Справа № 369/9823/13-ц
Провадження № 2/369/67/14
РІШЕННЯ

Іменем України

06 лютого 2014 року

Києво-Святошинський районний суд
Київської області в складі:

головуючого судді Волчка
А.Я.

за участю
секретаря Шевчук О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Головного управління юстиції у
Київській області про визнання
заповіту та свідоцтва про право на
спадщину недійсними, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2010 року позивачі звернулися
в суд з зазначеним позовом посилаючись
на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 загинув їх батько
ОСОБА_4, тіло якого було знайдено і
вилучено з криниці. У 2008 році ОСОБА_4
склав заповіт, яким все своє майно
заповідав своїй дочці - позивачу
ОСОБА_1

12 жовтня 2011 року, звернувшись до
приватного нотаріуса ОСОБА_5, позивачам
стало відомо, що за три дні до смерті їх
батько ОСОБА_4 склав новий заповіт,
посвідчений приватним нотаріусом
Києво-Святошинського нотаріального
округу ОСОБА_6 за реєстровим №790, яким
заповідав ОСОБА_3 земельну ділянку
площею 3,621га на території
Червономотовилівської сільської ради
с.Велика Мотовилівка Фастівського
району Київської області.

04 червня 2013 року позивачці ОСОБА_1 від
нотаріуса ОСОБА_7, яка в той день
заміщала нотаріуса ОСОБА_5, стало
відомо, що 11 вересня 2012 року на ім'я
відповідача ОСОБА_3 видано свідоцтво
про право на спадщину за заповітом, яке
зареєстроване за №1-1604. При цьому
позивач ОСОБА_1 вважає, що нотаріус
ОСОБА_5 незаконно видала відповідачу
ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину
за заповітом, так як при цьому не було
враховано її право на обов'язкову
частку у спадщині згідно ст.1241 ЦК
України.

Позивачі просили визнати недійсним
заповіт, складений від імені ОСОБА_4 23
серпня 2011 року, та видане 11 вересня 2012
року ОСОБА_3 свідоцтво про право на
спадщину за заповітом, посилаючись на
те, що вказаний заповіт укладений під
психічним та фізичним тиском з боку
співмешканки спадкодавця ОСОБА_8 та її
сім'ї, про що свідчать тілесні
ушкодження на тілі заповідача ОСОБА_4,
та зважаючи на те, що його тіло через
три дні після укладення заповіту
відповідач ОСОБА_3 знайшла у криниці.

В своєму позові позивачі ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 також посилались на те, що на
день смерті ОСОБА_4 йому було 84 роки і
він страждав втратою пам'яті, так як,
працюючи водієм в колгоспі "Рассвет"
(нині СТОВ "Світанок") Фастівського
району у 1982 році, отримав тяжку травму
голови і довгий час знаходився на
стаціонарному лікуванні в Фастівській
ЦРЛ.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
її представник свої позовні вимоги
підтримали, просили позов
задовольнити. В своїх поясненнях
вказували на те, що вчинений ОСОБА_2 23
серпня 2011 року заповіт необхідно
визнати недійсним на підставі ст.225 ЦК
України, так як в момент його вчинення
заповідач не розумів значення своїх
дій і не міг керувати ними.

Позивач ОСОБА_2 та його представник
також підтримали позов, просили його
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник в
судовому засіданні проти задоволення
позову заперечували.

Представники ГУЮ у Київській області в
судове засідання не з'явилися, про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлені.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які
брали участь у розгляді справи,
перевіривши матеріали справи та
зібрані в ній докази, знаходить, що
позов не підлягає до задоволення за
наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер батько позивачів ОСОБА_4, що
підтверджується повторно виданим
свідоцтвом про смерть від 21 вересня 2011
року. Померлому за життя на підставі
Державного акту на право приватної
власності на землю серії ІV-КВ №096329 від
05 березня 2004 року належала земельна
ділянка площею 3,621га на території
Червономотовилівської сільської ради
Фастівського району Київської області
цільовим призначенням - для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва.

Щодо майна померлого ОСОБА_4 Вишневою
міською державною нотаріальною
конторою Київської області була
заведена спадкова справа №215 за 2011 рік,
відповідно до матеріалів якої 23 серпня
2011 року ОСОБА_4 вчинив заповіт,
посвідчений приватним нотаріусом
Києво-Святошинського районного
нотаріального округу ОСОБА_6 за
реєстровим №790, яким заповів ОСОБА_3
земельну ділянку площею 3,621га за
адресою: Червономотовилівська
сільська рада Фастівського району
Київської області, цільове призначення
- для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

ОСОБА_3 прийняла спадщину шляхом
звернення з відповідною заявою до
Вишневої міської державної
нотаріальної контори.

11 вересня 2012 року ОСОБА_3 було видано
Свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на земельну ділянку площею
3,621га на території
Червономотовилівської сільської ради
Фастівського району Київської області
цільовим призначенням - для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва.

Суд не вбачає підстав для визнання
недійсними заповіту ОСОБА_4 від 23
серпня 2011 року та виданого ОСОБА_3 11
вересня 2012 року свідоцтва про право на
спадщину за заповітом після смерті
ОСОБА_4, оскільки доводи позивачів та
обставини, викладені в позові, не
знайшли свого підтвердження під час
розгляду справи та дослідженні судом
доказів.

Відповідно до ст.1222 ЦК України
спадкоємцями за заповітом і за законом
можуть бути фізичні особи, які є живими
на час відкриття спадщини, а також
особи, які були зачаті за життя
спадкодавця і народжені живими після
відкриття спадщини. Положеннями ст.1223
ЦК України передбачено, що право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті.

Згідно ст.1257 ЦК України, заповіт,
складений особою, яка не мала на це
права, а також заповіт, складений з
порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним. За позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Стаття 225 ЦК України передбачає, що
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені. Відповідно до
ст.231 ЦК України, правочин, вчинений
особою проти її справжньої волі
внаслідок застосування до неї
фізичного чи психічного тиску з боку
другої сторони або з боку іншої особи,
визнається судом недійсним.

Позивачами не доведено та не надано
доказів, що заповіт, посвідчений 23
серпня 2011 року приватним нотаріусом
Києво-Святошинського районного
нотаріального округу ОСОБА_6, вчинений
ОСОБА_4 проти його справжньої волі
внаслідок застосування до нього
фізичного чи психічного тиску. Сама
наявність тілесних ушкоджень на тілі
ОСОБА_4, виявлених після його смерті, не
свідчить про застосування до нього
фізичного насильства, оскільки згідно
Акту судово-медичного дослідження
№67/Д/361 (11) від 10.04.2012 року при
судово-медичному дослідженні трупа
ОСОБА_4 встановлено наступне: "Садна на
тілі утворилися не більше ніж за 12
годин до настання смерті. Синці
утворились не більше ніж за 2 доби до
настання смерті. Переломи, беручи до
уваги дані гістологічного дослідження,
могли виникнути не більше ніж за 10
хвилин до настання смерті... Враховуючи
характер та локалізацію тілесних
ушкоджень, дані протоколу огляду місця
події, можливість виникнення всіх
виявлених пошкоджень при падінні в
колодязь головою до низу повністю не
виключається". Інших доказів про те, що
до або під час вчинення та підписання
ОСОБА_4 заповіту 23 серпня 2011 року до
нього застосовувалося фізичне чи
психічне насильство в матеріалах
справи відсутні.

Не знайшло підтвердження в процесі
розгляду справи та дослідженні судом
доказів посилання позивачів ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 про те, що у момент вчинення
заповіту спадкодавець ОСОБА_4 не
розумів значення своїх дій та не міг
керувати ними.

Сторони не просили призначити у справі
судову посмертну психіатричну
експертизу для визначення здатності
ОСОБА_4 у момент вчинення та підписання
заповіту від 23 січня 2011 року розуміти
свої дії та керувати ними, не дивлячись
на те, що право на клопотання їм було
роз'яснено у відповідності до ст. 10 ЦПК
України.

Відповідно до акта депутата ОСОБА_11,
складеного 03.12.2013 року, засвідченого
секретарем Крюківщинської районної
ради В.А.Фостенко та підписаного
свідками ОСОБА_13, ОСОБА_14 та депутатом
ОСОБА_11, ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
шкідливих звичок не мав, вправно
керував автомобілем до моменту смерті,
ніяких провалів в пам'яті в нього не
спостерігалось.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_14, ОСОБА_13 та ОСОБА_11 також
показали, що ОСОБА_4 за життя
захворюваннями психіки не страждав,
був адекватним, нормально спілкувався,
провали в пам'яті в нього не
спостерігались, до дня смерті керував
автомобілем. Свідки ОСОБА_10, та ОСОБА_15
показали, що ОСОБА_4 отримав травму
голови у 1988 році, незадовго до смерті
скаржився на стан свого здоров'я.

Згідно довідки Центральної районної
лікарні Києво-Святошинського району
ОСОБА_4 незадовго до смерті (в період з
08.08.2011 року по 19.08.2011 року) перебував на
стаціонарному лікуванні з діагнозом
"гостра правостороння пневмонія".

Згідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК
України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненнями
фізичних чи юридичних осіб, поданих
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Також не підлягають задоволенню
позовні вимоги в частині визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, видане ОСОБА_3 11
вересня 2012 року і зареєстроване за
№1-1604, з підстав неврахування
нотаріусом права ОСОБА_1 на обов'язкову
частку у спадщині щодо майна померлого
ОСОБА_4

Суд приходить до висновку, що позивач
ОСОБА_1, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2, не
має права на обов'язкову частку у
спадщині як непрацездатна дочка
спадкодавця ОСОБА_4, оскільки на час
відкриття спадщини вона не досягла
віку, з якого особа вважається
непрацездатною, та не була у
встановленому законом порядку визнана
інвалідом.

Відповідно до ст.1241 ЦК України,
малолітні, неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка).

Згідно положення ст.1 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" від 09.07.2003 року,
непрацездатні громадяни - особи, які
досягли встановленого законом
пенсійного віку або визнані
інвалідами, у тому числі діти-інваліди,
а також особи, які мають право на пенсію
у зв'язку з втратою годувальника
відповідно до цього Закону.

Статтею 12 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" передбачено, що право на
пенсію за віком мають чоловіки - після
досягнення 60 років, жінки - після
досягнення 55 років.

Таким чином, розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог, дослідивши
всебічно, повно, безпосередньо та
об'єктивно наявні у справі докази,
оцінив їх належність, допустимість,
достовірність, достатність і взаємний
зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі
обставини справи, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, суд дійшов висновку про
відмову у задоволенні позову, оскільки
позивачами не надано доказів на
підтвердження своїх вимог.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 225, 231, 1222, 1223,
1257 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 60, 88, 209,
212-215, 218, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2
до ОСОБА_3, Головного управління
юстиції у Київській області про
визнання заповіту та свідоцтва про
право на спадщину недійсними -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Київської області
протягом десяти днів починаючи з дня
наступного після його проголошення.

Суддя:
Волчко А.Я.