АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1619/991/12
Номер провадження 22-ц/786/398/14
Головуючий у 1-й інстанції Косик С.М.
Доповідач Карпушин Г. Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:
головуючого судді: Карпушина Г.Л.;
суддів: Кривчун Т.О., Чічіля В.А., при
секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
позивача публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» - ОСОБА_1 на рішення
Машівського районного суду
Полтавської області від 20 вересня 2013
року по справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» про розірвання
кредитного договору, -

В С Т А Н О В
И Л А:

Рішенням Машівського районного суду
від 20 вересня 2013 року позов публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та зустрічним позовом ОСОБА_3
до публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» про
розірвання кредитного договору -
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк»
заборгованість за кредитним договором
№ PLMWGK від 17.06.2008 року станом на
24.09.2012 року в сумі 50540,76 доларів США, що
за офіційним курсом НБУ станом на 20.09.2013
року, 7,99 грн., становить 403 820, 67 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_2 солідарно на
користь публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» 100 (сто) грн. за договором
поруки.

В задоволенні інших позовних вимог -
відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» про розірвання
кредитного договору - задоволено
частково.

Кредитний договір № PLMWGK від 17.06.2008
року, укладений між публічним
акціонерним товариством комерційний
банк «Приватбанк» та ОСОБА_3 -
розірвано.

В задоволенні інших позовних вимог -
відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

З вказаним рішенням суду не погодилось
ПАТ КБ «Приватбанк» та подало на нього
апеляційну скаргу. Вважають дане
рішення незаконним, необґрунтованим,
винесеним з численними порушеннями
норм процесуального та матеріального
права. Прохають змінити рішення
місцевого суду в частині задоволення
вимог про стягнення заборгованості за
тілом кредиту, процентами та комісією.
В частині задоволення зустрічного
позову скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким відмовити у
задоволені зустрічного позову у
повному обсязі.

Судове засідання проводилося за участі
представників апелянта та відповідача
ОСОБА_3, за відсутності інших осіб, які
будучи належним чином та завчасно
повідомленими про час та місце
слухання справи, в судове засідання не
з'явилися з невідомих причин.

Колегія суддів, заслухавши доповідача,
перевіривши матеріали справи та мотиви
апеляційної скарги, приходить до
висновку що скарга підлягає частковому
задоволенню.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу позовних вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 303 ЦК України передбачено,
що під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції.

Згідно п. п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

З матеріалів справи вбачається, що
17.06.2008 року між закритим акціонерним
товариством комерційний банк
«Приватбанк», правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство
комерційний банк «Приватбанк» та
ОСОБА_3 укладено кредитний договір №
PLMWGK, за умовами якого позичальник
отримав кредит в розмірі 33500,00 доларів
США (з яких 6400 доларів США резервних
коштів на сплату страхових платежів) зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 17.06.2028. У
зв'язку з невиконанням умов договору
ОСОБА_3 станом на 24.09.2012 року має
заборгованість в сумі 72938,16 доларів США.
Зобов'язання за вказаним кредитним
договором забезпечено порукою в
розмірі 100,00 грн. за договором поруки
№PLMWGK від 18.04.2009 року, укладеним з
поручителем ОСОБА_2

Задовольняючи частково позовні вимоги
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» та
стягуючи з відповідача заборгованість
за взятим кредитом, відсотках та
комісії, в сумі 403820 грн. місцевий суд
виходив з того, що підставами для
задоволення позову є порушення
відповідачем зобов'язання відповідно
до ст.ст. 610, 611 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції, при вирішенні питань щодо
наявності підстав для задоволення
заявлених первісних позивних вимог, в
цілому правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює. Проте, з огляду на
встановлені обставини справи, на думку
колегії суддів, судом першої інстанції,
не правильно надано оцінку доказам
сторін щодо розрахунків
заборгованості за кредитним договором,
та зроблено необґрунтовані висновки
щодо при стягненні неустойки за
порушення зобов'язання.

При визначені суми заборгованості з
тіла кредиту, процентів за
користування кредитом та комісії,
колегія судів виходить з наступного.
Сума заборгованості по тілу кредиту,
яка підлягає стягненню становить 27100
доларів США, оскільки в матеріалах
справи відсутні належні докази, як щодо
погашення відповідачем частини
кредиту в сумі 19,11 доларів США, так і
щодо законності збільшення тіла
кредиту до 27887,16 доларів США. Це при
тому, що судом апеляційної інстанції
представник позивача зобов'язувався
надати відповідні докази.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, щодо
визначення кінцевих сум
заборгованості по процентах за
користування кредитом та комісії,
оскільки суми наведенні в поданому
позивачами розрахунку (т.1 а.с.95-100) та
апеляційній скарзі, не можуть бути
взяті до уваги, так, як вони
розраховувалися із загальної суми
кредиту в розмірі 27887,16 доларів США, яка
є недоведеною.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Статтею 551 ЦК України передбачено, що
предметом неустойки може бути грошова
сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства. Розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем в поданому позові було
заявлені вимоги про стягнення з
відповідача пені в сумі 24029,75 доларів
США та штрафу на загальну суму 3709,65
доларів США.

Відмовляючи в стягненні з відповідача
ОСОБА_3 штрафу на загальну суму 3709,65
доларів США, суд першої інстанції, в
порушення ст.ст. 214-215 ЦПК України,
фактично самоусунувся від мотивування
даного висновку, це при тому, що
законних підстав для того фактично не
було. За вказаних обставин зазначені
вимоги позивача підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Зменшуючи суму пені, яка підлягає
стягненню з відповідача до 3000 доларів
США, суд першої інстанції, правильно
встановивши підстави для прийняття
такого рішення, належно не обґрунтував
мотивів, я яких було визначено розмір
пені, який підлягає стягненню. На думку,
колегії суддів, виходячи з обставин
справи, розмір пені, який підлягає
стягненню повинен становити 5127
доларів США, що складає 10 % від
загальної суми заборгованості за
кредитним договором, за її виключенням.

Таким чином загальна заборгованість
відповідача ОСОБА_3 перед ПАТ КБ
«Приватбанк», яка підлягає стягнення,
становить - 56396,52 долари США. та
складається із: заборгованості за
кредитом - 27100 доларів США;
заборгованість по комісії за
користування кредитом - 4333,69 доларів
США; заборгованості по процентам за
користування кредитом - 16126,18 доларів
США; пені за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором - 5127доларів
США, а також штрафу у сумі 3709,65 доларів
США., що за офіційним курсом НБУ 7,99 грн.,
становить 450608,19 грн.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, ЦК
України, та у відповідності зі ст. 530
цього кодексу, у встановлений строк
відповідно до договору.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 554 ЦК України, у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором, як солідарні боржники.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки.

Зважаючи, на обставини справи та
наведені положення закону, колегія
суддів, вважає, що висновок місцевого
суду про солідарне стягнення з
відповідачів на користь позивача 100
грн., є законним та обґрунтованим.

Крім того, колегія суддів, вважає, що
судом першої інстанції вирішуючи
вимоги зустрічного позову допущено
невідповідність висновків суду
обставинам справи та неправильно
застосовано норми матеріального і
процесуального права.

Статтею 651 ЦК України передбачено, що
зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору. У разі
односторонньої відмови від договору у
повному обсязі або частково, якщо право
на таку відмову встановлено договором
або законом, договір є відповідно
розірваним або зміненим.

Задовольняючи зустрічний позов
частково, суд першої інстанції виходив
з того, що підставою для розірвання
договору є допущення позивачем
істотного порушення договору
(одностороннє незаконне підвищення
процентної ставки по договору), що
завдало відповідачу шкоди та позбавила
його того на що він розраховував, тому
даний договір підлягає розірванню.

Як доказ, істотного порушення договору
зі сторони позивача, місцевим судом
взято за основу висновок
судово-економічної експертизи №8 від
22.04.2013 року, згідно якого реальний
розмір відсотків, який брався при
нарахуванні платежів у наданому
позивачем розрахунку заборгованості
за кредитним договором № PLMWGK від
17.06.2008 року є більшим, ніж 15 % річних, а
наданий розрахунок не відповідає
умовам укладеного договору.

Про те, колегія суддів, не може
погодитися з даною оцінкою зазначеного
доказу та відповідним висновком суду
першої інстанції, оскільки висновки
зроблені експертом, за встановлених
обставин справи, та відсутності інших
доказів підняття позивачем у
односторонньому порядку процентної
ставки по договору, свідчать лише про
не відповідність поданого позивачем
розрахунку, та повинні були братися
лише при встановленні суми кредитної
заборгованості.

За таких обставин, підстави для
задоволення зустрічного позову
відповідача ОСОБА_3 відсутні.

Враховуючи викладені обставини,
колегія суддів приходить до висновку
про наявність підстав для часткового
задоволення апеляційної скарги ПАТ КБ
«Приватбанк» та зміни рішення суду.

Керуючись ст.ст.303, 309, 314, 316 ЦПК України,
колегія ,-

В И Р І Ш И Л
А :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк » - задовольнити
частково.

Рішення Машівського районного суду
Полтавської області від 20 вересня 2013
року в частині задоволення вимог
позивача про стягнення з відповідача
ОСОБА_3 суми заборгованості за взятим
кредитом, процентам, комісії та
неустойки - змінити, збільшивши
загальну суму стягнення до 56384 доларів
США, що за офіційним курсом НБУ 7,99 грн.,
становить 450508,19 грн.

Рішення Машівського районного суду
Полтавської області від 20 вересня 2013
року про часткове задоволення
зустрічного позову ОСОБА_3 про
розірвання кредитного договору -
скасувати.

Постановити в цій частині нове рішення,
яким у задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» про розірвання
кредитного договору - відмовити в
повному обсязі.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя : /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
Г.Л. Карпушин