АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/599/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 51 Горобець О.К.
Доповідач в апеляційній інстанції
Сіренко Ю. В. РІШЕННЯ
14 лютого 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Сіренко Ю. В. суддів
Міщенко С. В. , Трюхан Г. М. при
секретарі Рибасюк О.С.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
сільськогосподарського акціонерного
товариства ім. Шевченка с. Терешки
Шполянського району Черкаської
області на рішення Шполянського
районного суду Черкаської області від
13 січня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_6 до Приватного
сільськогосподарського акціонерного
товариства ім. Шевченка с. Терешки
Шполянського району Черкаської
області (далі ПрАТ ім.Шевченка) про
стягнення заробітної плати , -
в с т а н о в и л а :
У листопаді 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із зазначеним позовом.
В обґрунтування своїх позовних вимог
вказував про те, що з 05.04.1987 року він
перебував з відповідачем у трудових
15.08.2013 року його було звільнено з
посади слюсаря за п.1 ст. 36 КЗпП на
підставі наказу № 14 від 15.08.2013 року.
15.09.2013 року йому була видана трудова
книжка. Заробітну плату за липень 2013 р.
у розмірі 1200 грн. він отримав 18.08.13р, а за
серпень у розмірі 520 грн. - 28.08.13р.
Претензії відповідача про нездачу
закріплених за ним інструментів вважає
надуманими та такими, що не
підтверджуються документально,
оскільки він має акт прийому - передачі
інженеру інструментів, якими
користувався на роботі.
грн. в т.ч. 956,07 грн. компенсації за
невикористану відпустку; 5712,85 грн.
середній заробіток за час затримки
виплати з дати звільнення по день
фактичного розрахунку; 5735 грн. -
моральної шкоди, яку він зазнав у
зв'язку з протиправною поведінкою
відповідача та покласти на відповідача
судові витрати.
Рішенням Шполянського районного суду
Черкаської області від 13 січня 2014 року
позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ ім. Шевченка с. Терешки
Шполянського району Черкаської
області на користь ОСОБА_6 8962 грн. 92 коп.
в т.ч.:

- 956,07 грн.- компенсації за невикористану
ним в 2013 році відпустку;

- 5712.85 грн. - середній заробіток за час
затримки виплати відпускних за період
затримки з 15.08.2013 р. по 14.12.2013 р.;

- 2294 грн. - моральну шкоду, завдану
протиправними діями відповідача.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ПрАТ ім.. Шевченка с. Терешки
Шполянського району Черкаської
області подало апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального і
процесуального права просило
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги
ОСОБА_6 в частині стягнення 956 грн. 07 коп.
компенсації за невикористану ним в 2013
році відпустку.

Заслухавши учасників судового
розгляду, вивчивши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що скарга підлягає до
часткового задоволення, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом статті 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про
оплату праці» визначено, що заробітна
плата - це винагорода, обчислена, як
правило, у грошовому виразі, яку за
трудовим договором власник або
уповноважений ним орган виплачує
працівникові за виконану ним роботу.

За правилами ст. 47 КЗпП України власник
або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в ст. 116
цього Кодексу.

Встановлено, що позивач з 05.04.1987 року
перебував з відповідачем у трудових
відносинах.

15.08.2013 року його було звільнено з
посади слюсаря за п.1 ст. 36 КЗпП на
підставі наказу № 14 від 15.08.2013 року. (а.с.
7)

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_6
вказав про те, що відповідач при
звільненні його з роботи не виплатив
компенсацію за невикористану відпусту
за 2013 рік в сумі 956, 07 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд виходив з того, що сума в розмірі 956,
07 грн., є компенсацією за невикористану
відпустку за 2013 рік, є безспірною, і
такою, що підлягає стягненню з
відповідача.

В даній частині рішення суду не
оскаржується відповідачем, а тому не
підлягає перегляду в апеляційному
провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
року № 13 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату
працю», установивши при розгляді
справи про стягнення заробітної плати
у зв'язку із затримкою розрахунку при
звільненні, що працівникові не були
виплачені належні йому від
підприємства, установи, організації
суми в день звільнення, коли ж він у цей
день не був на роботі - наступного дня
після пред'явлення ним роботодавцеві
вимог про розрахунок, суд на підставі
ст. 117 КЗпП України стягує на користь
працівника середній заробіток за весь
період затримки розрахунку, а при
непроведенні його до розгляду справи -
по день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому свої вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Ст.24 ЗУ «Про відпустки», ч.1 ст.83 КЗпП
України встановлено, що у разі
звільнення працівника йому
виплачується грошова компенсація за
всі не використані ним дні щорічної
відпустки, а також додаткової
відпустки працівникам, які мають дітей.

П. 8 Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№100 від 08.02.1995 року встановлено, що
середньомісячна заробітна плата
обчислюється, виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата. Нарахування
виплат, що обчислюються із середньої
заробітної плати за останні 2 місяці
роботи, провадяться шляхом множення
середньоденного (годинного) заробітку
на число робочих днів/годин, а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду в частині стягнення з
відповідача 5712, 85 грн. середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку (з 15.08.2013 року по
14.12.2013 року), оскільки вказана сума
підлягає до стягнення у зв'язку з
порушенням відповідачем норм
трудового законодавства стосовно
проведення всіх належних виплат при
звільненні працівника.

Доводи апелянта в цій частині не
заслуговують на увагу, оскільки не
підтверджені належними та допустимими
доказами. Зокрема, посилаючись на
необґрунтований розрахунок позивача,
відповідач не надав контр розрахунку,
на підтвердження своїх доводів, які б
свідчили про порушене право
відповідача з цього приводу.

Наведене свідчить, що суд вірно
встановив обставини по справі,
належним чином перевірив їх доказами,
які оцінив відповідно до ст.212 ЦПК
України, правильно застосував норми
матеріального права, зокрема, ст.ст.83,
116, 117 КЗпП України, п.1 ч.1 ст.4, ст.24 ЗУ
«Про відпустки» та дійшов до
обґрунтованого висновку про
необхідність стягнення суми
компенсації за невикористану
відпустку і середнього заробітку за
час затримки остаточного розрахунку.

Обґрунтованим є висновок суду про
задоволення позову в частині
відшкодування відповідачем моральної
шкоди позивачу, оскільки судом було
встановлено, що внаслідок
несвоєчасного проведення виплати
останньому компенсації за
невикористану відпустку, він деякий
час вимушений був витрачати додаткові
зусилля для організації свого життя, що
завдало йому моральних страждань.

Рішення суду в цій частині відповідає
вимогам ст. 237 і КЗпП України, якою
встановлено, що відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

При цьому представник відповідача в
судовому засіданні апеляційного суду,
за вказаних вище обставин, визнав позов
про заподіяння позивачу моральної
шкоди і просив у цій частині позовні
вимоги задовольнити частково.

З урахуванням терміну, характеру та
обсягу моральних страждань, виходячи
із засад розумності та виваженості,
колегія суддів вважає за доцільне
зменшити, визначений судом розмір
моральної шкоди до 500 грн.

На підставі викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення, а рішення суду
першої інстанції - зміні, шляхом
зменшення визначеного судом розміру
моральної шкоди, що підлягає до
стягнення з відповідача на користь
ОСОБА_6 з 2294 грн. до 500 грн.

В решті рішення суду є законним та
обґрунтованим і підстав для його зміни
за наведеними у скарзі доводами
колегія суддів судової палати не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів судової
палати ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Приватного
сільськогосподарського акціонерного
товариства ім. Шевченка с.
Терешки Шполянського району
Черкаської області задовольнити
частково.

Рішення Шполянського районного суду
Черкаської області від 13 січня 2014 року
у даній справі змінити.

Зменшити визначений судом розмір
моральної шкоди, що підлягає до
стягнення з Приватного
сільськогосподарського акціонерного
товариства ім. Шевченка с. Терешки
Шполянського району Черкаської на
користь ОСОБА_6 з 2294 грн. до 500 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з часу
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :