Справа № 761/896/13-ц № апеляційного
провадження: 22-ц/796/4704/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Пономаренко
Н.В.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 квітня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді -
доповідача: Шкоріної О.І.,

суддів: Стрижеуса
А.М., Антоненко Н.О.

при секретарі:
Лужецькій І.С.

за участю: представників позивача -
ОСОБА_3,

ОСОБА_4

представника відповідача -
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Шевченківського районного
суду м.Києва від 24 грудня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про
визнання права власності на квартиру
та за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя
особа: приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
про визнання права власності на
спадщину, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_7 через свого
представника звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_6 про визнання права
власності на квартиру.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона
є онукою померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9,
яка залишила заповіт від 9 червня 2006
року на її користь, згідно якого
заповіла квартиру, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1. Про прийняття
спадщини після померлої за заповітом
позивач звернулась до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини.

Чоловік ОСОБА_9 - ОСОБА_11 помер
ІНФОРМАЦІЯ_4, а 7 грудня 2012 року
відповідач ОСОБА_6 померлого через
свого представника звернувся до
приватного нотаріуса ОСОБА_8 із заявою
про прийняття спадщини за законом
після ОСОБА_9

Зазначає, що такі дії відповідача є
незаконними, оскільки хоча спірна
квартира і була придбана подружжям
ОСОБА_9 та ОСОБА_11 за час перебування їх
у шлюбі, однак, ця квартира була
придбана за особисті кошти ОСОБА_9 та її
дочки ОСОБА_12, які отримані внаслідок
продажу квартири АДРЕСА_2.

Після уточнень позовних вимог сторона
позивача просила визнати право
особистої приватної власності ОСОБА_9
на квартиру АДРЕСА_1; визнати право
власності ОСОБА_7 в порядку спадкування
за заповітом на вищевказану квартиру
та зобов'язати приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 видати ОСОБА_7 свідоцтво
про право на спадщину за заповітом
після смерті ОСОБА_9 на зазначену
квартиру.

В свою чергу, ОСОБА_6 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_7, третя особа:
приватний нотаріус Київського
нотаріального округу ОСОБА_8 про
визнання право власності на спадщину.

Ухвалою суду від 12 квітня 2013 року
справи об'єднано в одне провадження.

ОСОБА_6 свої позовні вимоги
обґрунтовував тим, що його рідний брат
ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 на наступний
день після смерті своєї дружини ОСОБА_9,
з якою вони перебували у
зареєстрованому шлюбі з 6 серпня 1969
року і їм належала на праві спільної
сумісної власності спірна квартира, в
якій вони проживали разом до останніх
днів життя. Після смерті своєї дружини,
відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України
ОСОБА_11, як спадкоємець першої черги,
прийняв ІНФОРМАЦІЯ_3 спадщину після
дружини. Враховуючи те, що частки
кожного із співвласників в праві
спільної сумісної власності є рівними,
якщо інше не встановлено домовленістю
між власниками, тому ОСОБА_11 належало 1/2
частина вказаної квартири. Одночасно,
ОСОБА_6 є пенсіонером і враховуючи
наявність заповіту ОСОБА_9 на вказану
квартиру на користь ОСОБА_7, тому
ОСОБА_11 як її чоловік і пенсіонер, мав
право на обов'язкову частку згідно
ст.1241 ЦК України, то він додатково мав
право ще на 1/4 частку квартири, а тому
після відкриття спадщини після ОСОБА_9,
її чоловіку ОСОБА_11 належало 3/4 частини
спірної квартири. Саме тому, ОСОБА_6
перейшло право на спадкування за
законом після смерті брата на його
частину спадкового майна.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 24 грудня 2013 року
частково задоволені позовні вимоги
ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання права
власності на квартиру та зобов'язання
вчинити дії.

Визнано право власності ОСОБА_7, в
порядку спадкування за заповітом на
квартиру АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог -
відмовлено.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, третя особа: приватний нотаріус
Київського нотаріального округу
ОСОБА_8 про визнання право власності на
спадщину - відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_6 та
відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_7

В апеляційній скарзі послався на
порушення та неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та неповне
з'ясування обставин справи, що призвело
до неправильного її вирішення.

В судове засідання приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 не з'явився, про день та
час розгляду справи повідомлений
належним чином, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення ( т.2 а.с.83), у зв'язку з чим
колегія суддів вважала за можливе
розглянути справу у його відсутність
відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК
України.

Представник ОСОБА_6 апеляційну скаргу
підтримала і просила її задовольнити.

Представники ОСОБА_7 проти задоволення
апеляційної скарги заперечували і
просили рішення як законне і
обґрунтоване залишити без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених у суді першої інстанції
вимог, колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з огляду на таке.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_7 про
визнання права власності в порядку
спадкування за заповітом на квартиру,
суд першої інстанції виходив з того, що
квартира АДРЕСА_1 належала особисто
ОСОБА_9, яка своїм майном розпорядилася
на власний розсуд, склавши 9 червня 2006
року заповіт на користь ОСОБА_7, який в
свою чергу не чинним у встановленому
законом порядку не визнаний. Крім того,
ОСОБА_7 у встановлений законом
шестимісячний строк звернулася до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини за заповітом, але
оскільки відповідачем ОСОБА_6
оспорюється і не визнається її право
власності на вказану квартиру, суд
першої інстанції, вважав вимоги ОСОБА_7
в цій частині обґрунтованими та
задовольнив їх. Відмовляючи у
задоволенні вимог ОСОБА_6, суд першої
інстанції, врахувавши задоволення
позовних вимог про визнання права
власності ОСОБА_7 в порядку спадкування
за заповітом на квартиру АДРЕСА_1, яка є
роздільним майном подружжя і належала
особисто ОСОБА_9, прийшов до висновку,
що спірна квартира не входить до
складу спадщини після померлого
ОСОБА_11, а отже вимоги ОСОБА_6 є
безпідставними.

Такий висновок суду є правильним і
таким, що відповідає вимогам
матеріального закону.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ОСОБА_9, бабуся
позивача ОСОБА_7 та ОСОБА_11, брат
відповідача ОСОБА_6 перебували в
зареєстрованому шлюбі з 6 серпня 1969
року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_9, кяа на
момент смерті була зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 помер
ОСОБА_11, який на момент смерті був
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7.

За своє життя ОСОБА_9 залишила заповіт,
згідно якого заповіла належну їй на
праві власності квартиру АДРЕСА_1 своїй
онуці ОСОБА_7 Заповіт ОСОБА_9 ,
посвідчений 9 червня 2006 року державним
нотаріусом Восьмої Київської
нотаріальної контори, за реєстровим №
5-555, недійсним не визнаний.

Квартира АДРЕСА_1 була придбана 28
жовтня 1996 року за кошти, отримані
ОСОБА_9 від продажу 23 жовтня 1996 року
квартири АДРЕСА_2, 1/ 3 частина якої
належала останній на підставі
свідоцтва про право власності на житло,
виданого 29 лютого 1996 року органом
приватизації.

Проаналізувавши походження грошових
коштів, за які була придбана квартира
АДРЕСА_1, суд першої інстанції прийшов
до висновку, що спірна квартира була
придбана за особисті кошти ОСОБА_9, а
тому в розумінні ст.24 КпШС України
належала особисто останній.

Доводи апеляційної скарги в цій
частині висновків суду не спростовують
і не впливають на їх правильність.
Наданий в суді першої інстанції
представником відповідача договір
оренди квартири, в якій був
зареєстрований ОСОБА_11, не може
вважатися належним та допустимим
доказом, оскільки строк оренди за цим
договором визначений до 8 березня 1995
року, а квартира АДРЕСА_1 придбана
ОСОБА_9 у жовтні 1996 року.

16 листопада 2012 року ОСОБА_7 звернулася
до приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу з заявою
про прийняття спадщини за заповітом
після померлої ОСОБА_9. 13 листопада 2012
року ОСОБА_6 як брат померлого ОСОБА_11
звернувся до приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу з заявою про прийняття
спадщини, що залишилась після смерті
ОСОБА_9

Відповідно до ст.1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Згідно із ст.1223 ЦК України право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті. У разі відсутності заповіту,
визнання його недійсним, неприйняття
спадщини або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі не охоплення заповітом усієї
спадщини право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Заповіт складений ОСОБА_9 на користь
своєї онуки ОСОБА_7 недійсним не
визнаний.

Отже, суд першої інстанції з огляду на
вимоги ст.392 ЦК України обґрунтованого
дійшов висновку про визнання права
власності ОСОБА_7 в порядку спадкування
за заповітом на квартиру АДРЕСА_1.

Правильним є висновок суду першої
інстанції, що ОСОБА_6 не належить до
кола осіб, які мають право на
обов'язкову частку.

Відповідно до ст.1276 ЦК України якщо
спадкоємець за заповітом або за
законом помер після відкриття спадщини
і не встиг її прийняті, право на
прийняття належної йому частки
спадщини, крім права на прийняття
обов»язкової частки у спадщині,
переходить до його спадкоємців.

Виходячи із наведеної норми
матеріального закону, та враховуючи, що
ОСОБА_11 помер і не встиг прийняти
спадщину після померлої дружини, право
на спадкування обов'язкової частки у
спадщині спадкоємців ОСОБА_11 не
переходить.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду, викладених в оскаржуваному
рішенні, не спростовують і на їх
правильність не впливають, адже
фактично є викладом позиції
представника відповідача.
Передбачених ст.309 ЦПК України підстав
для скасування рішення суду першої
інстанції по даній справі не
встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія
суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м.Києва від 24 грудня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: