Справа № 308/407/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

26 лютого 2014 року
м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області в особі

головуючого судді - Микуляк П.П.

при секретарі - Матіко Я.Ю.

за участю представника позивачки
ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_1 до
Ужгородської міської ради, третя особа
без самостійних вимог на предмет спору
- Ужгородське міськрайонне управління
юстиції, про визнання права власності
на нерухоме майно в порядку
спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Ужгородського
міськрайонного суду з зазначеною
позовною заявою мотивуючи її тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_3,
після його смерті відкрилася спадщина
до складу якої, в т.ч. входить житлова
квартира, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_2, яка належить їй та з чоловіком
на праві спільної сумісної власності
на підставі свідоцтва про право
власності від 24.01.2001 року. Заповіту на
випадок смерті чоловік не залишав.
Вона, як спадкоємець першої черги,
фактично прийняла спадщину, вступила в
її володіння, однак нотаріусом їй було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом, оскільки
свідоцтво про право власності на
спадкове майно не було зареєстровано в
органах БТІ.

В судовому засіданні представник
позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 позовні
вимоги підтримав та просив суд визнати
за її довірителькою право власності на
житлову квартиру, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_2, в порядку спадкування
за законом за померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 її
чоловіком ОСОБА_3

Представник відповідача - Ужгородської
міської ради в судове засідання не
з'явився, хоча про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, заяви про розгляд
справи без його участі до суду не
подавав, а тому суд в порядку ст. 169 ч.4
ЦПК України, вважає, що справу слід
вирішити на підставі наявних у ній
доказів та постановити заочне рішення.

Представник третьої особа без
самостійних вимог на предмет спору -
Ужгородського міськрайонного
управління юстиції в судове засідання
не з'явився, але подав до суду письмову
клопотання про розгляд справи без його
участі.

Заслухавши пояснення представника
позивачки, дослідивши матеріали
справи, оцінивши зібрані докази,
виходячи з їх належності та
допустимості, суд приходить до
наступних висновків:

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік позивачки -
ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом
про смерть серії НОМЕР_1. Після його
смерті відкрилась спадщина до складу
якої в т.ч. входить частина житлової
квартири АДРЕСА_1.

Згідно свідоцтва про право власності
від 24 січня 2001 року, виданого
виконавчим комітетом Ужгородської
міської ради на підставі рішення №11
від 24.01.2001 р., квартира, яка знаходиться
за адресою АДРЕСА_2 на праві приватної
спільної сумісної власності належить
ОСОБА_3 та його дружині ОСОБА_1.

Відповідно до ст.1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку
встановленого ст. 1270 ЦК України не
заявив про відмову від неї.

Статтею 1297 ЦК України, якою
встановлено обов'язок спадкоємця
звернутися за свідоцтвом про право на
спадщину на нерухоме майно
передбачено, що спадкоємець, який
прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно, зобов'язаний
звернутися до нотаріуса за видачею
йому свідоцтва про право на спадщину на
нерухоме майно.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1
являється спадкоємцем першої черги на
спадкове майно за законом, з метою
оформлення спадщини в серпні 2013 року
звернулась до Першої ужгородської
державної нотаріальної контори, однак
постановою державного нотаріуса від
15.11.2013 року у видачі свідоцтва про право
на спадщину їй було відмовлено,
оскільки свідоцтво про право
власності на спадкове майно не
зареєстровано в органах БТІ чи органах
державної реєстрації речових прав.

Як слідує з досліджених судом
матеріалів справи, при зверненні
ОСОБА_1 до реєстраційної служби
Головного управління юстиції у
Закарпатській області з заявою щодо
роз'яснення порядку реєстрації права
власності на квартиру АДРЕСА_1 на
підставі свідоцтва про право власності
від 24.01.2001 року, листом начальника
Управління №П-325/02-22/11.3 від 03.07.2013 року
їй було роз'яснено, що державна
реєстрація прав за померлим її
чоловіком ОСОБА_1 є неможливою.
Враховуючи, що їх право власності у
спільній сумісній власності не було
зареєстровано у встановленому законом
порядку, та у зв'язку зі смертю одного з
співвласників, позивачці
запропоновано звернутись до суду з
позовною заявою про визнання права
власності за померлим та визначення
часток у праві спільної сумісної
власності.

Згідно роз'яснення, що містяться в
листі Міністерства юстиції України
№19-32/319 від 21.02.2005 р., та п.3.4., 3.5., 3.6
Тимчасового положення про порядок
державної реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затвердженим наказом
Міністерства юстиції України від 07
лютого 2002 року за № 7/5 (у редакції
наказу Міністерства юстиції України
від 28.07.2010 року №1692/5) визначено, що «у
разі смерті власника нерухомого майна,
первинна реєстрація права власності на
яке не була проведена і
правовстановлювальний документ
відсутній, питання визначення
належності цього майна попередньому
власнику та наступного його власника
(спадкоємця) повинно вирішуватися у
судовому порядку».

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1267 ЦК України частки
у спадщині кожного із спадкоємців за
законом є рівними.

Згідно ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу
із майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
кожного із співвласників у праві
спільної сумісної власності є рівними,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними, законом або рішенням суду.

Дана позиція також закріплена і в ст.70
СК України, якою визначено, що у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

В судовому засіданні встановлено, що
домовленості між співвласниками
квартири АДРЕСА_1 про зміну розмірів
часток не було, тобто частки
співвласників зазначеної квартира -
ОСОБА_1 та ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 р., є рівними і кожному з
них належить по ? частки у квартирі.

Враховуючи вищенаведене, приймаючи до
уваги, що ОСОБА_1 від прийняття
спадщини, яка відкрилась після смерті
чоловіка ОСОБА_3, не відмовилась,
фактично вступила у володіння майном,
а також те, що визнання за нею права
власності в порядку спадкування на ?
частину квартири АДРЕСА_1 не порушує
права третіх осіб, суд приходить до
висновку, що позовна заява в цій
частині є обґрунтованою та підлягає до
задоволення, слід визнати за ОСОБА_1
право власності на зазначене нерухоме
майно в порядку спадкування за законом
за померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 р. чоловіком
ОСОБА_3

Питання щодо належності ОСОБА_1 на
праві власності на підставі свідоцтва
про право власності від 24 січня 2001 року,
виданого виконавчим комітетом
Ужгородської міської ради на підставі
рішення №11 від 24.01.2001 р., ? частини
квартири, яка знаходиться за адресою
АДРЕСА_2, ніким не оспорюється, а тому
підстав для визнання за нею права
власності в судовому порядку не має
потреби.

Позивачка має право звернутись до
органу державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно та
зареєструвати право власності на свою
частку зазначеного майна. Всупереч ст.60
ЦПК України позивачкою та її
представником не доведено, що між
ОСОБА_1 та органом державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно існує спір з приводу реєстрації
своїх речових прав.

Керуючись ст. ст. 370, 1216, 1218, 1258, 1261, 1267, 1268
ЦК України, ст. ст. ст. 4, 5, 14, 60, 208, 209, 224, 226,
227, 233, 294 ЦПК України, суд,-

Р І Ш И В :

Позовну заяву - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1, в порядку спадкування за
померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловіком
ОСОБА_3.

Заяву про перегляд заочного рішення
відповідачем може бути подано протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Микуляк П.П.