РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12.02.2014 року м.Кременчук

Автозаводський районний суд м.
Кременчука Полтавської області у
складі:

Головуючого судді - Андрієць Д.Д.,

за участю секретаря - Бєлєнького
О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Кременчуці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, управління Державної
міграційної служби у Полтавській
області про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, зняття з реєстраційного
обліку та зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, ОСОБА_3, Управління державної
міграційної служби України в
Полтавській області про усунення
перешкод у користуванні житловим
приміщенням, вселення та поновлення
реєстрації, -

В С Т А Н
О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до
Автозаводського районного суду
м.Кременчука з позовом до ОСОБА_2,
управління Державної міграційної
служби у Полтавській області про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,
зняття з реєстраційного обліку.

Ухвалою суду від 30.10.2013 року об'єднано в
одне провадження з первісним позовом
зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
ОСОБА_3, Управління державної
міграційної служби України в
Полтавській області про усунення
перешкод в користуванні житловим
приміщенням, вселення та поновлення
реєстрації.

ОСОБА_1 позовні вимоги обґрунтувала
тим, що вона є власником квартири
АДРЕСА_1 на підставі договору дарування
від 12.03.2012 року, укладеного між нею та її
батьком ОСОБА_3 Відповідач була
зареєстрована у вказаній квартирі
після реєстрації шлюбу з її батьком -
ОСОБА_3 Відповідач у квартирі тривалий
час не проживає, в добровільному
порядку не бажає знятися з реєстрації,
в зв'язку з чим створює перешкоди у
володінні, користуванні там
розпорядженні належною їй на праві
власності квартирою, оскільки
реєстрація ОСОБА_2 тягне за собою
матеріальні збитки та зобов'язує
сплачувати за неї комунальні послуги.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач за первісним позовом просила
суд усунути перешкоди у користуванні
та володінні АДРЕСА_1. Зобов'язати
управління Державної міграційної
служби України в Полтавській області
зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку у
АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 позовні вимоги за зустрічним
позовом обґрунтувала тим, що з 21.06.2002
року по 13.06.2012 року перебувала в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 13.04.2007
року вона була зареєстрована у АДРЕСА_1,
як дружина власника квартири. 12.03.2012
року її чоловік ОСОБА_3 подарував своїй
дочці ОСОБА_1 вказану квартиру. Вважає,
що вона не втратила право на проживання
у даній квартирі, оскільки проживала у
ній до 13.03.2012 року включно, постійно та
безперервно, в квартирі також
залишилися її особисті речі. Крім того,
з даного часу вона не мала можливості
потрапити у вказану квартиру з вини
ОСОБА_3, який її не впускає у спірне
житло.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач за зустрічним позовом з
урахуванням уточнених позовних вимог,
просила суд, визнати її такою, що не
втратила право на проживання у АДРЕСА_1
та набула право на проживання у ній як
дружина власника квартири ОСОБА_3, яка
перебувала з ним у шлюбі на час
вселення у дане житло та на час
укладення угоди про його відчуження.
Вселити її у вказану квартиру як
колишнього члена сім'ї колишнього
власника.

Представник позивача за первісним
позовом - відповідача за зустрічним
позовом ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав.
Пояснив, що позивач ОСОБА_1, як власник
квартири АДРЕСА_1 позбавлена
можливості вільно розпоряджатися
своєю власністю, оскільки в зв»язку з
реєстрацією відповідача ОСОБА_2 вона
вимушена сплачувати комунальні
послуги у більшому розмірі. Уточнив, що
позовні вимоги ОСОБА_1 полягають лише у
знятті з реєстраційного обліку ОСОБА_2

На запитання суду пояснив, що на
підставі заочного рішення суду від
26.11.2012 року ОСОБА_2 була знята з
реєстраційного обліку за адресою:
АДРЕСА_1

В задоволенні зустрічного позову
просив відмовити в зв'язку з його
необґрунтованістю.

Позивач за зустрічним позовом -
відповідач за первісним позовом
ОСОБА_2 та її представник - ОСОБА_5 в
судовому засіданні проти задоволення
первісного позову заперечували.
Зазначили, що після того, як вона
потрапила до лікарні 13.03.2012 року із
виробничою травмою, ОСОБА_3 позбавив її
можливості користуватися квартирою
АДРЕСА_1. У цей період він оформив
договір дарування цієї квартири своїй
дочці ОСОБА_1 Вважають, що ОСОБА_2
насильницьким шляхом видворена з
квартири у якій проживала як член сім'ї
власника і у якій залишилися її речі,
тому має право на вселення у вказану
квартиру та поновлення реєстрації за
даною адресою.

На запитання суду ОСОБА_2 підтвердила,
що за рішенням суду від 26.11.2012 року вона
була знята з реєстраційного обліку за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач за первісним та зустрічним
позовом - Управління державної
міграційної служби України в
Полтавській області в судове
засідання не з'явився, до суду надав
клопотання про розгляд справи без
участі його представника. При
винесенні рішення покладався на розсуд
суду.

Відповідач за зустрічним позовом -
ОСОБА_3 в судовому засіданні проти
задоволення зустрічного позову
заперечував. Пояснив, що ОСОБА_2 з
квітня 2011 року не проживає у спірній
квартирі, на даний час вона не є його
дружиною і не має права на вселення у
квартиру, яка належить його доньці.

Третя особа за первісним та зустрічним
позовом - ТОВ «Житлорембудсервіс» в
судове засідання не з'явилася, до суду
надала клопотання про розгляд справи
без участі її представника. В судовому
засіданні 10.12.2013 року представник ТОВ
«Житлорембудсервіс» - Осика О.С.
пояснила, що представниками ТОВ
«Житлорембудсервіс» 22.10.2013 року на
виконання запиту адвоката ОСОБА_5, було
складено акт на підтвердження факту
проживання ОСОБА_2 у АДРЕСА_1 з 2007 року
по березень 2013 року. Даний акт було
складено зі слів свідків ОСОБА_7 та
ОСОБА_8, яких привела ОСОБА_2 Крім того,
зазначила, що свідок ОСОБА_7 проживає у
іншому під'їзді вказаного будинку.

22.11.2013 року за зверненням ОСОБА_1 було
складено акт про не проживання ОСОБА_2 у
АДРЕСА_1 з березня 2011 року. Вказаний
факт був підтверджений мешканцями
АДРЕСА_2 - ОСОБА_9 та ОСОБА_10

При прийнятті рішення представник ТОВ
«Житлорембудсервіс» - Осика О.С.
покладалась на розсуд суду.

Допитані за клопотанням позивача за
зустрічним позовом - відповідача за
первісним позовом ОСОБА_2 свідки
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15 підтвердили, що навесні
минулого року ОСОБА_2 потрапила до
лікарні із травмою. Деякий час вона
проживала у кожного з них, через те, що
її колишній чоловік ОСОБА_3 не впускав
її до квартири у якій вони проживали.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
підтвердила, що була присутня при
складанні акту ТОВ
«Житлорембудсервіс» 22.10.2013 року на
підтвердження проживання ОСОБА_2 у
АДРЕСА_1. Зазначила, що мешкає в
сусідньому під'їзді вказаного будинку,
знає ОСОБА_2 як колегу своєї матері.
Часто її зустрічала у дворі будинку, на
підставі чого зробила висновок про
період її проживання у АДРЕСА_1 у період
з 2007 року по березень 2013 року. Зі слів
матері їй відомо, що ОСОБА_2 викликала
міліцію, щоб потрапити до даного
помешкання.

Суд, вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
оцінивши надані суду докази, приходить
до наступних висновків.

Відповідно до ст.41 Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Відповідно до ст. 319 ЦК України
передбачено, що власник володіє,
користується та розпоряджається своїм
майном на власний розсуд.

Стаття 391 ЦК України передбачає, що
власник має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Судом встановлено, що відповідно
договору дарування від 12.03.2012 року,
укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та
посвідченого ОСОБА_16, приватним
нотаріусом Кременчуцького міського
нотаріального округу, ОСОБА_3 передав у
власність дочки ОСОБА_1 квартиру
АДРЕСА_1. Вказане підтверджується
копією витягу з державного реєстру
правочинів № 11123837 від 20.03.2012 року та
копією витягу КП «Кременчуцьке
міжміське бюро технічної
інвентаризації» про державну
реєстрацію прав № 33765973 від 09.04.2012 року.

Згідно довідки ТОВ
«Житлорембудсервіс» № 2984 від 21.10.2013
року, у квартирі АДРЕСА_1
зареєстрований ОСОБА_3. ОСОБА_2 знята з
реєстрації 13.03.2013 року.

Згідно відомостей адресно-довідкового
підрозділу ГУДМС, УДМС України в
Полтавській області станом на 28.11.2013
року, ОСОБА_2 13.03.2013 року була знята з
реєстраційного обліку за адресою:
АДРЕСА_1 на підставці рішення суду по
справі № 1601/12433/2012.

Вказане рішення було постановлено
Автозаводським районним судом
м.Кременчука 26.11.2012 року у цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
управління Державної міграційної
служби у Полтавській області про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,
зняття з реєстраційного обліку та було
скасоване ухвалою Автозаводського
районного суду м.Кременчука від 11.10.2013
року.

Таким чином, на момент розгляду справи
судом ОСОБА_2 не зареєстрована у
АДРЕСА_1, що також не заперечувалося
сторонами в судовому засіданні.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що
здійснюючи правосуддя суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав свобод чи інтересів.

ОСОБА_1 посилаючись на ст. 391 ЦК України,
відповідно до якої власник має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном, обрала
спосіб захисту своїх інтересів шляхом
зняття з реєстрації ОСОБА_2 у АДРЕСА_1.

З огляду на встановленні судом
обставини справи, а саме те, що ОСОБА_2
не проживає і не зареєстрована у
вказаній квартирі, суд не вбачає
підстав для захисту інтересів позивача
за первісним позовом та приходить до
висновку про необхідність відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Проаналізувавши встановлені обставини
справи та надані суду докази, суд
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2
з наступних підстав.

Відповідно до ст.150 ЖК України
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником. Член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

Статтею 3 СК України, передбачено, що
сім'ю складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов'язки.

Статтями 64, 156 ЖК України,
передбачено, що до членів сім'ї
власника будинку (квартири) належать
дружина власника, їх діти і батьки.
Членами сім'ї власника може бути
визнано й інших осіб, якщо вони
постійно проживають разом з власником
і ведуть з ним спільне господарство.
Члени сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним
у будинку (квартирі), що йому
належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку (квартири), якщо при їх вселенні
не було іншої угоди про порядок
користування цим приміщенням. За
згодою власника будинку (квартири)
член його сім'ї вправі вселяти в
займане ним жиле приміщення інших
членів сім'ї. Якщо особи, перестали
бути членами сім'ї власника, але
продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов'язки, як власник та члени
його сім'ї.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 з 21.06.2002 року по 13.06.2012 року
перебували в зареєстрованому шлюбі.
Вказане підтверджується копією
свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1,
яке видане Кременчуцьким міським
відділом реєстрації актів
громадянського стану Полтавського
обласного управління юстиції 21.06.2002
року, за актовим записом № 367 та
рішенням Автозаводського районного
суду м.Кременчука від 13.06.2012 року.

Подружжя проживало у АДРЕСА_1, належній
на праві власності ОСОБА_3 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом серії ВЕІ № 912472, виданого
Бухаровою С.К., державним нотаріусом
Першої Кременчуцької державної
нотаріальної контори 20.12.2006 року.

Згідно довідки ТОВ
«Житлорембудсервіс» № 196 від 24.01.2012
року, за вищевказаною адресою ОСОБА_3
був зареєстрований з 30.10.2007 року, ОСОБА_2
була зареєстрована з 13.04.2007 року.

ОСОБА_2 на момент звернення до суду із
зустрічним позовом про вселення в
квартиру АДРЕСА_1 втратила право на
проживання у даному житлі, оскільки
12.03.2012 року власником даної квартири
стала ОСОБА_1 і з огляду на те, що 13.06.2012
року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було
розірвано, остання не є членом сім'ї
власника квартири ОСОБА_1 та
квартиронаймача ОСОБА_3 в розумінні ст.
3 СК України.

З огляду на встановлені судом
обставини, суд не вбачає правових
підстав для вселення ОСОБА_2 та
поновлення її реєстрації у квартирі
АДРЕСА_1, належній на праві власності
ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 14, 57 - 60, 208, 209, 212 - 215, 218
ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні первісного позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2, управління Державної
міграційної служби у Полтавській
області про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, зняття з реєстраційного
обліку - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, Управління
державної міграційної служби України в
Полтавській області про усунення
перешкод у користуванні житловим
приміщенням, вселення та поновлення
реєстрації - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Полтавської області
через Автозаводський районний суд
міста Кременчука шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ: