У х в а л а

3 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Завгородньої І.М.,
Мартинюка В.І.,

Кадєтової О.В.,
Остапчука Д.О.,-

розглянувши заяву заступника
Генерального прокурора України про
перегляд ухвали колегії суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 24 жовтня 2013 року у справі за
позовом прокурора Шевченківського
району м. Києва в інтересах держави в
особі Департаменту комунальної
власності

м. Києва виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації) до Київської
міської ради, комунального
підприємства «Генеральна дирекція
Київської міської ради з
обслуговування іноземних
представництв», ОСОБА_3 про визнання
частково недійсним рішення, визнання
недійсним договору купівлі-продажу та
застосування наслідків недійсності
правочину,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року прокурор
Шевченківського району м. Києва в
інтересах держави в особі Департаменту
комунальної власності м. Києва
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) звернувся до суду з
позовом до Київської міської ради,
комунального підприємства «Генеральна
дирекція Київської міської ради з
обслуговування іноземних
представництв», ОСОБА_3, в якому
вказував, що в результаті проведеної
прокуратурою перевірки законності
відчуження Київською міською радою
машино-місця АДРЕСА_1 ОСОБА_3
встановлено ряд порушень, а саме: на час
прийняття Київською міською радою
рішення від 2 лютого 2006 року

№ 143105 «Про дозвіл комунальному
підприємству «Генеральна дирекція
Київської міської ради з
обслуговування іноземних
представництв» на продаж машино-місць»
об'єкт продажу належав на праві
комунальної власності територіальній
громаді м. Києва та перебував на
балансі Генеральної дирекції,
комунальне підприємство
«Територіальна дирекція Київської
міської ради з обслуговування
іноземних представництв» не мало
повноважень на відчуження майна і
належним продавцем парко-місця мав
виступити орган приватизації - Головне
управління комунальної власності

м. Києва виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації).

Крім цього, парко-місце не було
включено до об'єктів, що підлягають
приватизації шляхом викупу, а покупцем
ОСОБА_3 не подано про це відповідної
заяви. Головне управління (Департамент)
комунальної власності не здійснювало
підготовку об'єкта до продажу та не
затверджувало акт оцінки, не визначало
інформаційні бюлетені та місцеву
пресу, інші друковані видання про
публікацію інформації щодо
відчужуваного об'єкта, а при оцінці
вартості об'єкта його ринкова вартість
істотно занижена. Вважав, що згідно з
діючим на час продажу зазначеного
машино-місця спеціальним
законодавством викуп майна
комунальної власності міг бути
дозволений за виняткових обставин, які
на той час не існували, відчуження
проведено не у конкурентний спосіб, що
потягло порушення прав Головного
управління (Департаменту) комунальної
власності м. Києва та недоотримання
державою коштів.

Посилаючись на викладене, позивач
просив визнати недійсним рішення
Київської міської ради від 2 лютого 2006
року № 14/3105 «Про дозвіл комунальному
підприємству «Генеральна дирекція
Київської міської ради з
обслуговування іноземних
представництв» на продаж машино-місць»
у частині надання дозволу продати
машино-місце під АДРЕСА_1, орендарю
цього машино-місця; визнати недійсним
договір купівлі-продажу машино-місця
АДРЕСА_1 від 22 березня 2006 року, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1 в
підземному автопаркінгу загальною
площею 10,3 кв. м, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4

22 березня 2006 року та зареєстрований в
реєстрі за № 668; застосувати наслідки
недійсності правочину та повернути у
комунальну власність машино-місце
АДРЕСА_1

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 21 лютого 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 23
травня 2013 року, у задоволенні позову
прокурора Шевченківського району м.
Києва в інтересах держави в особі
Департаменту комунальної власності м.
Києва виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації) відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 24 жовтня 2013 року відхилено
касаційну скаргу заступника прокурора

м. Києва й залишено без змін рішення
Шевченківського районного суду

м. Києва від 21 лютого 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від

23 травня 2013 року.

Залишаючи без змін рішення судів
попередніх інстанцій, колегія суддів
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку про те, що суди
обґрунтовано відмовили у позові,
оскільки спірне майно на момент
відчуження перебувало у комунальній
власності і до державної власності не
належало; машино-місце відчужено
уповноваженим Київською міською радою
органом за ціною, яка відповідала його
реальній вартості, що позивачем не
спростована; позивачем не надано
належних та допустимих доказів
відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК
України на підтвердження того, що
договір про відчуження комунального
майна суперечить вимогам
законодавства та інтересам держави, на
захист яких прокурором заявлено даний
позов.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
заступника Генерального прокурора
України про перегляд ухвали колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 24 жовтня 2013
року з підстав неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
закону, зокрема положень Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», Закону України «Про
приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)» та
Закону України «Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні», що потягло
ухвалення різних за змістом рішень у
подібних правовідносинах.

На підтвердження своїх доводів
заступник Генерального прокурора
України долучив до заяви наступні
витяги з Єдиного державного реєстру
судових рішень.

Витяг постанови Вищого господарського
суду України від 12 вересня

2007 року, якою залишено в силі рішення
господарського суду

м. Севастополя від 18 грудня 2006 року про
відмову в задоволенні позову про
спонукання зробити оцінку нежитлових
приміщень магазину із посиланням на те,
що рішення про приватизацію вказаних
нежитлових приміщень не приймалось у
зв'язку з чим у органу приватизації не
було правових підстав для здійснення
підготовки до приватизації.

Витяг постанови Вищого господарського
суду України від 28 січня 2010 року, якою
залишено без змін постанову
Запорізького апеляційного
господарського суду від 28 серпня 2009
року про залишення без змін рішення
господарського суду Херсонської
області від 27 травня 2009 року у справі за
первісним та зустрічним позовами про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу приміщень
банно-прального комбінату. Визнаючи
недійсним вказаний договір
купівлі-продажу, суд першої інстанції
на підставі приписів ст. 48 ЦК УРСР
виходив із того, що при укладенні
договору не проведено оцінки майна, не
опубліковано в друкованих засобах
масової інформації відомості про
об'єкт приватизації, фактично майно
продано безоплатно, оскільки кошти за
продаж такого майна до місцевого
бюджету не надходили. Також суд виходив
із того, що постановою
Великоолександрівського районного
суду Херсонської області від 27 вересня
2007 року визнано незаконним та
скасовано рішення селищної ради від 16
жовтня 2003 року

№ 158 «Про приватизацію приміщень
банно-прального комбінату», керуючись
при цьому положеннями ст. ст. 7, 8 Закону
України «Про приватизацію невеликих
державних підприємств (малу
приватизацію)».

Витяг постанови Вищого господарського
суду України від 16 червня 2010 року, якою
залишено без змін постанову Донецького
апеляційного господарського суду від 22
лютого 2010 року про залишення без змін
рішення господарського суду Донецької
області від 17 грудня 2009 року щодо
задоволення позову про визнання
недійсним аукціону з продажу
нежитлового вбудованого приміщення.
Задовольняючи позов, господарський суд
виходив із того, що під час проведення
вказаного вище аукціону не було
дотримано визначеної законодавством
процедури приватизації комунального
майна - не було створено орган
приватизації, який є обов'язковим
суб'єктом процесу приватизації
комунального майна та є належним
продавцем об'єктів приватизації. Суд
дійшов висновку, що під час проведення
аукціону не було дотримано вимог
Законів України «Про місцеве
самоврядування в Україні», «Про
приватизацію державного майна», «Про
приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)».

Витяг постанови Вищого господарського
суду України від 20 квітня 2011 року, якою
залишено в силі рішення господарського
суду Херсонської області від 13 грудня
2010 року у справі за позовом про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу та повернення майна.
Задовольняючи позов, господарський суд
виходив із того, що сторони не
дотримали вимог законодавства про
приватизацію комунального майна,
зокрема ст. ст. 1, 16, 43, 60 розділу V
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», ч. 1 ст. 3 ч. 7
ст. 7 Закону України «Про приватизацію
державного майна», ст. ст. 4, 7 Закону
України «Про приватизацію невеликих
державних підприємств (малу
приватизацію)»,

ст. 10, 12, 13 Закону України «Про оцінку
майна, майнових прав та професійну
оціночну діяльність в Україні»;
конкурс на проведення оцінки спірного
майна не проводився, акт оцінки майна
не затверджено керівником органу
місцевого самоврядування,
рецензування звіту про незалежну
оцінку майна не відповідає вимогам
нормативно-правових актів.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Оскільки зі змісту заяви, ухвали, про
перегляд якої подано заяву, рішень,
постановлених у вказаній вище справі,
та з долучених до заяви витягів з
Єдиного державного реєстру судових
рішень постанов Вищого господарського
суду України від 12 вересня 2007 року, від
28 січня

2010 року, від 16 червня 2010 року та від 20
квітня 2011 року не вбачається
неоднакове застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме:
підстави позову, зміст позовних вимог
не є тотожними, встановлені у справах
фактичні обставини не є однаковими, у
допуску справи до провадження слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом
прокурора Шевченківського району м.
Києва в інтересах держави в особі
Департаменту комунальної власності м.
Києва виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації) до Київської
міської ради, комунального
підприємства «Генеральна дирекція
Київської міської ради з
обслуговування іноземних
представництв», ОСОБА_3 про визнання
частково недійсним рішення, визнання
недійсним договору купівлі-продажу та
застосування наслідків недійсності
правочину, за заявою заступника
Генерального прокурора України про
перегляд ухвали колегії суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 24 жовтня 2013 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: І.М.
Завгородня

О.В. Кадєтова

В.І. Мартинюк

Д.О. Остапчук