Справа № 424/7292/13-ц
Провадження №2/424/659/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

31 січня 2014 року
Ровеньківський міський суд Луганської
області

в складі: головуючого судді -
Ібадової Н.П.

при секретарі -
Бурлака О.В.

Розглянувши у відкритому
судовому засіданні у залі суду в м.
Ровеньки цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про
стягнення аліментів», -

встановив:

Позивач звернулась до суду з
позовом, у якому вказала, що 20 жовтня 2007
року між нею, ОСОБА_1, 1983 року народження
та відповідачем ОСОБА_2, 1984 року
народження, було укладено шлюб, який
був зареєстрований відділом РАЦС у м.
Ровеньки, про що було видано свідоцтво
№ НОМЕР_3 від 20 жовтня 2007 року. Від цього
шлюбу у них є дитина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3, що на даний момент
проживає разом з позивачем. 13 травня 2013
року Ровеньківським міським судом
прийнято рішення про розірвання шлюбу.
Відповідач ухиляється від покладеного
на нього обов'язку утримувати свою
дитину у відповідності до ст. 180
Сімейного кодексу України, а також
виконавчого листа № 424/1972/13-ц від 13.05.2013
р. про стягнення аліментів у розмірі ?
частини, починаючи з 28.03.2013 року та до
повноліття дитини. Це, зокрема,
виявилося у листопаді 2013 pоку, оскільки
кошти, отримані позивачем,
перераховані за жовтень 2013 року, згідно
його заяви у розмірі 485,00 грн.
Враховуючи суму аліментів сплачену за
жовтень 2013 p., яка є його ? частиною
заробітку, робив розрахунок
заборгованості з 28.04.2013 р., а саме: 3 дні
за квітень 2013 р. - 48,50 грн., 5 місяців
заборгованості - 2 425,00 грн., усього сума
заборгованості складає - 2 473,50 грн.

Також, згідно Сімейного Кодексу
України батько повинен брати участь у
витратах на дитину, тому додає суму, яку
можу підтвердити розрахунковими
документами - 1 998,90 грн. Як відомо
позивачу, аліменти відповідач нікому
не платить, стягнень по виконавчим
документам з відповідача не
проводиться, у шлюб після розлучення з
позивачем не вступав, інших
неповнолітніх дітей, непрацездатних
батьків, повнолітніх дочки, сина немає.

Просила суд присудити стягнення
заборгованості, а також витрати на
утримання дитини у розмірі 4 472,40 грн. та
стягнути їх з ОСОБА_2. Згідно Сімейного
Кодексу України ст. 196 стягнути з ОСОБА_2
пеню за несплату аліментів у розмірі 1 %
за кожен день затримки. Згідно
Сімейного Кодексу України ст. 164
роздивитися можливість позбавити
батька прав на дитину, оскільки він
ухиляється від виконання своїх
батьківських обов'язків.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явився, про дату, час та місце
слухання справи був повідомлений
належним чином, про причини неявки суду
не повідомив. Заяви про розгляд справи
за його відсутності або будь-яких
письмових пояснень від останнього не
надходило.

Вислухавши позивача, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
не підлягає задоволенню, з наступних
підстав:

Судом встановлено, що згідно
свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 2),
20 жовтня 2007 року Відділом реєстрації
актів цивільного стану
Ровеньківського міського управління
юстиції Луганської області
зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 за актовим записом №459.

Від спільного життя сторони мають
малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,
що підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_2 (а.с. 3).

Згідно із ст. 180 СК України, батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

13 травня 2013 року Ровеньківським
міським судом Луганської області було
винесено рішення, відповідно до якого
шлюб між сторонами був розірваний (а.с.
4).

Також, у судовому засіданні було
встановлено, що за рішенням суду з
відповідача стягуються аліменти на
користь позивача на утримання
малолітньої доньки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі ? частини його
заробітку (доходу), починаючи з 28.03.2013
року і до повноліття дитини.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач посилається на статтю 196 СК
України, згідно якої при виникненні
заборгованості з вини особи, яка
зобов'язана сплачувати аліменти за
рішенням суду, одержувач аліментів
має право на стягнення неустойки (пені)
у розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів за кожен
день прострочення.

Але суд вважає, що доводи позивача не є
обґрунтованими, оскільки право на
неустойку (пеню) відповідно до ч. 1 ст. 196
СК України виникає лише, якщо буде
встановлена вина платника аліментів у
затримці їх сплачення.

У п. 22 Постанови Пленуму Верховного
Суду України „Про застосування судами
окремих норм Сімейного Кодексу
України при розгляді справ щодо
батьківства, материнства та стягнення
аліментів" від 15 травня 2006 року № 3
зазначено, що передбачена ст. 196 СК
України відповідальність платника
аліментів за прострочення їх сплати у
виді неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками.

Відповідно до позиції Верховного Суду
України для застосування до платника
аліментів вимог, передбачених ч. 1 ст. 196
СК України, насамперед необхідно
встановити вину платника аліментів, з
якої утворилась заборгованість.

Позивач ОСОБА_1 не надала суду жодних
доказів, які б свідчили про факт
заборгованості по аліментам, вини
відповідача щодо затримки сплати
аліментів, підстави, внаслідок яких
утворилась заборгованість, і також,
позивач не надала суду розрахунок
заборгованості і розрахунок пені за
несплату аліментів, і суду пояснила, що
надати інші необхідні докази, вона не
може.

Окрім того, позивач у своїй позовній
заяві просить суд позбавити батька
прав на дитину, оскільки він ухиляється
від виконання своїх батьківських
обов'язків, проте вона не надала жодних
доказів того, що відповідач ОСОБА_2
ухиляється від виконання батьківських
обов'язків по вихованню своєї доньки
ОСОБА_3, 2009 року народження.

Як вбачається з Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 березня
2007 року № 3 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» із змінами і
доповненнями , внесеними Постановою
ПВСУ від 19 грудня 2008 року № 20,
позбавлення батьківських прав (тобто
прав на виховання дитини, захист її
інтересів, на відібрання дитини в
інших осіб, які незаконно її утримують,
та ін.), що надані батькам до досягнення
дитиною повноліття і ґрунтуються на
факті спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей. Особи можуть бути
позбавлені батьківських прав лише щодо
дитини, яка не досягла вісімнадцяти
років, і тільки з підстав, передбачених
ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так
і в сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками. Жорстоке поводження
полягає у фізичному або психічному
насильстві, застосуванні
недопустимих методів виховання,
приниженні людської гідності дитини
тощо. Хронічний алкоголізм батьків і
захворювання їх на наркоманію мають
бути підтверджені відповідними
медичними висновками. Як експлуатацію
дитини слід розглядати залучення її
до непосильної праці, до заняття
проституцією, злочинною діяльністю
або примушування до жебракування. Якщо
позов про позбавлення батьківських
прав заявлений із декількох підстав,
суди повинні перевіряти та
обґрунтовувати в рішенні кожну з них.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які
беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_1 є
необґрунтованими, тому вони не
підлягають задоволенню з наведених
вище підстав.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст.ст. 180, 196 СК України, Постановою
Пленуму Верховного Суду України від 30
березня 2007 року № 3 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав», Постановою Пленуму
Верховного Суду України „Про
застосування судами окремих норм
Сімейного Кодексу України при
розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів",
ст.ст. 10,11, 60, 212, 214, 215, 218, 294 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 - відмовити за
необґрунтованістю.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи Апеляційним Судом.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти дні з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Н.П. Ібадова

31.01.2014