У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В.,
Кафідової О.В.,

Касьяна О.П.,
Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ВГІРФО
Святошинського РУГУ МВС України в м.
Києві, житлово-будівельний кооператив
«Авіатор», про усунення перешкод у
здійсненні права власності на жиле
приміщення шляхом зняття з реєстрації,
позбавлення права користування
житловим приміщенням, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 в особі її представника
ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду м.
Києва від 31 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті
особи: ОСОБА_6, ВГІРФО Святошинського
РУГУ МВС України в м. Києві,
житлово-будівельний кооператив
«Авіатор», про усунення перешкод у
здійсненні права власності на жиле
приміщення шляхом зняття з реєстрації,
позбавлення права користування
житловим приміщенням, посилаючись на
те, що у 2005 році вона придбала квартиру
АДРЕСА_1 у ОСОБА_6, яка вказувала, що
осіб, які проживають або зареєстровані
у спірній квартирі на момент укладення
договору, немає. ОСОБА_6 виконала умови
договору та в добровільному порядку
знялася з реєстраційного обліку, однак
відповідачі у справі до теперішнього
часу є зареєстрованими в спірній
квартирі. Дії останніх порушують її
права як власника щодо володіння,
користування і розпорядження належним
їй майном у порядку ч. 1 ст. 319 ЦК України.

Тому з урахуванням поданих уточнень до
позовної заяви на підставі ст. 41
Конституції України, ст. 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні», ст. ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст.
72 ЖК України просила ухвалити рішення
за яким усунути перешкоди у здійсненні
права власності шляхом зняття
відповідачів з реєстраційного обліку;
позбавити відповідачів права
користування спірним житловим
приміщенням, а також скасувати
реєстрацію відповідачів.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 11 червня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.
Усунуто перешкоди у здійсненні права
власності ОСОБА_3 щодо квартири
АДРЕСА_1, шляхом зняття з
реєстраційного обліку за указаною
адресі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Позбавлено
права користування ОСОБА_4 та ОСОБА_5
указаною квартирою. Зобов'язано ВГІРФО
Святошинського РУ ГУ МВС України в м.
Києві зняти з реєстраційного обліку за
зазначеною адресою ОСОБА_4 та
ОСОБА_5

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
31 жовтня 2013 року рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 11 червня 2013 року в частині
задоволення заявлених позовних вимог
до ОСОБА_4 скасовано, ухвалено в цій
частині нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_7 просить скасувати
рішення суду апеляційної інстанцій,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права й
неправильним застосуванням норм
матеріального права, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Частково скасовуючи рішення суду
першої інстанції та ухвалюючи нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що ОСОБА_4 був вселений до спірної
квартири як співвласник цієї квартири
та зареєстрував своє місце проживання
в установленому законом порядку. У
зв'язку з чим помилковим є застосування
судом першої інстанції положень ст. 391
ЦК України до правовідносин, які
регулюються зазначеним вище законом. А
саме, зняття з реєстрації колишніх
членів сім'ї власника залежить від
вирішення питання про їх право
проживати в цій квартирі (відсутність
такого права, втрата права
користування) яке регулюються нормами
ЖК та ЦК ( ст. 71, 72 156 ЖК та ст. 405 ЦК).

Проте з таким висновком суду
апеляційної інстанції погодитися не
можна.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб. Власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК
України).

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Установлено, що 22 серпня 2005 року ОСОБА_3
придбала у ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_1 (а.с.
8).

Право власності на вказану квартиру
зареєстровано за ОСОБА_3 в Київському
міському бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
07 вересня 2005 року (а.с. 119).

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Змінивши позовні вимоги, ОСОБА_3
просила про позбавлення відповідачів
права користування спірною квартирою,
зняття їх з реєстрації у вказаній
квартирі та скасування цієї реєстрації
з підстав, передбачених ст. 41
Конституції України, ст. 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні», ст. ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст.
72 ЖК України.

Натомість суд апеляційної інстанції,
перевіряючи законність рішення суду
першої інстанції, не встановлював
фактичних обставин для виселення
відповідача з пред'явлених позивачем
підстав.

Замість цього суд встановлював
обставини справи, які існували станом
на 2000 рік, та правомірність його
вселення в цю квартиру на той час, коли
власником цієї квартири ОСОБА_3 не була,
вказавши, що ОСОБА_4 вселився до
цієї квартири на законних підставах як
співвласник.

Крім цього, вказуючи про те, що зняття з
реєстрації колишніх членів сім'ї
власника залежить від вирішення
питання про їх право проживання в цій
квартирі, яке регулюється нормами ст.
ст. 71, 72, 156 ЖК України та 405 ЦК
України, а реєстрація місця проживання
є похідним правом від права
користування житлом, а тому зняття
відповідача з реєстраційного обліку
можливо лише за умови втрати права
користування цим житлом у зв'язку з
його виселенням.

При цьому не звернувши уваги, що чинним
законодавством України не передбачено
перехід прав та обов'язків
попереднього власника до нового
власника в частині збереження права
користування житлом членів сім'ї
колишнього власника у випадку зміни
власника.

Виникнення права членів сім'ї власника
квартири на користування квартирою та
обсяг цих прав залежить від виникнення
у власника квартири права власності на
неї, а отже, припинення права власності
на квартиру припиняє право членів його
сім'ї на користування цією квартирою.

Оскільки ОСОБА_3 є власником спірної
квартири, а ОСОБА_4 вселився до цієї
квартири не як член її сім'ї, то відмова
у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 без
з'ясування підстав позову, що має
суттєве значення для встановлення
судом фактів матеріально-правового
значення для вирішення спору, по суті є
передчасною.

За наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд відповідно
до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити рішення по суті
позовних вимог.

Підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є неправильно встановлені
фактичні обставини справи, що полягає у
неповному з'ясуванні судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеності обставин, що мають
значення для справи, невідповідності
висновків суду обставинам справи (ст. 309
ЦПК України).

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням установленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду було зумовлено
поважними причинами.

Апеляційний суд на порушення вимог ст.
ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України на зазначене
уваги не звернув, не дотримався
встановленого ст. 212 ЦПК України
принципу оцінки доказів, відповідно до
якого суд на підставі всебічного,
повного й об'єктивного розгляду
обставин справи аналізує і оцінює
докази як кожен окремо, так і в їх
сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і
протиріччі, і ця оцінка повинна
спрямовуватися на встановлення
достовірності чи відсутності обставин,
які обґрунтовують доводи і заперечення
сторін; у достатньому обсязі не
визначився з характером спірних
правовідносин та правовою нормою, що
підлягає застосуванню; суд не з'ясував
усіх обставин справи та не надав їм
належної правової оцінки, хоча їх
з'ясування має суттєве значення для
правильного вирішення справи.

За таких обставин рішення апеляційного
суду підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі її
представника ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
31 жовтня 2013 року скасувати, справу в
цій частині направити на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
М.В. Дем'яносов

О.П.
Касьян

О.В.
Кафідова

С.П.
Штелик