
позбавляє його можливості отримати
посвідчення особи, що постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Ураховуючи викладене, заявник просив
встановити факт його перебування у
відрядженні у м. Дубровиця Рівненської
області з 1 січня 1985 року по 31 грудня
1990 року.

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 13 червня 2013
року заяву ОСОБА_3 задоволено.
Встановлено факт перебування ОСОБА_3 у
відрядженні у м. Дубровиця Рівненської
області у період з 01 січня 1985 року по 31
грудня 1990 року та проживання АДРЕСА_1
під час роботи на акціонерному
товаристві закритого типу
«Мехбудсервіс», яке є правонаступником
управління механізації будівництва
комбінату «Ровнопромбуд», управління
механізації будівництва треста
«Рівнепромбуд», орендного
підприємства механізації будівельних
робіт та акціонерного товариства
закритого типу «Мехбідсервіс» з 28
грудня 2011 року, рішенням загальних
зборів акціонерного товариства
(протокол загальних зборів від 16 грудня
2011 року, наказ від 28 грудня 2011 року).

Ухвалою апеляційного суду Рівненської
області від 11 листопада 2013 року рішення
районного суду скасовано. Заяву ОСОБА_3
залишено без розгляду.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати ухвалу апеляційного суду,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, й залишити
рішення суду першої інстанції в силі.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Скасовуючи рішення районного суду та
залишаючи заяву без розгляду,
апеляційний суд виходив із того, що по
суті заява ОСОБА_3 зводиться до
отримання чорнобильського
посвідчення, що надасть йому право на
пільги, а, отже, наявний спір про право,
що виключає можливість розгляду його
заяви в порядку окремого провадження
та є підставою для залишення цієї заяви
без розгляду.

Проте погодитись із такими висновками
апеляційного суду не можна.

Звертаючись до суду із заявою про
встановлення факту, який має юридичне
значення, ОСОБА_3 посилався на те, що за
відсутності належного доказу на
підтвердження факту його перебування у
відрядженні він не має змоги отримати
посвідчення особи, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Отже, зміст його заяви направлений не
на отримання чорнобильського
посвідчення, а на підтвердження
юридичного факту, який у подальшому
може бути підставою для видачі такого
посвідчення уповноваженим на це
державним органом.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України
та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд
розглядає в порядку окремого
провадження справи про встановлення
фактів, якщо згідно із законом вони
породжують юридичні наслідки.

У судовому порядку можуть бути
встановлені факти, від яких залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав фізичних
осіб, якщо законом не визначено іншого
порядку їх встановлення (ст. 256 ЦПК
України).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234, п. 5 ч. 1 ст. 256
ЦПК України та роз'яснень, викладених у
п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 5 «Про
судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення», суд розглядає в порядку
окремого провадження справи про
встановлення фактів, якщо: згідно з
законом такі факти породжують юридичні
наслідки, тобто від них залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав громадян;
чинним законодавством не передбачено
іншого порядку їх встановлення;
заявник не має іншої можливості
одержати або відновити загублений чи
знищений документ, який посвідчує факт,
що має юридичне значення; встановлення
факту не пов'язується з наступним
вирішенням спору про право.

При цьому у п. 2 наведеного вище
постанови Пленуму Верховного Суду
України зазначено, що в порядку
окремого провадження не можуть
розглядатися заяви про встановлення
фактів належності до осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи

І з такою вимогою заявник до суду не
звертався.

Суд апеляційної інстанції дійшов до
передчасного висновку про наявність
спору про право на пільги, оскільки
ОСОБА_3 звертався до суду із заявою для
підтвердження факту свого перебування
у радіаційно забрудненій зоні на
будівництві бавовнянопрядильної
фабрики, встановлення якого було йому
потрібне для отримання відповідного
посвідчення, що відповідає наведеним
вище нормам процесуального права та
роз'ясненням Верховного Суду України.

Апеляційний суд помилково застосував
до спірних правовідносин Порядок
видачі посвідчень особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 20 січня
1997 року № 51, оскільки у межах
провадження про встановлення факту, що
має юридичне значення, суд не має права
розглядати правомірності дій органів
державної влади під час проведення
процедури з видачі посвідчень.

Отже, висновок апеляційного суду про
залишення заяви ОСОБА_3 без розгляду на
підставі ч. 4 ст. 256 ЦПК України є
передчасним.

Ураховуючи те, що ухвала апеляційного
суду суперечить ст. 304 ЦПК України, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
її скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Рівненської
області від 11 листопада 2013 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська