№ 336/7118/13-ц
пр. №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2014 року
м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя у складі головуючого судді
Жупанової І.Б., при секретарі Брагіній
І.В., з участю позивача ОСОБА_1, його
представників - ОСОБА_2, ОСОБА_3,
відповідача ОСОБА_4, його представника -
адвоката ОСОБА_5, розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4 про усунення перешкод в
користуванні власністю,

В С Т А Н О В И В:

27.08.2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до відповідача, в якому просить
усунути перешкоди в користуванні
власністю шляхом зобов'язання
відповідача знести за його власний
рахунок самочинно збудований гараж
літ. "Е", площею 21,46 кв.м., 1993 року
побудови, який має бетонний фундамент,
глиняні стіни, покрівля якого
здійснена з покрівельної сталі, має
дерев'яне перекриття та бетонну
підлогу, що розташований по АДРЕСА_1

В позові зазначив, що рішенням
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 26.11.2010 року, яке ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 20.04.2011 року залишено без змін,
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є співвласниками
житлового будинку АДРЕСА_1. Обидва
співвласника зареєстрували своє право
у встановленому порядку.

На даний час у фактичному
користуванні позивача знаходиться
приміщення будинку літ. А: приміщення 1-2
площею 10,9 кв.м., приміщення 1-3 площею 18,5
кв.м., приміщення 1-5 площею 8,1 кв.м.,
приміщення 1-6 площею 9,7 кв.м., прибудова
літ. а площею 3,8 кв.м., та у фактичному
користуванні сторін знаходиться
земельна ділянка площею 482 кв.м.

Згідно технічного паспорту на
земельній ділянці по АДРЕСА_1 є
самочинно збудований у 1993 році
відповідачем гараж літ. Е площею 21,46
кв.м., та який знаходиться у фактичному
користуванні відповідача.

Зазначає, що гараж був
побудований відповідачем незаконно та
самовільно, без відповідних дозволів
та його згоди.

Наявність вищезазначеного гаражу
суттєво порушує права позивача та його
малолітньої доньки - до кімнати майже
не проникає світло, з вікна кімнати
видно лише стіну самочинно збудованого
відповідачем гаражу, позивачу та його
родині заважає гуркіт воріт гаражу, шум
двигуна автомобіля, дитина від якого
прокидається та не висипається, що
суттєво впливає на її стан здоров'я, вся
родина змушена постійно відчувати
неприємний сморід вихлопних газів
автомобілю. Згідно характеристики
будинку, господарських будівель та
споруд, висота даного гаражу складає 2,42
м.

В судовому засіданні позивач та його
представники просять позов
задовольнити обраним ними способом,
вважають порушеними наступні права
позивача - на чисте повітря, оскільки в
гаражі зберігаються мастильні
матеріали та відповідач під вікнами
заводить свій автомобіль, який
забруднює повітря шкідливими викидами,
а також порушуються відповідачем
протипожежні норми; право на
користування земельною ділянкою, яку
займає самочинний гараж, де позивач
бажає облаштувати квітник та дитячий
майданчик для своєї доньки; наявність
гаражу порушує освітленість кімнати,
яку він займає. З питання знесення
гаражу він звертався до відповідача,
але той не зносить його, сам він не
намагався вжити заходи до знесення
гаражу, бо вважає, що не має права цього
робити, бо там знаходяться речі
відповідача.

В судовому засіданні відповідач та
його представник проти позову
заперечують, пояснивши, що сторони
успадкували вказаний будинок на
підставі рішення суду від 26.11.2010 р.
після смерті батька ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1
та матері ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Будинок між позивачем та відповідачем
не поділений, порядок користування ним
та земельною ділянкою не визначений,
спір про це між сторонами існує, але в
судовому порядку не вирішений через
наявність самочинних будівель,
самочинний гараж дійсно існує, але
побудований ще за власності на будинок
батьків у 1993 році. Відповідач не
заперечуючи факту своєї особистої
участі в виконанні будівельних робіт
та матеріальної участі в придбанні
будівельних матеріалів, вважає, що це
робилось для сумісних потреб батька і
матері, з якими він на той час проживав
в спільних інтересах родини, зі згоди
власників - батька і матері. Вважають,
що позивач не довів в суді про
порушення свого права, бо ані право
користування саме тими приміщеннями в
будинку, куди, за поясненнями позивача
не потрапляє світло, ані право
користування тією частиною земельної
ділянки, на якій розташований
самочинний гараж, у позивача не існує,
бо з цих питань є невирішений спір між
сторонами.

Крім того, гараж, за висновками
експертизи розташований в тому числі і
на землі, що належить територіальній
громаді, за таких обставин та
невизначеності в який частині гараж
розташований на земельній ділянці, що
перебуває в користуванні сторін, а в
якій частині на землях міської ради,
позивач вважає, що неможливо з'ясувати,
чиє право порушене.

Вислухавши пояснення сторін, їх
представників, дослідивши матеріали
справи, суд вважає позов таким, що не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних встановлених судом обставин
та випливаючих з них правовідносин.

Позивач звернувся в суд згідно з
викладеними в позовній заяві вимогами
за захистом свого майнового права -
права власності, яке підтверджується
правовстановлюючим документом -
рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 26.11.2010 року, яке
було залишено без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 20.04.2011 року визнано за ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 право власності на житловий
будинок АДРЕСА_1 на 1/6 частину житлового
будинку у порядку спадкування за
законом після смерті батька ОСОБА_6 та
на 2/6 частини житлового будинку у
порядку спадкування за законом після
смерті матері ОСОБА_7 кожному (а.с.13-17).

Судом встановлено та перевірено
доказами, що право власності позивача
порушене наявністю самочинно
побудованого в 1993 р. на земельній
ділянці, що була надана ОСОБА_6 -
батькові сторін - для будівництва
індивідуального житлового будинку,
згідно виписки з рішення виконкому
Запорізької міської ради депутатів
трудящих від 26.06.1959 р., що чинить
перешкоди в користуванні ним кімнатою
1-5 житлового будинку, якою він фактично
користується, як співвласник житлового
будинку.

Перешкоди полягають в порушеннях при
будівництві гаражу діючих як на час
будівництва, так і на теперішній час
Державних будівельних норм 360-92**, а саме
їх п. 7.50, згідно з яким відстані від
наземних гаражів для житлових будинків
повинні бути не меншими ніж 10 м, а
самочинний гараж розташований від
житлового будинку на значно меншій
відстані, майже впритул до будинку біля
вікна кімнати 1-5, що підтверджується
доданими фотознімками до висновку
будівельно - технічної експертизи № 1929
від 18.03.2014 р., фотознімками, наданими
позивачем, та не заперечене
відповідачем.

Що стосується висновку експертизи про
розташування гаражу з порушенням п. 3.24*
Державних будівельних норм 360-92**, то він
не приймається судом, як доказ
порушення права позивача, оскільки в
зазначеному пункті йдеться про
порушення розташування гаражу
відносно лінії забудови («червона
лінія»), з частковим розміщенням гаражу
на землях комунальної власності,
захист права якої не належить
позивачеві

Доводи відповідача з приводу
того, що між сторонами не вирішений
спір про порядок користування житловим
будинком та визначений порядок
користування житловим будинком, і, як
наслідок, позивачем не доведене суду
його право користування саме вказаним
приміщенням, судом не приймаються,
оскільки такі заяви відповідача
суперечать передбаченому ч. 1, 2 ст. 358 ЦК
України порядку здійснення права
спільної часткової власності -
незважаючи на наявність невирішеного
спору, відповідач в суді визнав, що
фактично кімнатою 1-5 користується
відповідач. Крім того, за відсутності
поділу спільного майна між
співвласниками, жоден з них не
позбавляється права користуватися
сумісно зі співвласником усім майном в
цілому.

В позові та в поясненнях позивача в
суді також зазначається на порушення
наявністю самочинного гаражу його
права користування земельною ділянкою,
права на безпечне для життя і здоров'я
довкілля, а, оскільки позовні вимоги
про захист цього права в передбачений
ст. 293 ЦК України спосіб, та про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою позивачем не заявлялися, суду
докази та правовстановлюючі документи,
передбачені ст. ст. 120, 125, 126 ЗК України,
ст.. 377 ЦК України, на підтвердження
таких прав позивача та їх порушення не
надавалися, суд відповідно до вимог ст.
11 ЦПК України розглянув справу в межах
заявлених вимог.

Згідно п.5 Постанови № 6 Пленуму
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року "Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва) відповідно до вимог
статті 376 ЦК право на звернення до суду
з позовом про знесення або перебудову
самочинно збудованого об'єкта
нерухомості мають як органи державної
влади, так і органи місцевого
самоврядування. У випадках порушення
прав інших осіб право на звернення до
суду належить і таким особам за умови,
що вони доведуть наявність порушеного
права (стаття 391 ЦК), а також власнику
(користувачу) земельної ділянки, якщо
він заперечує проти визнання за особою,
яка здійснила самочинне будівництво на
його земельній ділянці, права
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно (частина четверта
статті 376 та стаття 391 ЦК).

Таким чином, судом встановлено, що
позивач відповідно до ст. 391 ЦК України
захищає своє право власності, яке судом
визнане порушеним.

Відмовляючи позивачеві в позові,
суд виходить з наступного:

Позивач вважає особою, що повинна
усунути йому перешкоди в користуванні
власністю відповідача, який сумісно з
ним є співвласником житлового будинку,
та з яким у відповідача рівні права та
обов'язки в здійсненні права власності,
що хибним твердженням, що не відповідає
вимогам Закону.

Згідно п.7 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику у
справах про спадкування» N 7 від 30.05.2008
року якщо спадкодавцем було здійснене
самочинне будівництво (частина перша
статті 376 ЦК) , до спадкоємців
переходить право власності на
будівельні матеріали, обладнання тощо,
які були використані в процесі цього
будівництва.

Якщо право власності на самочинно
зведену будівлю визнано судом за
власником (користувачем) земельної
ділянки, на якій вона розміщена, то до
складу спадщини входить право на
відшкодування витрат на будівництво
(частина шоста статті 376 ЦК) .

До спадкоємців, які прийняли
спадщину, у разі знесення самочинного
будівництва переходить обов'язок
відшкодувати вартість витрат на його
знесення і приведення земельної
ділянки до попереднього стану (частини
четверта, сьома статті 376 ЦК) .

Судом встановлено, перевірено
доказами та не заперечене сторонами, що
самочинне будівництво гаражу
здійснене в 1993 році - до набуття
сторонами права власності на житловий
будинок в порядку спадкування, та це
будівництво вже існувало на час
прийняття сторонами спадщини, отже,
вважається таким, що здійснене
попередніми власниками будинку.

Позивачем не доведено суду
належними та допустимими доказами факт
належності будівельних матеріалів
самочинного будівництва
відповідачеві, чи його право
користування ним, відповідач не вважав
вказані об'єкти своєю власністю, бо не
захищав своє право власності на ці
матеріали при прийнятті спадщини, отже
і не доведено обов'язок саме
відповідача знесення самочинного
будівництва.

Судом не приймається, як доказ на
підтвердження здійснення відповідачем
самочинного будівництва, Припис № 717
інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Запорізькій області про усунення
порушень вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил від
24.09.2013 р. та Акт від 24.09.2013 р. перевірки
дотримання цих вимог, оскільки в ньому
йдеться про встановлення наявності
самочинного будівництва за вказаною
адресою, підтверджено рік будівництва
гаражу - 1993, але не встановлюється, що
побудови здійснено саме відповідачем.

Постанову № 736 від 7.01.2013 р. про
адміністративне правопорушення,
згідно з яким ОСОБА_4 визнаний винним у
вчинення адміністративного
правопорушення, передбаченого ст.. 97
КУпАПза те, що «за результатами
перевірки встановлено на об'єкті, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1
встановно, що самовільно виконані
будівельні роботи з будівництва
об'єкта: Гараж лыт «Е»…(рык побудови
1993)…», суд також не може прийняти в
якосты доказу здійснення будівництва
саме відповідачем, оскільки про це в
Постанові не йдеться, а, крім того
ОСОБА_4 визнано винним за вчинення
адміністративного правопорушення, яке
відповідно до ст.. 9 КУпАП не було вже
адміністративним правопорушенням,
оскільки Законом України № 4220-1V ст.. 97
КУпАП було виключено з КУпАП.

Таким чином, суд встановив, що
будівельні матеріали, з яких
побудований гараж, увійшли до
спадкової маси та обидва спадкоємці
набули на них право власності в порядку
спадкування за законом, а також обидва
спадкоємці успадкували і обов'язок
знесення самочинних будівель.

В ході слухання справи позивач
пояснив, що він особисто не здійснював
ніяких дій по знесенню самочинного
будівництва, не заявлялось позовних
вимог про чинення якихось перешкод
самому позивачеві з боку відповідача
по здійсненню ним успадкованого
обов'язку по знесенню ним самим
самочинних споруд.

За наведених обставин позовні
вимоги позивача про захист його права
власності шляхом покладення лише на
відповідача обов'язку, що належить обом
спадкоємцям - співвласникам будинку, по
знесенню самочинно збудованого гаража,
є безпідставними.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 59-61, 208, 209, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 376, 391 ЦК України, статті 38
ЗУ «Про регулювання містобудівної
діяльності » від 17.02.2011 року п.п. 5
Постанови Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» N 6 від 30.03.2012 року, п.7
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про спадкування» N 7 від 30.05.2008 року суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено
до апеляційного суду Запорізької
області через Шевченківський районний
суд м. Запоріжжя шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Суддя: