Справа № 751/1421/14 Провадження №
22-ц/795/889/2014 Головуючий у I інстанції:
Гордійко Ю.Г.Категорія: цивільна
Доповідач: Харечко Л. К.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

15 квітня 2014 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області
у складі:

головуючого - судді Харечко Л.К.,

суддів: Зінченко С.П., Шарапової О.Л.,

при секретарі - Шкарупі Ю.В.,

за участю: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на ухвалу
Новозаводського районного суду міста
Чернігова від 12 березня 2014 року у
справі за скаргою ОСОБА_2 на дії
начальника Новозаводського відділу
ДВС Чернігівського міського
управління юстиції Ярошенка Андрія
Дмитровича,

в с т а н о в и
в:

Ухвалою Новозаводського районного
суду міста Чернігова від 12 березня 2014
року в задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії
державного виконавця в порядку ст. 383
ЦПК України - відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою
ОСОБА_2 звернулася до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану ухвалу та
постановити нову, якою задовольнити
скаргу ОСОБА_2, посилаючись на
необ'єктивність та незаконність
постановленої ухвали, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

В обґрунтування апеляційної скарги,
апелянт посилається на порушення
державним виконавцем положень ч. 10 ст. 78
Закону України „Про виконавче
провадження", що визначає прямий
обов'язок для посадових осіб ДВС діяти
у відповідності до вимог вказаного
спеціального Закону та вчинення дій
для звернення до компетентного органу
щодо надання ОСОБА_2 житлового
приміщення з фондів житла для
тимчасового проживання у зв'язку з
втратою житла.

Апелянт зазначає, що суд першої
інстанції не розібрався по суті
заявленої нею скарги та не навів
доводів чому державним виконавцем не
були проведені дії передбачені ч. 10 ст.
78 ЗУ „Про виконавче провадження".

Крім того, зауважує, що за результатами
розгляду заяв, скарг та клопотань
державний виконавець виносить
постанову, саме така виключно
процесуальна форма рішення
передбачена законодавством, однак в
порушення вимог ЗУ „Про виконавче
провадження" державний виконавець на
заяву ОСОБА_2 від 27.01.2014 року відповів
листом.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_1, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи скарги,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга не може бути
задоволена, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на виконанні в
Новозаводському ВДВС ЧМУЮ перебувають:
- виконавчий лист № 2/751/1660/2013 від 26.12.2013
року, виданий Новозаводським районним
судом м. Чернігова про виселення ОСОБА_2
з квартири АДРЕСА_1 (виконавче
провадження № 41560335);

- виконавчий лист № 2/751/1660/2013 від 26.12.2013
року, виданий Новозаводським районним
судом м. Чернігова, про звернення
стягнення на предмет іпотеки за
іпотечним договором від 23.06.2008 року,
укладеним між ПАТ „Акціонерний банк
„Синтез" та ОСОБА_2, а саме на
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1,
власником якої є ОСОБА_2 (виконавче
провадження № 41561243). Вказані виконавчі
провадження відкриті 17.01.2014 року.

24.01.2014 року до Новозаводського ВДВС
ЧМУЮ надійшла заява ОСОБА_2 про
проведення державним виконавцем
виконавчих дій в порядку ч. 10 ст. 78
Закону України „Про виконавче
провадження" зі зверненням до
компетентного органу щодо надання
заявнику житлового приміщення з фондів
житла для тимчасового проживання у
зв'язку з втратою житла внаслідок
звернення стягнення на квартиру, яка
була придбана за рахунок кредиту банку
ПАТ „АБ „Синтез". До вирішення цього
питання, ОСОБА_2 просила не проводити
виконавчі дії (а.с.6-7).

Начальником Новозаводського ВДВС ЧМУЮ
Ярошенко А.Д. листом від 27.01.2014 року
ОСОБА_2 була надана відповідь про
відмову в задоволенні її заяви.

Посилаючись на ч. 10 ст. 78 Закону України
„Про виконавче провадження", заявник
просить суд визнати неправомірними дії
та бездіяльність начальника
Новозаводського відділу ДВС
Чернігівського міського управління
юстиції Ярошенка А.Д. та зобов'язати
його усунути порушення, яке полягає у
не розгляді по суті поданої заяви від
22.01.2014 року та задовольнити вимоги
Боржника щодо проведення необхідних
дій та звернення у встановленому ч. 10
ст. 78 ЗУ „Про виконавче провадження"
порядку до компетентного органу щодо
надання ОСОБА_2 житлового приміщення з
фондів житла для тимчасового
проживання у зв'язку з втратою житла
внаслідок звернення стягнення на
квартиру, яка була придбана за рахунок
кредиту банку ПАТ „АБ „Синтез".

Відмовляючи з задоволенні заяви
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідно до вимог ст. 132-2 ЖК
України та Порядку надання і
користування житловими приміщеннями з
фондів житла для тимчасового
проживання, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України № 422 від
31.03.2004 року збір документів, які
потрібно подати для взяття на облік
громадян, що потребують надання
житлового приміщення з фондів житла
для тимчасового проживання та подання
цих документів здійснюються особою, що
потребує такого житла, самостійно, а
тому ОСОБА_2 повинна була самостійно
звернутися до компетентного органу
щодо надання їй житлового приміщення з
фондів житла для тимчасового
проживання у зв'язку з втратою житла.

З вказаним висновком суду першої
інстанції погоджується апеляційний
суд, виходячи з наступного.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до ЦПК України, порушено їх
права чи свободи.

Згідно ч. 10. ст. 78 Закону України „Про
виконавче провадження", у разі якщо
особі, яка підлягає виселенню, має бути
надано інше житлове приміщення,
державний виконавець надсилає
відповідному житловому чи іншому
органу повідомлення про строк
виконання рішення щодо надання такого
приміщення; у разі ненадання у
визначений строк іншого житлового
приміщення державний виконавець
складає відповідний акт і
звертається до суду з поданням про
встановлення порядку подальшого
виконання рішення; до вирішення судом
зазначеного питання виконавчі дії не
провадяться.

Відповідно до ч. 2 і ч. 4 ст. 109 ЖК України:
- громадянам, яких виселяють з жилих
приміщень, одночасно надається інше
постійне жиле приміщення, за винятком
виселення громадян при зверненні
стягнення на жилі приміщення, що були
придбані ними за рахунок кредиту
(позики) банку чи іншої особи,
повернення якого забезпечене іпотекою
відповідного жилого приміщення;
постійне жиле приміщення, що надається
особі, яку виселяють, повинно бути
зазначено в рішенні суду; - виселення
громадян при зверненні стягнення на
жилі приміщення, що були придбані ними
за рахунок кредиту (позики) банку чи
іншої особи, повернення якого
забезпечене іпотекою відповідного
жилого приміщення, є підставою для
надання цим громадянам жилих приміщень
з фондів житла для тимчасового
проживання відповідно до статті 132-2
цього Кодексу; відсутність жилих
приміщень з фондів житла для
тимчасового проживання або відмова у
їх наданні з підстав, встановлених
статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне
припинення виселення громадянина з
жилого приміщення, яке є предметом
іпотеки, у порядку, встановленому
частиною третьою цієї статті.

Згідно ч. 2 ст. 132-1 ЖК України жилі
приміщення з фондів житла для
тимчасового проживання надаються
громадянам, які втратили житло
внаслідок звернення стягнення на жилі
приміщення, що були придбані ними за
рахунок кредиту (позики) банку чи іншої
особи, повернення якого забезпечене
іпотекою відповідного жилого
приміщення, у порядку, встановленому
цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 132-2 ЖК України жилі
приміщення з фондів житла для
тимчасового проживання надаються
громадянам за умови, що для них таке
житло є єдиним місцем проживання і їх
сукупний дохід недостатній для
придбання або найму іншого жилого
приміщення; першочергове право на
забезпечення жилим приміщенням з
фондів житла для тимчасового
проживання мають сім'ї з
неповнолітніми дітьми, вагітні жінки,
особи, які втратили працездатність, та
особи пенсійного віку.

Пунктами 7-8 Порядку надання і
користування житловими приміщеннями з
фондів житла для тимчасового
проживання, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України № 422 від
31.03.2004 року з наступними змінами,
визначені документи, які потрібно
подати для взяття на облік громадян,
які потребують надання житлового
приміщення з фондів житла для
тимчасового проживання.

Як зазначено районним судом в
оскарженій ухвалі подання цих
документів здійснюється за заявою
особи, яка потребує такого житла. До
компетенції державного виконавця не
відноситься збір документів,
встановлених вказаним порядком,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 422 від 31.03.2004 року з
наступними змінами, для взяття на облік
громадян, які потребують надання
житлового приміщення з фондів житла
для тимчасового проживання, а сам
порядок визначає, що вказані документи
подаються особою, що потребує такого
житла, самостійно, а тому доводи
апелянта про те, що суд першої
інстанції не розібрався по суті
заявленої нею скарги та не навів
доводів чому державним виконавцем не
були проведені дії передбачені ч. 10 ст.
78 ЗУ „Про виконавче провадження" є
безпідставними.

Крім того, Законом України «Про
виконавче провадження» не встановлено
обов'язку надання відповіді на заяви та
клопотання у вигляді постанови, дана
процесуальна форма встановлена для
скарг, поданих у виконавчому
провадженні начальнику відділу, якому
підпорядкований державний виконавець.
Заяви та клопотання сторін
розглядаються відповідно до Закону
України «Про звернення громадян».
Статтею 15 вказаного Закону
встановлено, що рішення про відмову в
задоволенні вимог, викладених у заяві
(клопотання), доводиться до відома
громадянина в письмовій формі з
посиланням на Закон і викладенням
мотивів відмови, а також із
роз'ясненням порядку оскарження
прийнятого рішення, а тому доводи
апеляційної скарги про те, що відповідь
була надана листом в порушення вимог
закону є необґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний
суд вважає, що доводи апеляційної
скарги правильності висновків суду не
спростовують, а тому підстави для
скасування ухвали суду першої
інстанції, постановленої з додержанням
вимог закону, відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Новозаводського районного суду
міста Чернігова від 12 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності.

Головуючий:
Судді: