Справа № 370/2566/13 Головуючий у І
інстанції Оберемко В.О.Провадження №
22-ц/780/1945/14 Доповідач у 2 інстанції
Воробйова Н.С.Категорія 45
РІШЕННЯ

Іменем України

14 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Березовенко Р.В.

при секретарі Франюк Т.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за

апеляційною скарго ОСОБА_2 на рішення
Макарівського районного суду від 30
грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,
встановлення місця проживання дітей та
стягнення матеріального забезпечення,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року позивачка
звернулася до суду з названим позовом.

Посилалася на те, що перебувала з
відповідачем у шлюбі з 2007 року, від
шлюбу мають двох
синів-ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зазначала, що шлюбні відносини з
відповідачем фактично припинилися,
сім»я розпалася, спільне життя з
відповідачем не склалося, з чоловіком
мають різні погляди на життя, на
сімейні цінності, через постійні
скандали збереження сім»ї є
неможливим, час на примирення не
потрібен.

Після розірвання шлюбу дітей
просила залишити проживати з нею,
оскільки має відповідні умови для їх
виховання та розвитку. Просила також
призначити суму матеріального
забезпечення для утримання дітей.

Рішенням Макарівського районного
суду від 30 грудня 2013 року позов
задоволено частково. Шлюб між
подружжям Талпи розірвано. Вирішено
питання про судові витрати. У
задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка,
посилаючись на невідповідність
рішення суду вимогам матеріального та
процесуального права, просила
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити позов у
повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає до
задоволення частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст.112 СК України суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам
дітей, що мають істотне значення.

По справі встановлено, що подружжя
Талпа перебували у шлюбі з 2007 року; від
шлюбу мають двох
синів-ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2.

Задовольняючи позов позивачки в
частині розірвання шлюбу, суд виходив з
того, що відповідач визнав позов в цій
частині, що не суперечить закону та не
порушує права, свобод та інтересів
інших осіб, а тому дійшов висновку про
його обґрунтованість та доведеність.

Проте, з даним висновком суду
колегія суддів погодитися у повній
мірі не може.

Як видно з матеріалів справи, суд,
вирішуючи спір про розірвання шлюбу,
справу розглянув у відсутність сторін,
без з»ясування дійсних обставин
справи, без урахування наявності у
сторін двох неповнолітніх дітей
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2, без
застосування заходів збереження сім»ї
шляхом надання подружжю строку для
примирення, обмежившись лише заявами
позивачки та відповідача про розгляд
справи у їх відсутність,

На думку колегії, рішення суду в
цій частині не відповідає вимогам
матеріального і процесуального права,
а тому не може бути залишеним без змін,
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення, яким слід відмовити
позивачці у задоволенні позову в
частині вимог про розірвання шлюбу,
оскільки позивачка не надала суду в
розумінні ст..57-60 ЦПК України доказів на
підтвердження доводів, що подальше
спільне життя з відповідачем
неможливе, а збереження шлюбу між
подружжям суперечило б інтересам
одного з них, або інтересам їх
малолітніх дітей.

Щодо відмови позивачці у
задоволенні решти позовних вимог, то
колегія погоджується з висновком суду,
що позивачка вибрала неналежний спосіб
захисту, звернувшись з вимогою про
призначення суми матеріального
забезпечення для утримання дітей.

Зі змісту позовної заяви
вбачається, що позивачка вимоги щодо
стягнення з відповідача аліментів не
заявляла, їх розмір не зазначала,
належними та допустимими доказами, а
також нормами матеріального права не
обґрунтовувала (а.с.1).

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин, доводи
апеляційної скарги, висновків суду
щодо необґрунтованості інших вимог
позивачки, викладені в рішенні, не
спростовують.

Підстав для скасування рішення суду
першої інстанції в цій частині
позовних вимог, при апеляційному
розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія

Вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Макарівського районного суду
Київської області від 30 грудня 2013 року
скасувати в частині розірвання шлюбу.
Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
про розірвання шлюбу - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: