Провадження 2/127/1028/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2014 року
Вінницький міський суд
Вінницької області

в складі: головуючого судді Короля О.П.

при секретарі Чінаровій Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Позов мотивований тим, що мировою
угодою від 25 листопада 2009 року,
затвердженою ухвалою Ленінського
районного суду м. Вінниці від 25 грудня
2009 року визначено, що ОСОБА_2 виплачує
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 кошти в сумі 50 000 грн.,
що становить плату за ? частину будинку
по АДРЕСА_1, який залишився в спадок
після смерті ОСОБА_4 Кошти мають бути
передані в двох частинах, саме 25 000 грн.
до 1 березня 2010 року, а інша частина мала
бути передана до 1 червня 2010 року.
ОСОБА_1 зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
її чоловік, а також позивач в
вищевказаній справі - ОСОБА_3 Після
його смерті ОСОБА_1 звернулася до
нотаріальної контори та прийняла
спадщину. Після укладення мирової
угоди ОСОБА_2 постійно обіцяла
виплатити кошти і просила зачекати, але
своєї обіцянки не виконала до цього
часу.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримала, посилаючись
на обставини, викладені в позовній
заяві.

Представник відповідача позов не
визнав. Згідно його пояснень підстав
для задоволення позову немає, оскільки
мирова угода від 25 листопада 2009 року
визнана ухвалою Ленінського районного
суду м. Вінниці від 25 листопада 2009 року
і відповідно до п. 2 ст. 17 Закону України
«Про виконавче провадження» підлягає
виконанню державною виконавчою
службою. Також представник відповідача
стверджував, що зобов`язання за мировою
угодою від 25 листопада 2009 року не були
виконані жодною зі сторін, на
підтвердження цьому представник
відповідача надав суду мирову угоду
від 12 грудня 2011 року та ухвалу
Староміського районного суду від 12
грудня 2011 року, якою було визнано
мирову угоду від 12 грудня 2011 року,
згідно якої: ОСОБА_1 прийняла у спадок 3/8
частки складських та офісних приміщень
по вул. Нансена, 1а у м. Вінниці, чим
порушила умови мирової угоди від 25
листопада 2009 року. Крім того
представником відповідача було надано
суду листи, в яких ОСОБА_2 звертається
до ОСОБА_1 з проханням відмовитися від
позову про визнання права власності на
спадкове майно та поділ його в натурі,
щоб двосторонньо виконати ухвалу
Ленінського районного суду м. Вінниці
від 25 листопада 2009 року про визнання
мирової угоди від 25 листопада 2009 року.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд дійшов висновку про відмову в
задоволенні позову з наступних
підстав.

25 листопада 2009 року між сторонами в
цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_2 за участю третіх осіб ОСОБА_1,
ОСОБА_3 про визнання права власності на
майно була укладена мирова угода, яка
була визнана ухвалою Ленінського
районного суду м. Вінниці від 25
листопада 2009 року.

Згідно з ухвалою Ленінського районного
суду м. Вінниці від 25 листопада 2009 року
ОСОБА_2 виплачує ОСОБА_1 та ОСОБА_3 кошти
в сумі 50 000 грн., що становить плату за ?
частину будинку по АДРЕСА_1, який
залишився в спадок після смерті ОСОБА_4
Кошти мають бути передані в двох
частинах, саме 25 000 грн. до 1 березня 2010
року, а інша частина мала бути передана
до 1 червня 2010 року. ОСОБА_1 та ОСОБА_3
відмовляються від усіх своїх прав на
всю спадщину: частину будинку АДРЕСА_2 з
відповідною часткою господарських
будівель та споруд, житловий будинок та
земельну ділянку площею 0,0600 га, яка
розташована в АДРЕСА_2, приватне
підприємство, що зареєстроване на ім'я
покійного ОСОБА_4, складські та офісні
приміщення за адресою: АДРЕСА_3 на
користь ОСОБА_2. ОСОБА_1 та ОСОБА_3
відмовляються від усіх позовних вимог
по перерахованій вище спадщині та
зобов'язуються відмовитись від усіх
позовних вимог, що виникнуть в
подальшому. Житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами
за АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею
0,0600 га, яка розташована в АДРЕСА_2
залишається у власності ОСОБА_5

12 грудня 2011 року Староміським районним
судом м. Вінниці була постановлена
ухвала про визнання мирової угоди в
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визначення часток у
праві спільної часткової власності,
визнання права власності на спадкове
майно та поділ його в натурі, за позовом
ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про визнання
права власності на майно та розподіл в
натурі спадкового майна.

Згідно з вказаною ухвалою сторони
визнають, що до спадкової маси у
спадщині, яка відкрилась після смерті
ОСОБА_4, входить наступне майно:

1.1. будівля складу літера В, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_4;

1.2. будівля складу літера Б, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_4;

1.3. ? частка огорожі, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_4.

2. Сторони визнають, що розмір
часток спадкоємців у спадковому майні,
а саме у будівлях складів літера В,
літера Б та ? частці огорожі, які
розташовані за адресою: АДРЕСА_4, на яке
відкрилась спадщина після смерті
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 становить:

2.1. ОСОБА_1 - 3/8;

2.2. ОСОБА_6 - 5/16;

2.3. ОСОБА_7 - 5/16.

3. Сторони погодились на поділ
спадкового майна, на яке відкрилась
спадщина після смерті ОСОБА_4,
наступним чином:

3.1. право власності на 3/8 часток у
будівлях складів літера В, літера Б та в
? частці огорожі, які розташовані за
адресою: АДРЕСА_4, на яку мала право
ОСОБА_1 як спадкоємець ОСОБА_4 та
ОСОБА_3, визнається за ОСОБА_6 та ОСОБА_7
у рівних частках.

3.2. ОСОБА_7 та ОСОБА_6 зобов'язуються
сплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за
3/8 часток у будівлях складів літера В,
літера Б та в ? частці огорожі, які
розташовані за адресою: АДРЕСА_4, на які
вона мала право як спадкоємець ОСОБА_4
та ОСОБА_3.

3.3. загальний розмір грошової
компенсації, зазначеної у п. 3.2. цього
договору становить 45626,1 гривень, з яких
35626,1 гривень ОСОБА_1 отримала на
підставі рішення Староміського
районного суду м. Вінниці від 11 грудня
2007 року, а решта 10000 гривень ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 вносять на депозитний рахунок
суду до підписання даної мирової угоди.

Позивач обґрунтовує свої позовні
вимоги наявністю укладеної між нею та
відповідачем мирової угоди від 25
листопада 2009 року та відмовою
відповідача виконувати свої
зобов'язання за цією мировою угодою,
вважаючи, що грошове зобов'язання у
відповідача виникло внаслідок
укладення нею мирової угоди від 25
листопада 2009 року.

Проте, таке обґрунтування позову не дає
підстав для його задоволення, виходячи
з наступного.

Статтею 175 ЦПК України передбачено, що
мирова угода укладається сторонами з
метою врегулювання спору на основі
взаємних поступок і може стосуватися
лише прав та обов'язків сторін та
предмета позову. Сторони можуть
укласти мирову угоду і повідомити про
це суд, зробивши спільну заяву. Якщо
мирову угоду або повідомлення про неї
викладено в адресованій суду письмовій
заяві сторін, ця заява приєднується до
справи. До ухвалення судового рішення у
зв'язку з укладенням сторонами мирової
угоди суд роз'яснює сторонам наслідки
такого рішення, перевіряє, чи не
обмежений представник сторони, який
висловив намір вчинити ці дії, у
повноваженнях на їх вчинення. У разі
укладення сторонами мирової угоди суд
постановляє ухвалу про закриття
провадження у справі. Закриваючи
провадження у справі, суд за
клопотанням сторін може постановити
ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо
умови мирової угоди суперечать закону
чи порушують права, свободи чи інтереси
інших осіб, суд постановляє ухвалу про
відмову у визнанні мирової угоди і
продовжує судовий розгляд.

Згідно із ст. 208 ЦПК України видами
судових рішень є : ухвали, рішення,
постанови.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України судове рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Відповідно до п. 2 ст. 17 Закону
України «Про виконавче провадження»
ухвали суду про визнання мирової угоди
підлягають примусовому виконанню
державною виконавчою службою.

З наведених вище норм права
вбачається, що у разі закінчення справи
мировою угодою, суд має перевірити чи
умови цієї мирової угоди не суперечать
закону чи порушують права, свободи чи
інтереси інших осіб і лише після цього
може постановити ухвалу про визнання
мирової угоди чи відмову у її визнанні.
Таким чином, лише на підставі самої
мирової угоди, без постановлення
ухвали про її визнання судом, цивільні
права та обов'язки у сторін по справі не
виникають.

Отже, обов'язок сплати коштів в
сумі 50000 гривень виник у ОСОБА_2 не
внаслідок підписаної нею мирової
угоди, а внаслідок постановлення судом
ухвали про визнання мирової угоди,
тобто цивільно-правове зобов'язання у
ОСОБА_2 виникло внаслідок ухвалення
судового рішення, яке у разі відмови у
добровільному його виконанні може бути
виконане у примусовому порядку шляхом
звернення виконавчого листа до
виконання.

Своїм правом щодо примусового
виконання ухвали Ленінського
районного суду м. Вінниці позивач не
скористалась, що не може бути підставою
для дублювання ухвали Ленінського
районного суду м. Вінниці від 25
листопада 2009 року ухваленням рішення
про задоволення її позову.

Крім того, суд звертає увагу на те,
що мирова угода укладається між
сторонами по цивільній справі з метою
врегулювання спору на основі взаємних
поступок. Як вбачається зі змісту
мирової угоди від 25.11.2009 року та ухвали
про її визнання від 25.11.2009 року певні
зобов'язання взяті і ОСОБА_1, а саме
згідно з п.п. 2, 3 ОСОБА_1 відмовляється
від усіх своїх прав на всю спадщину,
зокрема на складські та офісні
приміщення за адресою: АДРЕСА_3 на
користь ОСОБА_2

Проте, як вбачається зі змісту ухвали
Староміського районного суду м.
Вінниці від 12 грудня 2011 року ОСОБА_1
таке своє зобов'язання не виконала і
отримала грошову компенсацію за
спадкове майно, яке відкрилось після
смерті ОСОБА_4, а саме за частку у
будівлі складу літера В, літера Б, ?
частку огорожі, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_4. Сума грошової
компенсації становила 45626,1 грн.

Із наведеного вище суд приходить до
висновку про те, що взаємні поступки,
які були досягнуті сторонами в мировій
угоді від 25.11.2009 року та визнані ухвалою
Ленінського районного суду м. Вінниці
від 25.11.2009 року жодною із сторін не
виконані. Хоча, як вбачається з листів,
які ОСОБА_2 надсилала на адресу ОСОБА_1,
ОСОБА_2 вживала заходи щодо виконання
зазначеної вище ухвали та спонукала до
її виконання ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 16, 610,611,612 ЦК України, п. 2 ст. 17 Закону
України «Про виконавче провадження»,
ст. ст. 4, 10, 11, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
проголошення.

Суддя: