першої інстанції:Гуріна О.В. №
провадження:22-ц/190/1116/14Доповідач суду
апеляційної інстанції:Філатова Є. В.
________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2014 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого судді:Філатової Є.В.
суддів:Любобратцевої Н.І. Харченко І.О.
при секретарі:Урденко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Сімферополі цивільну
справу за заявою ОСОБА_6,
заінтересовані особи: Третя
Сімферопольська державна нотаріальна
контора, Державний реєстратор прав на
нерухоме майно Сімферопольського
міського управління юстиції
Автономної Республіки Крим, Комунальне
підприємство «Приватизаційне бюро»,
про встановлення факту належності на
праві власності частки квартири, за
апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу
Київського районного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 02 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернувся із заявою про
встановлення факту належності на праві
власності 1/3 частки квартири АДРЕСА_1.

Вимоги мотивовані тим, що рішенням суду
від 13.06.2013р., яке набрало чинності
розірвано договір довічного утримання
між ним та ОСОБА_7, в наслідок чого його
квартира повернулася до його
власності. Проте він не може поновити
реєстрацію цього права, оскільки орган
державного реєстратора не визнає за
ним це право через те, що він не може
надати вилучений нотаріусом
правовстановлюючий документ.

Ухвалою Київського районного суду
м. Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 02 грудня 2013 року відмовлено у
відкритті провадження у справі за
заявою ОСОБА_6

В апеляційній скарзі ОСОБА_6
просить скасувати ухвалу суду, справу
направити до суду першої інстанції для
продовження розгляду. Вважає ухвалу
незаконною, та необґрунтованою.
Оскільки, заявник фактично не має іншої
можливості на реєстрацію свого право
власності на частку квартири.

На час розгляду апеляційної скарги
від ОСОБА_6 надійшла заява, в якій він
просить (на мові оригіналу) «отменить
суд».

Оскільки зазначена заява не
відповідає вимогам ч.4 ст.300 ЦПК України,
колегія не може вважати її за відмову
від апеляційної скарги, тому розглядає
скаргу по суті.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, з наступних
підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження,
суд першої інстанції виходив з того, що
заявник обрав спосіб захисту прав,
який не передбачено законом. Колегія
погоджується з цим висновком, як таким,
що відповідає обставинам справи.

Згідно ст. 3,4 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів у спосіб, визначений
законами України.

За змістом ст.256 ЦПК України та
роз'ясненнями у п.1 постанови пленуму
Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р.
зі змінами та доповненнями від 25.05.1998р.
«Про судову практику у справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення» в порядку окремого
провадження розглядаються справи про
встановлення фактів, якщо згідно із
законом таки факти породжують
юридичні наслідки, тобто від них
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
громадян.

За роз'ясненням у п.17 цієї Постанови
суди повинні мати на увазі, що факт
володіння громадянином жилим будинком
на праві власності встановлюється
судом, якщо у заявника був
правовстановлюючий документ на цей
будинок, але його втрачено і немає
можливості підтвердити наявність
права власності не в судовому порядку.

З заяви ОСОБА_6 убачається, що у спірній
квартири йому належала лише певна
частка. В решті квартира належала
батькам заявника, які разом з ним
уклали договір довічного утримання з
ОСОБА_7 Оскільки батьки померли, а за
життя не оспорювали договору, то
відносно їх частки квартири договір
довічного утримання не розірваний та
виконаний. Тому відновити свідоцтво
про право власності, в якому зазначені
попередні власники неможливо.

Водночас заявник зазначає, що
позбавлений можливості поновити
державну реєстрацію права власності
на свою частку в спірній квартирі,
оскільки реєстраційний орган не
визнає за ним цього права.

Таким чином, вимоги ОСОБА_6 зводяться до
підтвердження невизнаного права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності. Такі вимоги розглядаються у
загально-позовному порядку.

Відповідно до ч.4 ст.256 ЦПК України суд
відмовляє у відкритті провадження у
справі, якщо з заяви про встановлення
факту, що має юридичне значення,
вбачається спір про право, а якщо спір
про право буде виявлено під час
розгляду справи, - залишає заяву без
розгляду.

Врахувавши, що в даному випадку виник
спір про належність заявникові
невизнаного права на нерухоме майно, що
підлягає держаній реєстрації, який не
підлягає розгляду в порядку окремого
провадження, суд правильно зазначив, що
заявник обрав спосіб захисту прав, не
передбачений законом, та відмовив у
відкритті провадження у справі.

Разом з тим, судження в мотивувальній
частині ухвали стосовно оцінки рішення
суду про розірвання договору довічного
утримання, яке набрало чинності, та
висновки про наявність у ОСОБА_6 права
власності на спірну квартиру слід
виключити, як такі, що виходять за межі
компетенції суду першої інстанції на
стадії вирішення питання про відкриття
провадження.

Враховуючи наведене і керуючись
ст.ст. 303, 304, п.1 ст.312 Цивільного
процесуального Кодексу України,
колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6
задовольнити частково; ухвалу
Київського районного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 02 грудня 2013 року по суті
залишити без змін, виключивши з
мотивувальної частини ухвали судження
стосовно оцінки рішення суду, яке
набрало чинності, та висновки про
наявність у ОСОБА_6 права власності на
спірну квартиру(абзац 7-8).

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів.

Судді: