Центральний районний суд м. Миколаєва у
судді Подзігун Г.В.
за участю позивача -
представника позивача -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення особи без
надання іншого жилого приміщення.
Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України,
суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
виселення особи без надання іншого
жилого приміщення - задовольнити.
Виселити ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з жилого
приміщення домоволодіння по АДРЕСА_1
без надання іншого жилого приміщення.
Заява про перегляд заочного рішення
може бути подана відповідачами
протягом десяти днів після отримання
Рішення може бути оскаржене
через суд першої інстанції до
апеляційного суду Миколаївської
області шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

СУДДЯ
Г.В. ПОДЗІГУН

Справа №490/13776/13-ц

Справа № 490/13776/13-ц

ЗАОЧНЕ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого -
судді Подзігун Г.В.

при секретарі -
Голубашенко Т.О.

за участю позивача -
ОСОБА_1

представника позивача -
ОСОБА_2

третіх осіб -
ОСОБА_3

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення особи без
надання іншого жилого приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення із жилого
приміщення домоволодіння по АДРЕСА_1
без надання іншого жилого приміщення. В
обгрунтування позовних вимог
вказувала, що вона є власницею частини
вказаного домоволодіння, в якому
зареєстровані та проживають
відповідачі, які систематично
порушують правила соціалістичного
співжиття, що робить неможливим для
інших проживання з ними в одному
будинку.

В судовому засіданні позивачка та її
представник вимоги позову підтримали,
посилаючись на обставини, що викладені
у позовній заяві, проти заочного
розгляду справи не заперечували.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судове
засідання не з'явилися про причини
неявки до суду не повідомили,
заперечень проти позову не надали.

Треті особи ОСОБА_8, ОСОБА_4 в
судовому засіданні вимоги позову
підтримали та просили про їх
задоволення.

Ухвалою суду справа розглянута за
відсутності відповідачів в порядку
заочного провадження.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, вивчивши доводи позову,
дослідивши письмові докази, суд
встановив наступне.

10.05.2005 року на підставі Рішення
виконкому Миколаївської міської ради
№516 від 29.04.2005 року замість Свідоцтва
про право на спадщину від 17.08.1988 року, р.
№1-2410, на ім'я ОСОБА_1 було видано
Свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, відповідно до якого
вона зареєструвала право власності на
домоволодіння АДРЕСА_1 в ММБТІ за №1202 у
книзі №5.

30.06.2005 року 27/100 часток вказаного
домоволодіння за договором
купівлі-продажу від 30.06.2005 року - було
відчужено ОСОБА_3, та згідно договору
купівлі-продажу від 28.07.2005 року 35/100
його часток було відчужено ОСОБА_4

Отже на даний час співвласниками
домоволодіння АДРЕСА_1 є ОСОБА_9 (38/100
часток), ОСОБА_3 (27/100 часток) та ОСОБА_4
(35/100 часток), при цьому порядок
користування домоволодінням було
визначено між ними під час укладення
договорів купівлі - продажу його
часток.

Як пояснила в судовому засіданні
позивачка в її частині домоволодіння
зареєстровані її тітка - ОСОБА_5 та
двоюрідні брати ОСОБА_6 та ОСОБА_10, що
підтверджується даними будинкової
книги, але фактично в будинку
проживають лише відповідачі. Позивачка
у спірному домоволодінні не проживає,
оскільки має інше нерухоме майно -
житловий будинок АДРЕСА_1, де
зареєстрована та мешкає разом зі своєю
родиною.

При цьому вона має намір вселитися
до домоволодіння по АДРЕСА_1, але вона
позбавлена такої можливості, оскільки
відповідачі перешкоджають їй у
користуванні її власністю.

Крім того, як пояснила позивачка
відповідачі не утримують будинок у
належному стані, не платять за
комунальні послуги, які споживають,
через що утворюються борги перед
підприємствами, що їх надають. Так,
через заборгованість по оплаті за
водопостачання, на даний час частина
домоволодіння, що належить позивачці
від'єднано від мережі постачання води.

Як пояснили в судовому засіданні
треті особи ОСОБА_8, ОСОБА_4 відповідачі
майже кожного дня, перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння, провокують
сварки з сусідами, нецензурно
висловлюються, принижують та ображають
їх, у зв'язку з чим вони вимущені
постійно відчувати страх за життя і
здоров'я.

20.11.2013 року ОСОБА_1 зверталась до
Центрального РВ ММУ УМВС України в
Миколаївській області із заявою щодо
вжиття заходів сприяння припиненню
противоправної поведінки ОСОБА_11 та
ОСОБА_6

Крім того ухвалою Центрального
районного суду м.Миколаєва від 10.12.2013
року ОСОБА_6 був звільнений від
кримінальної відповідалоьності за
вчинення кримінального
правопорушення, передбаченого ст.128 КК
України у зв'язку з примиренням з
потерпілою ОСОБА_12

Як пояснила в судовому засіданні
позивачка та підтвердили треті особи,
незважаючі на звернення
доправоохоронних органів ОСОБА_1 та
матері третьої особи ОСОБА_12,
відповідачі висновків щодо
неприпустимості порушення правил
співжиття не зроюили, продовжують
порушувати цей порядок, зловживають
спиртними напоями, вчиняють сварки та
скандали з іншими мешканцями будинку
по АДРЕСА_1.

У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України,
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК власник має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до правової позиції
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, яку викладено у листі від 28.01.2013
року №24-150/0/4-13 «Про практику
застосування судами законодавства під
час розгляду цивільних справ про
захист права власності та інших
речових прав» виселення є категорією
житлового законодавства, тому при
розгляді цивільних справ за позовом
про усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом виселення предметом
доказування є втрата права на житло,
або взагалі його відсутність, або інші
передбачені ЖК УРСР підстави для
позбавлення права на житло.

Так, на підставі вимог статті 150 ЖК
України, громадяни, які мають приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються им (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, варувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Згідно зі ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї
власника жилого будинку квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Відповідно до ст.158 ЖК УРСР, наймач
користується жилим приміщенням у
будинку (квартирі), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, відповідно до договору
найму жилого приміщення.

При цьому договір найму жилого
приміщення має бути укладений між
власником будинку (квартири) і наймачем
у письмовій формі.

Відповідно до ст.64 ЖК УРСР члени
сім'ї наймача, які проживають разом з
ним, користуються нарівні з наймачем
усіма правами і несуть усі обов'язки,
що випливають з договору найму жилого
приміщення. Повнолітні члени сім'ї
несуть солідарну з наймачем майнову
відповідальність за обов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору. До
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.Якщо особи, зазначені в
частині другій цієї статті, перестали
бути членами сім'ї наймача, але
продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов'язки, як наймач та члени
його сім'ї.

Згідно зі ст. 116 ЖК України, якщо
наймач, члени його сім'ї або інші особи,
які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов
висновку, що відповідачі систематично
порушують правила соціалістичного
співжиття співвласників домоволодіння
по АДРЕСА_1 та роблять неможливим їх
проживання в даному домооволодінні, що
є підставою для виселення ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 з жилого приміщення
домоволодіння по АДРЕСА_1 без надання
іншого жилого приміщення

За такого вимоги позову обгрунтовані
та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
виселення особи без надання іншого
жилого приміщення - задовольнити.

Виселити ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з жилого
приміщення домоволодіння по АДРЕСА_1
без надання іншого жилого приміщення.

Заява про перегляд заочного рішення
може бути подана відповідачами
протягом десяти днів після отримання
його копії.

Рішення може бути оскаржене через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ
Г.В.ПОДЗІГУН