АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/774/1446/14
Головуючий у 1-ій інстанції
Категорія 46 суддя
суддя Повєткін В.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2014 р. Апеляційний суд
Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна
В.В.

суддів: Рудь В.В.,
Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Чергенець С.О.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1

на рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 07
листопада 2013 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
розподіл майна, що є спільною сумісною
власністю подружжя, -

В с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_1 про розподіл майна, що є об'єктом
права сумісної власності посилаючись
на те, що з 12.05.1989 року по 16.08.2010 року він
перебував у зареєстрованому шлюбі з
відповідачем, за час якого 01.09.2004 року
вони придбали домоволодіння по
АДРЕСА_1, зареєстрованого за
відповідачем і набутого за договором
купівлі-продажу за спільні кошти
подружжя. Позивач, уточнивши позовні
вимоги, просив суд визнати за ОСОБА_2 і
ОСОБА_1 по 1/2 частині будинку, що
складається з коридору 6,7 кв.м.,
санвузла 6,0 кв.м., кухні-ідальні 32,0 кв.м.,
прихожої 10,3 кв.м., житлової 16,1 кв.м.,
житлової 8,9 кв.м., житлової 8,0 кв.м., разом
по будинку А-1 - 88,0 кв.м., та К-зливної ями
цегла, №№ 1-7, 1 - споруди згідно
технічного паспорту на садибний
житловий будинок по АДРЕСА_1, і по 1/2
частині (по 0,169 га) земельної ділянки за
кожним із сторін, що виходить із
загальної площі розміром 0,0338 га,
розташованої по АДРЕСА_1, що
зареєстровані за ОСОБА_1 на підставі
договорів купівлі-продажу від 21.09.2004
року, припинивши право спільної
сумісної власності сторін на вказані
домоволодіння та земельну ділянку, а
також стягнути з відповідача на
користь позивача судові витрати та
витрати на правову допомогу в розмірі
5000,00 грн. (т.1 а.с.3-9, 114-118,125-131,172-180,190-198).

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 07
листопада 2013 року позовні вимоги
задоволено частково (т.2 а.с.11,12-18):

- визнано за сторонами право
власності на домоволодіння по АДРЕСА_1
по 1/2 частині за кожним та припинено
право спільної сумісної власності на
це домоволодіння;

- визнано за сторонами право
власності на земельну ділянку площею
0,0338 га по АДРЕСА_1 по 1/2 частині за
кожним та припинено право спільної
сумісної власності на цю земельну
ділянку;

- стягнуто з відповідача на
користь позивача судові витрати в сумі
229,40 грн.

В апеляційній скарзі (т.2 а.с.48-51) ОСОБА_1
просила рішення суду скасувати, як
необґрунтоване і ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог, оскільки;

- спірне домоволодіння придбано хоча і
за час перебування сторін у шлюбі, але
за кошти, які належали особисто
відповідачу, а тому суд повинен був
застосувати положення ч.1 ст.57 СК
України;

- суд не надав оцінки тому факту, що
відповідач ще до реєстрації шлюбу
отримала позику для придбання окремого
житла для себе;

- суд не перевірив рівень заробітку
сторін, не вивчив ринкового курсу
карбованця України до долара США, що
призвело до необґрунтованості
оскаржуваного рішення.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
скарга є необґрунтованою і не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції встановив, що
спірне домоволодіння придбано на
потреби сім'ї і є спільною сумісною
власністю подружжя.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду першої інстанції
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

З матеріалів справи вбачається, що
сторони перебували у шлюбі з травня 1989
року, припинено шлюб за рішенням суду в
серпні 2010 року.

Під час шлюбу в 2004 році сторонами
придбані cпірні будинок та земельна
ділянка.

Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Тому доводи апеляційної скарги щодо
рівня заробітку сторін не можуть бути
прийняті до уваги.

Шлюбний договір між сторонами не
укладався.

Відомостей про домовленість між
сторонами щодо майна, придбаного у
шлюбі, в матеріалах справи немає.

Доводи апеляційної скарги про те, що
будинок та земельна ділянка є
особистою приватною власністю
відповідача і не підлягає поділу,
оскільки придбане за кошти, одержані
від продажу квартири АДРЕСА_2,
придбаної в 1994 році за кошти, отримані
нею до шлюбу, не можуть бути прийняті до
уваги.

Відповідно до ч.1 ст.22 КпШС України, що
діяв на час придбання зазначеної
квартири, майно, нажите подружжям за
час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю; кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном.

Як зазначила відповідач в суді першої
інстанції, вказана квартира придбана
сторонами в шлюбі в 1994 році в інтересах
сім'ї і домовленість щодо
приналежності цієї квартири лише
відповідачу між сторонами не
укладалась.

Приналежність квартири АДРЕСА_2 саме
подружжю, а не лише відповідачу,
підтверджується діями відповідача при
її продажу в 2004 році, яка не
заперечувала проти надання позивачем
нотаріально посвідченої згоди на
продаж цієї квартири та придбання
спірного будинку та земельної ділянки.

При цьому відповідач з зустрічним
позовом до позивача про визнання за нею
права особистої власності на спірне
майна до суду не зверталась.

Тому доводи апеляційної скарги про
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції є безпідставними, оскільки
зводяться до переоцінки доказів.

Долучена судом апеляційної інстанції
за клопотанням відповідача до
матеріалів справи у якості доказу
нотаріально посвідчена заява ОСОБА_3 -
продавця квартири АДРЕСА_2, яка на цей
час проживає в державі Ізраіль, про
придбання цієї квартири саме
відповідачем за 7000,00 доларів США (а.с.94),
не спростовує висновків суду першої
інстанції про статус цієї квартири як
спільного майна подружжя.

З огляду на це колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції всебічно і повно
дослідив обставини справи, надав
належну оцінку доказам, які надані суду
сторонами, і по становив законне і
обґрунтоване рішення про задоволення
позову про поділ майна подружжя.

Порушень матеріального і
процесуального права при ухваленні
судового рішення не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни
рішення суду першої інстанції в цій
частині немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись
ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесу
ального кодексу України, апеляційний
суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 07
листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду
Дніпропетровської області набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: