АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 22-ц/796/378/2014
Головуючий в І інстанції:
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28лютого 2014 року Апеляційний суд
міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Качана В.Я.

ПанченкаМ.М.

при
секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3 та за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на
рішення Голосіївського районного суду
міста Києва від 22 серпня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6,
ОСОБА_3, треті особи: Служба у справах
дітей Голосіївської районної у місті
Києві державної адміністрації, ОСОБА_7
про усунення перешкод у спілкуванні з
дитиною, захист права на участь у
вихованні дитини та встановлення місця
проживання дитини та за позовом ОСОБА_7
до ОСОБА_3, треті особи - Служба у
справах дітей та сім'ї Обухівської
районної державної адміністрації,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визначення місця
проживання дитини, -

в с т а н о в и в :

В червні 2013 року ОСОБА_5 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_3, треті
особи: Служба у справах дітей
Голосіївської районної у місті Києві
державної адміністрації, ОСОБА_7 про
усунення перешкод у спілкуванні з
дитиною, захист права на участь у
вихованні дитини та встановлення місця
проживання дитини.

Свої вимоги мотивувала тим, що від
шлюбу відповідачі мають дитину -
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є онукою
позивача. З онукою ОСОБА_5 не бачиться,
оскільки мати дитини ОСОБА_3 робить їй
перешкоди у спілкуванні з дитиною.
Відповідач ОСОБА_6 спілкується з онукою
позивача особисто та по телефону, проте
не дає дитини номера позивачу. Позивач
вважає, що дії відповідачів порушують
її права гарантовані ст. 257 Сімейного
кодексу України у зв'язку із чим
остання звернулась до суду за захистом
свого права. Також позивач посилається
на ті обставини, що відповідачі не
можуть створити дитині належних умов
для виховання та розвитку, у зв'язку із
чим просила визначити місце проживання
дитини.

Третя особа, що має самостійні вимоги
щодо предмету спору -

ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах
дітей Голосіївської районної в місті
Києві державної адміністрації, в якому,
після уточнення позовних вимог просив
суд визначити місце проживання
неповнолітньої ОСОБА_8 з ним.

Рішенням Голосіївського районного
суду міста Києва від 22 серпня 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6,
ОСОБА_3, треті особи: Служба у справах
дітей Голосіївської районної у місті
Києві державної адміністрації, ОСОБА_7
про усунення перешкод у спілкуванні з
дитиною, захист права на участь у
вихованні дитини та встановлення місця
проживання дитини відмовлено, позов
ОСОБА_7 до ОСОБА_3, треті особи - Служба у
справах дітей та сім'ї Обухівської
районної в державної адміністрації,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визначення місця
проживання дитини задоволено,
встановлено місце проживання
малолітньої дитини ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком, ОСОБА_7 у
будинку АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_7 114,71 гривень судового
збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3 посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати в частині задоволення
позову та ухвалити в цій частині нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити. ОСОБА_4, який діє в інтересах
ОСОБА_5, у своїй апеляційній скарзі
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким позовні вимоги
ОСОБА_5 задовольнити повністю.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 та
її представник - ОСОБА_9, представник
органу опіки та піклування - Фіщук М.О.
апеляційну скаргу ОСОБА_3 підтримали та
просили її задовольнити, у задоволенні
скарги ОСОБА_5 просили відмовити.

Представник ОСОБА_5 - ОСОБА_4, ОСОБА_7 та
його представник ОСОБА_11 проти
апеляційної скарги ОСОБА_3
заперечували, апеляційну скаргу ОСОБА_5
просили задовольнити.

Перевіривши законність оскаржуваного
рішення в межах доводів апеляційних
скарг, колегія суддів дійшла висновку
про необхідність задоволення
апеляційної скарги ОСОБА_3 та
часткового задоволення скарги ОСОБА_5 з
огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_5 повністю, суд першої інстанції,
із врахуванням його висновку про
необхідність задоволення позову
ОСОБА_7 виходив із того, що оскільки
місце проживання малолітньої дитини
визначається з батьком, а порядок
зустрічей дитини з матір'ю на час
ухвалення рішення не встановлено, то
вимоги баби щодо встановлення порядку
зустрічей з дитиною є безпідставними, а
також із того, що правові підстави для
задоволення інших вимог відсутні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7,
суд виходив із того, що із врахуванням
встановлених при розгляді справи
обставин та того, що право батька
вільно обирати форми та методи
виховання, забезпечення фізичного,
соціального, духовного розвитку
малолітньої дитини, його право
виявляти турботу про дитину та
забезпечувати її належний розвиток
підлягає захисту, то наявні всі
підстави для задоволення вимог про
визначення місця проживання дитини з
батьком.

Проте з такими висновками суду
погодитись не можна з урахуванням
наступного.

Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалене у справі судове рішення не
відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до положень статей 303, 304 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
в апеляційному суді за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

При розгляді справи судом встановлено,
що 10 квітня 2007 року було укладено шлюб
між ОСОБА_3 та ОСОБА_7, актовий запис №
245.

17 травня 2012 року рішенням
Солом'янського районного суду міста
Києва шлюб між сторонами розірвано.

З матеріалів справи вбачається, що 9
квітня 2007 року ОСОБА_7 та ОСОБА_3 уклали
договір, згідно умов якого: п. 2.
Подружжя дійшли згоди в тому, що
майбутні діти, які не досягли
повноліття будуть проживати разом з
матір'ю, ОСОБА_3; п. 3. Мати дитини, ОСОБА_3,
не буде перешкоджати побаченням та
спілкуванню батька, на його першу
вимогу, з дитиною та зобов'язується
надавати батьку дитини 100% можливість
брати участь у її вихованні.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року, під час
зареєстрованого шлюбу ОСОБА_7 та
ОСОБА_3, у останніх народилась дочка -
ОСОБА_8, яка після розлучення
залишилась проживати разом з матір'ю.

Судом встановлено, що між батьками
малолітньої ОСОБА_8 виникли
непорозуміння щодо участі у її
вихованні батька та баби, згоди щодо
яких сторонами в позасудовому порядку
не досягнуто.

З наданого суду розпорядження
Обухівської районної державної
адміністрації Київської області № 205
від 28 травня 2013 року вбачається, що 12
квітня 2013 року ОСОБА_7 звернувся з
заявою про визначення способу участі у
вихованні дочки. Вказаним
розпорядженням «Про участь у вихованні
малолітньої ОСОБА_8» було визначено
спосіб участі батька у вихованні дочки.

Разом з тим, постановою Київського
окружного адміністративного суду від 1
липня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 4 грудня 2013,
розпорядження Обухівської районної
державної адміністрації Київської
області № 205 від 28 травня 2013 року
визнано протиправним та скасовано.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 та малолітня

ОСОБА_8 зареєстровані та проживають у
квартирі АДРЕСА_2, що, зокрема,
підтверджується довідками № 253, 1604
Форма 3 та актом про фактичне
проживання особи за місцем реєстрації,
затвердженим директором КП
«Залізничне».

Згідно висновку органу опіки та
піклування Солом'янської районної в
місті Києві державної адміністрації №
108-15474/0/ від 4 грудня 2013, як компетентного
органу за місцем проживання дитини,
враховуючи вік, стать, стан здоров'я
малолітньої дитини, беручи до уваги
висновок психолога та рекомендації
лікарів, виходячи із наявних
матеріалів справи та інтересів
малолітньої, враховуючи рішення
комісії з питань захисту прав дитини
при Солом'янській РДА від 03.12.2013, орган
опіки та піклування вважав за доцільне
визначити місце проживання
малолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, з
матір'ю, ОСОБА_3

У акті обстеження умов проживання від 18
листопада 2013 року, затвердженому
начальником служби у справах дітей
Солом'янської районної в місті Києві
державної адміністрації, зазначено, що
відносини матері та дочки теплі,
дівчинка любить матір, горнеться до
неї. Умови проживання малолітньої
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 добрі.

Згідно наявного в матеріалах справи
висновку органу опіки та піклування
Обухівської районної державної
адміністрації Київської області №
07-15/2510 від 18 листопада 2013 року, орган
опіки та піклування вважає за доцільне
визначити місце проживання
малолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 з
батьком ОСОБА_7 у будинку АДРЕСА_1.

Згідно акту обстеження
житлово-побутових умов проживання,
затвердженого начальником служби у
справах дітей Голосіївської РДА, у
будинку АДРЕСА_1 умови для проживання,
виховання та розвитку дитини створено
належним чином. В будинку достатньо
місця для ігор та відпочинку дитини.

За таких обставин, слід звернути увагу,
що при ухваленні рішення суд не
пов'язаний з висновком органу опіки та
піклування і враховує його у
сукупності з іншими доказами у справі
та відповідними фактичними
обставинами, оскільки в силу статті 19
СК України висновок органу опіки та
піклування являє собою лише пропозицію
про те, у кого з батьків доцільніше було
б залишити дитину.

Судом встановлено, що як мати, так і
батько дитини позитивно
характеризуються за місцем роботи,
кожен має можливість забезпечити
належний фізичний, духовний,
соціальний розвиток дочки, проте, вони
не можуть дійти згоди щодо їх участі у
її вихованні та визначенні місця
проживання, що породжує конфліктні
стосунки між ними.

Вищевикладене підтверджується,
зокрема, постановою слідчого СВ
Обухівського РВ ГУ МВС України в
Київській області про закриття
кримінальної справи від 26 листопада 2013
року, копія якої наявна в матеріалах
справи.

Згідно зі статтею 157 СК України питання
виховання дитини вирішується батьками
спільно.

Відповідно до статті 141 СК України мати
і батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини.

Згідно зі статтею 6 СК України правовий
статус дитини має особа до досягнення
нею повноліття. Малолітньою вважається
дитина до досягнення нею чотирнадцяти
років.

Відповідно до частини першої статті 161
СК України, якщо мати та батько, які
проживають окремо, не дійшли згоди щодо
того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися органом опіки та
піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця
проживання дитини суд бере до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, у принципі 6 проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

За таких обставин, аналізуючи фактичні
обставини справи та зібрані у справі
докази у їх сукупності та
взаємозв'язку, враховуючи, що ОСОБА_7 не
наведено виняткових обставин, які б
давали підстави дійти висновку про
необхідність розлучення дитини з
матір'ю, колегія суддів вважає, що
достатні підстави для визначення місця
проживання дитини з батьком відсутні.

Статтею 257 СК України передбачено, що
баба, дід, прабаба, прадід мають право
спілкуватися зі своїми внуками,
правнуками, брати участь у їх
вихованні. Батьки чи інші особи, з якими
проживає дитина, не мають права
перешкоджати у здійсненні бабою, дідом,
прабабою, прадідом своїх прав щодо
виховання внуків, правнуків. Якщо такі
перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба,
прадід мають право на звернення до суду
з позовом про їх усунення.

Оскільки судом встановлено, що на даний
час малолітня ОСОБА_8 проживає разом з
матір'ю, у сторін по справі постійно
виникають непорозуміння щодо участі у
вихованні дитини, враховуючи
передбачені законом права ОСОБА_5 на
участь у спілкуванні та на виховання
своєї онуки малолітньої ОСОБА_8,
колегія суддів дійшла висновку про
необхідність захисту такого права
позивача шляхом зобов'язання

ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_5 у
спілкуванні та вихованні онуки та, з
урахуванням фактичних обставин справи,
визначенням

ОСОБА_5 наступного графіку спілкування
з онукою ОСОБА_8 - кожної суботи місяця з
10-00 год до 15-00 год.

Разом з тим, не підтверджено належними
та допустими доказами посилання
позивача про спілкування відповідача
ОСОБА_6 з онукою ОСОБА_8 особисто та по
телефону, а тому позовні вимоги про
зобов'язання ОСОБА_6 та ОСОБА_3 надати
номер телефону для зв'язку з онукою;
зобов'язання ОСОБА_6 повідомляти про
заплановану зустріч з онукою та про
стан її здоров'я і розвитку не
підлягають задоволенню.

Частиною 3 статті 161 СК України
передбачено, що якщо орган опіки та
піклування або суд визнав, що жоден із
батьків не може створити дитині
належних умов для виховання та
розвитку, на вимогу баби, діда або інших
родичів, залучених до участі у справі
дитина може бути передана комусь із
них.

Оскільки обставин передбачених
вказаною нормою при розгляді справи
судом не встановлено, також не
встановлено, що батьки неповнолітньої
дитини ОСОБА_8 не можуть створити
належних умов для її виховання та
розвитку - відповідно відсутні правові
підстави для визначення місця
проживання дитини з підстав, заявлених
у позові ОСОБА_5

На виконання вимог статті 88 ЦПК України
з з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 підлягає
стягненню сума сплаченого судового
збору у розмірі 114,71 грн.

За таких обставин рішення суду назвати
законним та обґрунтованим не можна, а
тому воно підлягає скасуванню з
ухваленням нового на підставі пункту
другого частини першої статті 307 ЦПК
України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 задовольнити, апеляційну скаргу
ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення Голосіївського районного суду
міста Києва від 22 серпня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення
наступного змісту.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, треті
особи: Служба у справах дітей
Голосіївської районної у місті Києві
державної адміністрації, ОСОБА_7 про
усунення перешкод у спілкуванні з
дитиною, захист права на участь у
вихованні дитини та встановлення місця
проживання дитини задовольнити
частково.

Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкод
ОСОБА_5 у спілкуванні та вихованні
онуки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначити ОСОБА_5 наступний графік
спілкування з онукою ОСОБА_8 - кожної
суботи місяця з 10-00 год до 15-00 год.

В решті позову ОСОБА_5 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5
судовий збір у розмірі 114,71 грн.

У задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_3,
треті особи - Служба у справах дітей та
сім'ї Обухівської районної державної
адміністрації, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
визначення місця проживання дитини
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий :
І.М. Вербова

Судді :
В.Я. Качан

М.М.Панченко