Справа №480/1210/13-ц 14.04.2014 14.04.2014 14.04.2014
Провадження №22-ц/784/910/14
Головуючий першої інстанції Карікова
Суддя-доповідач апеляційного суду
РІШЕННЯ

Іменем України

14 квітня 2014 року
місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В., Серебрякової
Т.В.,

з секретарем судового засідання
Богуславською О.М.,

за участю позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Приватного
підприємства «Грандфінресурс» на
заочне рішення Миколаївського
районного суду Миколаївської області
від 30 вересня 2013 року,
ухваленого за позовом ОСОБА_2 до
Приватного підприємства
«Грандфінресурс» про визнання
договору недійсним та стягнення
грошових коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 15
березня 2012 року між Приватним
підприємством «Грандфінресурс» (далі -
ПП «Грандфінресурс») та ним по програмі
«Альянс Україна» був укладений у
простій письмовій формі договір №206693
на придбання товару вартістю у розмірі
50 000 грн. 00 коп. На виконання цього
договору він сплатив 3 500 грн. 00 коп.
одноразового комісійного внеску,
дванадцять щомісячних чистих внесків в
загальному розмірі 6 250 грн. 20 коп. та
дванадцять адміністративних витрат у
розмірі 1 980 грн. 00 коп.

Посилаючись на те, що вказаний договір
не відповідає вимогам ст.18 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
оскільки містить несправедливі умови
договору, положенням ст.19 Закону
України «Про захист права споживачів»,
яким заборонена нечесна
підприємницька практика, що вводить
споживача в оману, зокрема таку, як
утворення, експлуатація або сприяння
розвитку пірамідальних схем, а також
вимогам ст.34 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»,
за якою здійснення діяльності з
надання будь - яких фінансових послуг,
що передбачають пряме або
опосередковане залучення фінансових
актів від фізичних осіб, дозволяється
тільки після отримання відповідної
ліцензії, яку відповідач не одержав,
позивач просив визнати недійсним
вищевказаний договір та стягнути з ПП
«Грандфінресурс» на його користь 11 730
грн. 20 коп., сплачених ним на рахунок
відповідача за таким договором.

Заочним рішенням Миколаївського
районного суду Миколаївської області
від 30 вересня 2013 року позов ОСОБА_2
задоволено частково. Стягнуто з ПП
«Грандфінресурс» на користь ОСОБА_2
11 730 грн. 20 коп. В решті
позовних вимог відмовлено. Вирішено
питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Миколаївського районного суду
Миколаївської області від 25
грудня 2013 року заяву ПП
«Грандфінресурс» про перегляд
заочного рішення залишено без
задоволення.

В апеляційній скарзі ПП
«Грандфінресурс», посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просило рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 15
березня 2012 року між ОСОБА_2 та
ПП «Грандфінресурс» укладено у простій
письмовій формі договір за №206693 з
додатками до нього №1 та №2, за умовами
якого (ст.1) відповідач за згодою
позивача зобов'язується вчинити від
його імені та за його рахунок певні
юридичні дії, спрямовані на придбання
товару, зазначеного в додатку №1 до
вказаного договору, на умовах
діяльності програми «Альянс
Україна», в тому числі сформувати
реєстр учасників, забезпечити його
адміністрування, організовувати та
проводити заходи по розподілу
грошового фонду, здійснити оплату
товару на користь позивача або надати
йому відповідну суму у позику. Для
цього позивач доручив відповідачеві
використовувати суми чистих внесків
для формування фонду реєстру та його
розподілу, а також здійснювати оплату
товару на користь учасників реєстру чи
надавати відповідні суми позики.

За ст.2 цього договору учасник, поряд з
іншим, зобов'язується сплатити
одноразовий комісійний внесок у день
підписання сторонами угоди та
адміністративний платіж не пізніше 15
календарних днів з моменту отримання
дозволу, а також своєчасно сплачувати
загальний платіж, який включає чистий
внесок, за рахунок якого адміністратор
здійснює оплату вартості товару чи
надає відповідні суми у позику, та
адміністративні витрати, що є платою за
послуги адміністратора з організації
діяльності програми.

Відповідно до ст.4 договору його
укладено у двох однакових примірниках,
по одному для кожної зі сторін. Цей
договір не є поворотною фінансовою
допомогою. Всі додатки до нього є його
невід'ємною частиною. Підписання угоди
є свідченням того, що сторони повністю
розуміють її значення та умови, правові
наслідки, що вона не носить характеру
фіктивного або удаваного правочину, і
що договірні умови є обов'язковими для
виконання (а.с.11-16).

Згідно з п.1.3 ст.1 додатку №2 до
вищевказаного договору його предметом
є послуги з формування реєстру
учасників програми «Альянс Україна»,
метою яких є придбання товару,
зазначеного у додатку №1 до договору.

Після вчасної сплати чергового
загального платежу учасник програми
набуває право брати участь у
найближчому заході, коли фонд реєстру є
достатнім (п.4.1 ст.4 додатку № 2).

Конкретні умови отримання учасником
товару визначені у ст.5 цього додатку.

Адміністратор гарантує придбати на
користь учасника товар або надати
відповідну суму у позику, за умов
виконання останнім всіх умов договору
і додатків до нього (ст.14 додатку №2).

Учасник підтверджує, що отримав усі
коректно викладені пояснення від
представника адміністратора, уважно
прочитав та зрозумів умови додатку № 2
та правові наслідки, що засвідчує своїм
підписом (ст.15 додатку № 2).

На виконання умов даного договору
позивач 15 березня 2012 року сплатив 3 500
грн. 00 коп. одноразового комісійного
внеску, а також адміністративних
витрат у розмірі 1 980 грн. 00 коп. та
щомісячного чистого внеску на
загальну суму 6 250 грн. 20 коп. (а.с.17-21).

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
умови оспорюваного договору про
надання послуг є несправедливими та
непрозорими й спрямованими на
введення в оману споживачів шляхом
залучення їх коштів з метою реалізації
пірамідальної схеми, що є нечесною
підприємницькою діяльністю.

На думку колегії суддів, такі висновки
суду першої інстанції не відповідають
фактичним обставинам і ґрунтуються на
не правильному застосуванні норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст.16 ЦК України,
звертаючись до суду, позивач за власним
розсудом обирає спосіб захисту.
Обравши способом захисту визнання
правочину недійсним, позивач у силу
ст.10 ЦПК України зобов'язаний довести
правову та фактичну підставу
недійсності правочину.

У п.1 ч.2 ст.11 ЦК України закріплено, що
однією з підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, є договори та інші
правочини.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
прав та обов'язків. Договір є укладеним,
якщо сторони, які мають необхідний
обсяг цивільної дієздатності, за
власної волі, в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до чч. 1,2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про
захист прав споживачів» (в редакції,
яка діяла на час виникнення спірних
правовідносин), споживач має право на
одержання необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про продукцію, що забезпечує
можливість її свідомого і
компетентного вибору. Інформація
повинна бути надана споживачеві до
придбання ним товару чи замовлення
роботи (послуги).

Підприємницька практика є такою, що
вводить в оману, якщо під час
пропонування продукції споживачу не
надається або надається у нечіткий,
незрозумілий або двозначний спосіб
інформація, необхідна для здійснення
свідомого вибору.

Згідно положень, закріплених у ч.1, п.7
ч.3, ч.6 ст.19 Закону України «Про захист
прав споживачів» забороняється
здійснення нечесної підприємницької
практики. Нечесна підприємницька
практика включає в себе будь-яку
діяльність (дії або бездіяльність), що
вводить споживача в оману або є
агресивною. Зокрема, відповідно до п.7
ч.3 ст.19 цього Закону забороняються як
такі, що вводять в оману, утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Аналіз п.7 ч.3 ст.19 Закону України «Про
захист прав споживачів» дає підстави
для висновку, що поняття «пірамідальна
схема» у розумінні цієї норми має такі
обов'язкові ознаки:

а) здійснення сплати за можливість
одержання учасником компенсації;

б) компенсація надається за рахунок
залучення учасником інших споживачів
схеми;

в) відсутність продажу або споживання
товару.

Таким чином, для кваліфікації
«пірамідальної схеми» необхідна
наявність усіх зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак
виключає можливість визнання схеми як
«пірамідальної», тобто такої, що
порушує норми чинного законодавства
України.

Вказана позиція викладена в постанові
Верховного Суду України від 11
вересня 2013 року № 6-40цс13, яка згідно з
ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для
суддів.

За умовами вказаного договору позивач
щомісячно сплачує внески за товар, який
передається йому після одержання
дозволу на його отримання, відтак,
споживач в рамках укладеного договору
сплачує за товар, а не за можливість
його отримання (ст.ст.1, 2 договору,
ст.ст.4, 5 додатку № 2).

Проаналізувавши викладене, колегія
суддів виходить з того, що предметом
оспорюваної угоди є надання учаснику
програми «Альянс Україна»
адміністративних послуг фінансового
характеру з метою отримання заявленої
до надання грошової суми чи товару в
майбутньому.

У порушення ст.ст.212-214 ЦПК України суд
першої інстанції на зазначені вимоги
закону та обставини справи уваги не
звернув та не врахував, що укладений
сторонами правочин передбачає
одержання споживачем необхідного йому
товару, визначає умови, за яких такий
товар може бути одержаний та
відповідно прийшов до передчасного
висновку про наявність обману та ознак
«пірамідальної схеми» у діях ПП
«Грандфінресурс» під час укладення
договору, оскільки це не узгоджується з
положеннями п.7 ч.3 ст.19 Закону України
«Про захист прав споживачів».

Разом з тим, аналізуючи зміст
оскаржуваного договору, колегія суддів
вважає, що діяльність ПП
«Грандфінресурс» фактично є
діяльністю з надання фінансових
послуг, оскільки має характерні для
таких послуг ознаки, але здійснюється
останнім без відповідної ліцензії.

Заперечуючи проти позову, ПП
«Грандфінресурс» зазначав, що є
адміністратором соціальної програми
для населення, тобто адмініструє
грошові кошти учасників.

Законом України від 02 червня 2011 року
«Про внесення змін до деяких законів
України щодо регулювання ринків
фінансових послуг» (введено в дію з 08
січня 2012 року) внесено зміни до ч.1 ст.4
Закону України «Про фінансові послуги
та регулювання ринків фінансових
послуг» та доповнено її п.11-1 , яким до
фінансових послуг віднесено послуги з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

При цьому, відповідно до ст.1 Закону
України «Про фінансові послуги та
регулювання ринків фінансових послуг»,
фінансова послуга - це операції з
фінансовими активами, що здійснюються
в інтересах третіх осіб за власний
рахунок чи за рахунок цих осіб, а у
випадках, передбачених законодавством,
- і за рахунок залучених від інших осіб
фінансових активів, з метою отримання
прибутку або збереження реальної
вартості фінансових активів.

Відповідно до п.4 розділу II Прикінцевих
положень Закону України
№3462-IV спеціально уповноваженому
органу виконавчої влади у сфері
регулювання ринків фінансових послуг
приписано в шестимісячний строк з дня
опублікування цього Закону розробити
та затвердити ліцензійні умови для
здійснення діяльності адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів у групах.

Відповідно до положень п.3 Прикінцевих
положень Закону України «Про внесення
змін до деяких законів України щодо
регулювання ринків фінансових послуг»
№3462-IV фінансові установи зобов'язані
протягом одного року з дня набрання
чинності цим Законом привести свою
діяльність у відповідність із вимогами
цього Закону. Втім зі змісту
апеляційної скарги слідує, що
відповідач вказаного не зробив, чого
не заперечує і сам.

Статтею 227 ЦК України визначено, що
правочин юридичної особи, вчинений нею
без відповідного дозволу (ліцензії),
може бути визнаний судом недійсним.

Отже, на думку колегії суддів, спірні
правовідносини, що виникли між
сторонами охоплюються поняттям
«операції з адміністрування придбання
в групах», а діяльність відповідача
підпадає під категорію послуг, яка
відноситься до сфери фінансових
послуг.

За такого, оскільки суд першої
інстанції був іншої думки, та частково
задовольнив позовні вимоги з інших
підстав, то допущено ним помилку слід
виправити рішенням апеляційної
інстанції, за яким відмовити у
задоволенні позовних вимог з тих
підстав, що на час вчинення спірної
угоди відповідач не мав відповідної
ліцензії.

Керуючись ст.ст.303,309,316 ЦПК України,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Грандфінресурс»
задовольнити частково.

Заочне рішення Миколаївського
районного суду Миколаївської області
30 вересня 2013 року в частині
вирішення позовних вимог про визнання
договору недійсним та стягнення
грошових коштів скасувати та ухвалити
нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Приватного
підприємства «Грандфінресурс» про
визнання договору недійсним та
стягнення грошових коштів -
задовольнити.

Визнати недійсним договір №206693, який
укладено 15 березня 2012 року між
Приватним підприємством
«Грандфінресурс» та ОСОБА_2.

Стягнути з Приватного підприємства
«Грандфінресурс» на користь ОСОБА_2 11 730
(одинадцять тисяч сімсот тридцять) грн.
20 коп., сплачених за договором №206693
від 15 березня 2012 року.

Заочне рішення в частині розподілу
судових витрат залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і з цього часу
протягом двадцяти днів може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: