Справа № 2-80/12 Головуючий у І інстанції
Линник В.Я.Провадження № 22-ц/780/1407/14
Доповідач у 2 інстанції
Воробйова Н.С.Категорія 26
УХВАЛА

Іменем України

14 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Березовенко Р.В.

при секретарі Франюк Т.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 11 грудня 2013 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» до
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» про зміну умов
кредитного договору,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2010 року ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль" звернувся з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
в якому з урахуванням уточнень,
посилався на те, що 22.02.2008 р. між
Відкритим акціонерним товариством
«Райффайзен Банк Аваль» (надалі назву
змінено на «Публічне акціонерне
товариство «Райффайзен Банк Аваль») та
ОСОБА_2 було укладено кредитний договір
№ у сумі 49 581,00 доларів США
строком на 120 місяців, тобто з 22.02.2008 р.
по 22.02.2018 р., зі сплатою 14,00 % річних за
користування кредитними коштами. Банк
повністю виконав свої зобов'язання
перед позичальником.

Також вказував, що 22.02.2008 р. між банком,
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на забезпечення вимог
кредитного договору було укладено
договір іпотеки , за яким в іпотеку було
передано квартиру, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1, що належить
іпотекодавцям на праві власності (по ?
частині кожній).

Зазначав, що 22.02.2008 р. між банком та
ОСОБА_5 на забезпечення кредитного
договору від 22.02.08 № було
укладено договір поруки, відповідно до
якого поручитель взяв на себе
зобов'язання перед банком солідарно
відповідати по борговим зобов'язанням
боржника, які виникають з умов
кредитного договору.

Вказував на те, що позичальник
зобов'язався виконувати умови
кредитного договору, здійснювати
погашення кредиту та процентів
щомісячно ануїтетними (однаковими)
платежами в розмірі згідно з Графіком
погашення кредиту та інших платежів
(Додаток 1 до Договору) у валюті кредиту
22 числа кожного календарного місяця,
починаючи із місяця, наступного за
місяцем надання кредиту.

Згідно п. 16.3. Договору, у разі
невиконання або неналежного виконання
зобов'язань за Договором, Позичальник
сплачує Кредитору пеню в розмірі 0,5 %
від простроченої до оплати суми за
кожен календарний день прострочення.
Нарахування пені здійснюється
починаючи з наступного календарного
дня після дати, коли відповідне грошове
зобов'язання мало бути виконаним.

Кредитним договором передбачено, що у
разі невиконання або неналежного
виконання позичальником своїх
зобов'язань за договором, банк має
право вимагати дострокового погашення
кредиту позичальником у повному обсязі
зі сплатою всіх сум належних до сплати
на дату пред'явлення вимоги, включаючи
проценти за кредитом (у тому числі
прострочені проценти), пеню та штрафи
відповідно до умов Договору. Зокрема,
Кредитор вправі пред'явити
Позичальнику вимогу про дострокове
погашення кредиту у випадку
прострочення Позичальником більш ніж
на 30 календарних днів строків
погашення кредиту або порушення цих
строків менш ніж на 30 календарних днів,
але більше трьох раз протягом останніх
дванадцяти місяців, а також в інших
випадках, передбачених пп. 9.2.1-9.2.9
Договору.

Позичальник зобов'язаний виконати
вимогу Кредитора про дострокове
погашення грошових зобов'язань за
Договором протягом не більш як 30
календарних днів з моменту її
пред'явлення. У разі невиконання
Позичальником цієї вимоги Кредитор має
право звернути стягнення за Договором
іпотеки (або пред'явити вимогу
поручителю) або вжити інші заходи для
стягнення заборгованості Позичальника
за Договором, які не суперечать чинному
законодавству України (п. 9.3 Договору).

Позивач зазначав, що позичальник не
виконує належним чином кредитні
зобов»язання - не здійснює щомісячне
погашення кредиту та не сплачує
відсотки у розмірах та у строки,
визначені Договором, відповідачам
неодноразово надсилалися
повідомлялось про необхідність
погашення простроченої
заборгованості, проводились
переговори в телефонному режимі.
Зокрема, Відповідачам було направлено
претензію-вимогу від 30.06.09 № 09-14-01/1271 про
дострокове повернення всієї суми
заборгованості за кредитом, сплатиту
відсотків за користування кредитом та
пені за несвоєчасне повернення кредиту
і несвоєчасну сплату процентів.

Загальна сума заборгованості
Позичальника перед Кредитором станом
на 21.12.2012 р. за кредитним договором
становить 216 881,46 доларів США, що
еквівалентно (за курсом НБУ на 21.12.2012 р.)
- 1 733 533,51 грн., яка складається з:
заборгованості за кредитом - 47 965,02
доларів США, що еквівалентно 383 384,40 грн.;
заборгованості за відсотками - 27 961,25
доларів США, що еквівалентно 223 494,27 грн.;
пені за прострочення кредиту та
відсотків у розмірі 140 955,19 доларів США,
що еквівалентно 1 126 654,83 грн.

Позивач звернувся з вимогами про
погашення заборгованості за кредитом
до поручителя та просив суд стягнути із
ОСОБА_5, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.
Києві (ідентифікаційний номер НОМЕР_2),
на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
заборгованість за кредитним договором
від 22.02.08 № у розмірі 1 733 533,51 гри.;

Крім того, згідно до умов договору
іпотеки, просив в рахунок погашення
заборгованості у розмірі 1 733 533,51 грн.
звернути стягнення на нерухоме майно
шляхом продажу з прилюдних торгів
переданої в іпотеку квартири, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та
належить іпотекодавцям ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 на правах власності, визначивши
початкову ціну реалізації нерухомості
не нижче за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки майна під час
проведення виконавчих дій, вирішити
питання про судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2, в свою чергу,
звернулась із зустрічним позовом до
Публічного акціонерного товариства
"Райффайзен Банк Аваль" про зміну умов
кредитного договору. На обґрунтування
позову зазначала, що між нею та ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» був укладений
Кредитний договір від 22.02.08 № ,
відповідно до умов якого відповідач
надав їй кредит у сумі 49 581,00 доларів
США. На даний момент у неї наявна
заборгованість по сплаті кредиту, яка
з'явилась в наслідок впливу світової
фінансової кризи на економіку України,
та як наслідок, суттєвого погіршення
фінансового стану позивача, крім того,
вона стала жертвою шахрайських дій,
здійснених проти неї з боку третіх
осіб, що також суттєво знизило її
фінансові можливості і призвело до
неможливості виконання в повному
обсязі взятих зобов'язань перед ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль». При укладанні
Кредитного договору вона не могла
передбачити та спрогнозувати
зазначені події. Не маючи можливості
сплатити відразу повну суму кредиту,
вона фактично потрапила в пожиттєву
боргову залежність на користь
відповідача, що суперечить вимогам п. 6
ст. 3 Цивільного Кодексу України,
зокрема принципам справедливості,
добросусідства та розумності. Таким
чином, банк, як продавець своїх послуг
на фінансовому ринку України, порушує
її права, як споживача, всупереч вимог
п. 1 ст. 18 Закону України «Про захист
прав споживачів».

Просила суд зобов'язати ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» укласти з нею
додаткову угоду до Кредитного договору
від 22.02.08 р. № з наступними
умовами : продовжити строк
кредитування на 10 років, надати
відстрочку по сплаті тіла кредиту та
відсотків на шість місяців, зменшити
щомісячні платежі по кредиту після
відстрочки виходячи із реальних
фінансових можливостей позивача на 12
місяців, зменшити процентну ставку по
кредитному договору до 12 % річних.
Установити в формулі погашення
позивачем заборгованості перед
відповідачем, якими не були б умови
погашення загальний принцип погашення
50 на 50 (п'ятдесят відсотків платежу
відсотки - п'ятдесят відсотків платежу
тіло кредиту), звільнити від
нарахованих ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» сум пені.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав первісний позов,
підтвердив наведені в позовній заяві
обставини, просив задовольнити
уточнені позовні вимоги. Заперечував
проти задоволення зустрічного позову
ОСОБА_2

Заперечуючи позовні вимоги банку,
заявлені до поручителя, відповідач
ОСОБА_5 вказував на те, що він не має
можливості сплатити зазначений банком
борг. Вважав, що існують підстави для
задоволення зустрічного позову ОСОБА_2

Рішенням Ірпінського міського суду від
11.12.2013 року позов банку задоволено
частково.

Стягнуто з поручителя ОСОБА_5 на
користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль"
заборгованість та неустойку за
кредитним договором від 22.02.08 № у
розмірі 1 206 878,68 грн. .

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором від 22.02.08 № у
розмірі 1 206 878,68 грн. звернуто стягнення
на предмет іпотеки, а саме: на квартиру
АДРЕСА_1, шляхом продажу на прилюдних
торгах у межах процедури виконавчого
провадження за початковою ціною,
згідно висновку незалежного експерта,
призначеного постановою державного
виконавця, не нижчою за ринкові ціни.

Вирішено питання про судові витрати. В
решті позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства "Райффайзен Банк Аваль" про
зміну умов кредитного договору
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення вимог матеріального і
процесуального права, рішення суду
першої інстанції скасувати.

На обґрунтування апеляційної скарги
вказувала, що в судовому засіданні
11.12.2013 року, в якому було винесено дане
судове рішення, суддя відмовився
прийняти до спільного розгляду
зустрічний позов ОСОБА_5, чим було
порушено процесуальні права
останнього, крім того, суд залишив поза
увагою доводи відповідачки про те, що
позивач не надав належних доказів
розміру її заборгованості за кредитним
договором, а при вирішенні питання про
стягнення заборгованості та звернення
стягнення на предмет іпотеки фактично
здійснив стягнення у подвійному
розмірі. Крім того, суд не зазначив
початкову ціну предмета іпотеки для
його подальшої реалізації. На думку
апелянта, суд повинен був визначити,
яка частина боргу за кредитним
договором погашається за рахунок
звернення стягнення на заставне майно,
а яка частина суми боргу стягується з
інших солідарних боржників.

Апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

По справі встановлено, що між Відкритим
акціонерним товариством «Райффайзен
Банк Аваль» (надалі назву змінено на
«Публічне акціонерне товариство
«Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір від 22.02.08
№ (т. 1 а.с. 21-25), на підставі якого
банком відповідачці ОСОБА_2 було надано
кредит у сумі 49 581,00 доларів США строком
на 120 місяців, до 22.02.2018 р., зі сплатою 14,00%
річних за користування кредитними
коштами, а позичальник зобов'язався
виконувати умови кредитного договору,
здійснювати погашення кредиту та
процентів щомісячно ануїтетними
(однаковими) платежами в розмірі згідно
з Графіком погашення кредиту та інших
платежів (Додаток 1 до договору) (т. 1 а.с.
26-28) у валюті кредиту 22 числа кожного
календарного місяця, починаючи із
місяця, наступного за місяцем надання
кредиту.

Згідно п. 16.3. Договору, у разі
невиконання або неналежного виконання
зобов'язань за Договором, Позичальник
сплачує Кредитору пеню в розмірі 0,5 %
від простроченої до оплати суми за
кожен календарний день прострочення.
Нарахування пені здійснюється
починаючи з наступного календарного
дня після дати, коли відповідне грошове
зобов'язання мало бути виконаним.

З матеріалів справи видно, що
позичальник ОСОБА_2 не виконує належним
чином зобов'язання за кредитним
договором, з 22.10.2008 р. припинила
здійснювати щомісячне погашення
кредиту та відсотків, тому по
кредитному договору у неї виникла
заборгованість, яка станом на 21.12.2012 р.
становить 216 881,46 доларів США, що
еквівалентно (за курсом НБУ на 21.12.2012 р.)
- 1 733 533,51 грн., яка складається із:
заборгованості за кредитом - 47 965,02
доларів США, що еквівалентно 383 384,40 грн.;
заборгованості за відсотками - 27 961,25
доларів США, що еквівалентно 223 494,27 грн.,
пені за прострочення кредиту та
відсотків у розмірі 140 955,19 доларів США,
що еквівалентно 1 126 654,83 грн., що
підтверджується наданим позивачем
розрахунком (т. 2 а.с. 17-19).

На забезпечення кредитного договору
від 22.02.08 р. № між банком, ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 було укладено Договір іпотеки
від 22.02.2008 р. (т. 1 а.с. 33-36), згідно п. 3.1
якого іпотекодавці ОСОБА_2 та ОСОБА_4
передали банку в іпотеку належну їм на
праві власності квартиру АДРЕСА_1(т. 1
а.с. 39, 40).

Крім того, на забезпечення кредитного
договору від 22.02.08 р. №
між банком та ОСОБА_5, було укладено
Договір поруки від 22.02.08 №/1
відповідно до якого поручитель взяв на
себе зобов'язання перед банком
солідарно відповідати по борговим
зобов'язанням боржника, які виникають з
умов кредитного договору від 22.02.08
№ (т. 1 а.с. 37-38).

Відповідачам позивачем було
направлено претензію-вимогу від 30.06.09 №
09-14-01/1271 про дострокове повернення
всієї суми заборгованості за кредитом
та попереджено, про звернення
стягнення на предмет іпотеки в разі
непогашення в тридцятиденний строк
боргу, яку відповідачі отримали 04.07.2009
р. (т. 1 а.с. 44-51).

Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання за договором має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлено обов'язок
позичальника повернути позику
частинами, то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів.

Згідно ст. 546 ЦК України виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі
солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо.

Статтею 589 ЦК України передбачено, що у
разі невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 591 ЦК України
реалізація предмета застави, на який
звернене стягнення, провадиться шляхом
його продажу з публічних торгів, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Початкова ціна предмета
застави для його продажу з публічних
торгів визначається в поряду,
встановленому договором або законом.

Як зазначено в ч. 1 ст. 33 Закону України
«Про іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Згідно з роз»ясненнями Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних відносин», при вирішенні
спорів за участю майнових поручителів
суди мають виходити з того, що
відповідно до статті 11 Закону України
«Про заставу», статей 1,11 Закону України
«Про іпотеку» майновий поручитель є
заставодавцем або іпотекодавцем.
Відповідно до статті 526 ЦК України
застава (іпотека) та порука є різними
видами забезпечення, тому норми, що
регулюють поруку ( статті 553-559 ЦК), не
застосовуються до правовідносин
кредитора з майновим поручителем,
оскільки він відповідає перед
заставо/іпотеко держателем за
виконання боржником зобов»язання
винятково в межах вартості предмета
застави/іпотеки. Солідарна
відповідальність боржника та
майнового поручителя нормами ЦК не
передбачена (п.23).

Виходячи із встановлених судом
обставин та наведеного нормативного
обґрунтування, суд дійшов висновку, що
у зв'язку з припиненням оплати ОСОБА_2
періодичних платежів по кредитному
договору, виникли підстави у позивача
для дострокового стягнення повернення
частини позики, що залишилася та сплати
процентів, а також пені на загальну
суму 1 206 878,68 грн. При цьому, суд на
підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшив
розмір пені до 600 000,00 грн. у зв'язку із
тим, що такий розмір значно перевищує
розмір збитків банку, а також у зв'язку
із наявністю у відповідачів скрутного
майнового стану. З огляду на викладене,
суд дійшов обґрунтованого висновку про
наявність підстав для задоволення
позовних вимог в частині стягнення
заборгованості за кредитним договором
з поручителя ОСОБА_5

Колегія суддів погоджується також з
висновком суду про те, що у зв»язку з
невиконанням кредитних зобов»язань
позичальником, які були забезпеченні
іпотекою, у іпотекодержателя, в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором, виникло право звернення
стягнення на предмет іпотеки, а саме -
на квартиру АДРЕСА_1.

Доводи апелянта про те, що у даному
випадку суд фактично допустив
стягнення у подвійному розмірі є
безпідставними, оскільки на
ґрунтуються на вимогах закону та
обставинах справи.

Посилання ОСОБА_2 на порушення судом
норм ЦПК України, що призвело до
процесуальних порушень прав
відповідача ОСОБА_5 не заслуговують на
увагу.

Згідно ч.1 ст..123 ЦПК України відповідач
має право пред»явити зустрічний позов
до початку розгляду справи. Будь-які
дані, що останній оскаржував відмову
суду у прийнятті зустрічного позову
матеріали справи не містять.

Не можна також погодитися з доводами
апеляційної скарги про те, що судом
невірно визначено вартість іпотеки,
оскільки зобов»язання іпотекодавця
підлягалили визначенню окремим
рішенням суду.

Колегія вважає, що резолютивна частина
рішення суду в частині звернення
стягнення на предмет іпотеки
відповідає вимогам закону, зокрема
ст..39 Закону України «Про іпотеку».

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду в цій частині вимог не
спростовують.

Колегія суддів погоджується також з
висновком суду про відсутність підстав
для задоволення зустрічного позову
ОСОБА_2про зобов»язання відповідача
внести зміни до кредитного договору.

Відповідно до ст. 652 ЦК України у разі
істотної зміни обставин, якими сторони
керувалися при укладенні договору,
договір може бути змінений або
розірваний за згодою сторін, якщо інше
не встановлено договором або не
випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони
змінилися настільки, що, якби сторони
могли це передбачити, вони не уклали б
договір або уклали б його на інших
умовах. Якщо сторони не досягли згоди
щодо приведення договору у
відповідність з обставинами, які
істотно змінились, або щодо його
розірвання, договір може бути
розірваний, а з підстав, встановлених
частиною четвертою цієї статті, -
змінений за рішенням суду на вимогу
заінтересованої сторони за наявності
одночасно таких умов: 1) в момент
укладення договору сторони виходили з
того, що така зміна обставин не настане;
2) зміна обставин зумовлена причинами,
які заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися; 3) виконання договору
порушило б співвідношення майнових
інтересів сторін і позбавило б
заінтересовану сторону того, на що вона
розраховувала при укладенні договору;
4) із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона.
Зміна договору у зв'язку з істотною
зміною обставин допускається за
рішенням суду у виняткових випадках,
коли розірвання договору суперечить
суспільним інтересам або потягне для
сторін шкоду, яка значно перевищує
затрати, необхідні для виконання
договору на умовах, змінених судом.

Як зазначено в пунктах 15, 16 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 30.03.12 № 5, при
вирішенні спорів щодо розірвання
кредитного договору з посиланням,
зокрема, на світову фінансову кризу чи
інші суттєві обставини суд має
враховувати положення частини другої
статті 652 ЦК і виходити з того, що закон
пов'язує можливість розірвання
договору безпосередньо не з наявністю
істотної зміни обставин, а з наявністю
одночасно чотирьох умов, визначених
частиною другою цієї статті, при
істотній зміні обставин.

Саме по собі зростання/коливання курсу
іноземної валюти не є достатньою
підставою для розірвання кредитного
договору на підставі статті 652 ЦК,
оскільки зазначене стосується обох
сторін договору й позичальник при
належній завбачливості міг, виходячи з
динаміки зміни курсів валют із моменту
введення в обіг національної валюти та
її девальвації, передбачити в момент
укладення договору можливість зміни
курсу гривні України до іноземної
валюти, а також можливість отримання
кредиту в національній валюті.

Крім того, в силу ст. 3 ЦК України одним
із загальних засад цивільного
законодавства є свобода договору, а
відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

З огляду на викладене, висновок суду
про відсутність підстав для
зобов'язання відповідача укласти
додаткову угоду до кредитного договору
є правильним.

Посилання відповідача на ст. 18 Закон
України «Про захист прав споживачів»
обґрунтовано відхилено судом, оскільки
даною нормою закону передбачено
підстави для визнання договору
недійсним. Такі вимоги позивачкою за
зустрічним позовом не заявлялися та не
були предметом дослідження суду.

Рішення суду відповідає вимогам закону
та обставинам справи, підстав до його
скасування при апеляційному розгляді
справи не встановлено.

Керуючись ст..ст.307,308 ЦПК України,
колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 11 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: