18.02.2014 Справа № 756/3577/13-ц
Ун.№756/3577/13-ц
Пр.№2/756/86/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2014 року
Оболонський районний суд м.Києва у
складі:

головуючого судді -
Майбоженко А.М.

при секретарі -
Головатюк І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Паритет
Моторс», третя особа: ОСОБА_2 про
розірвання договору, відшкодування
майнової та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про розірвання договору
купівлі-продажу№20/5/2011-1127 від 20.05.2011
року, укладеного між ним та
відповідачем, а також відшкодування
майнової та моральної шкоди.

В подальшому позивачем було змінено
позовні вимоги, згідно яких просить
розірвати договір, що укладений між ним
та відповідачем 20.05.2011 року, стягнути з
відповідача 140 000 грн. завданої майнової
шкоди, 10 000 грн. в рахунок відшкодування
завданої моральної шкоди, вирішити
питання про судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

20.05.2011 року позивачем було укладено
договір купівлі-продажу №20/5/2011-1127 з
відповідачем щодо придбання
автомобілю «КІА», за умовами якого
позивач зобов'язався поставити та
передати у власність покупця даний
автомобіль, кольору та комплектації, що
визначена договором.

Згідно п.3.1. Договору запланований
термін постачання автомобіля покупцю
після сплати на користь продавця ціни
автомобіля до 15.07.2011, але не раніше
сплати повної вартості товару за
договором.

Згідно п.5.1 Договору, попередня
часткова оплата автомобіля у розмірі
41,37% повної його вартості, що складала 139
996,08 грн. мала бути сплачена позивачем
протягом 2 днів з моменту підписання
договору. Остаточна оплата ціни
автомобілю мала бути здійснена до
11.07.2011 року.

Крім того, 20.05.2011 року між позивачем та
менеджером автосалону ТОВ «Паритет
Моторс» ОСОБА_3, який представляв
інтереси відповідача було укладено
договір доручення, після чого
позивачем було сплачено попередню
оплату у розмірі 140 000 грн., отримавши
квитанцію до прибуткового касового
ордеру №36 від 20.05.2011 року.

У визначений договором строк
автомобіль позивачу поставлений не
був.

В розмові з директором товариства
з'ясувалось, що менеджер ОСОБА_3 не
передав отримані ним кошти на рахунок
підприємства.

Відповідач відмовив позивачу у
поверненні грошових коштів у розмірі 140
000 грн.

Вважає, що договір купівлі-продажу має
бути розірваний у зв'язку з істотним
порушенням договору другою стороною,
що зумовлює відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Також просив вирішити питання про
відшкодування судових витрат, в тому
числі витрат на правову допомогу.

В судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали,
просили позов задовольнити.

Представник відповідача проти
задоволення позовних вимог
заперечував, посилаючись на їх
необґрунтованість, просив у його
задоволенні відмовити.

Третя особа в судове засідання не
з'явився, про день, час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином. Суд вважає можливим розглянути
справу за його відсутності.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши матеріали
справи, суд вважає правильним у
задоволенні позовних вимог відмовити з
наступних підстав.

Як вбачається зі змісту договору
купівлі-продажу №20/5/2011-1127 від 20.05.2011
року, відповідач в особі директора
підприємства ОСОБА_2, який діє на
підставі Статут (продавець) з однієї
сторони та позивач з іншої сторони
домовились про те, що продавець
зобов'язується поставити та передати у
власність покупця транспортний засіб,
а покупець зобов'язується прийняти та
оплатити його на умовах даного
Договору.

Згідно п.3.1. Договору запланований
термін постачання автомобіля покупцю
після сплати на користь продавця ціни
автомобіля до 15.07.2011, але не раніше
сплати повної вартості товару за
договором.

Згідно п.4.1 Договору ціна автомобіля з
урахуванням додаткового обладнання
складає 338 400 грн. з урахуванням ПДВ.

Згідно п.5.1 Договору, попередня
часткова оплата автомобіля у розмірі
41,37% повної його вартості, що складала 139
996,08 грн. мала бути сплачена позивачем
протягом 2 днів з моменту підписання
договору. Остаточна оплата ціни
автомобілю мала бути здійснена до
11.07.2011 року.

Зі змісту п.5.4 Договору вбачається, що
сторони дійшли згоди про те, що
моментом здійснення оплати покупцем на
користь продавця (фактичної оплати)
будь-яких платежів за цим Договором є
момент фактичного зарахування коштів
на поточний рахунок продавця.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених ст. 11 цього
Кодексу.

Однією з підстав виникнення
зобов'язання є договір або інший
правочин (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Як роз'яснив пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в п. 14 постанови від 30 березня 2012
року № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» при вирішенні спорів
про визнання кредитного договору
недійсним суди мають враховувати
вимоги, додержання яких є необхідним
для чинності правочину, зокрема ЦК
України (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055),
статті 18 - 19 Закону України «Про захист
прав споживачів». Зокрема, кредитний
договір обов'язково має укладатись у
письмовій формі (стаття 1055 ЦК України);
недодержання письмової форми тягне
його нікчемність та не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його нікчемністю. При
вирішенні справ про визнання
кредитного договору недійсним суди
повинні враховувати роз'яснення,
наведені у постанові Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними». Суди повинні
розмежовувати кредитний договір, який
є недійсним у силу закону (нікчемний)
або може бути визнаний таким у судовому
порядку (оспорюваний) з підстав,
встановлених частиною першою статті 215
ЦК України, та кредитний договір, який є
неукладеним (не відбувся), що не може
бути визнаний недійсним, зокрема, у
випадку, коли сторони в належній формі
не досягли згоди щодо хоча б з однієї
його істотної умови або зміст яких
неможливо встановити виходячи з норм
чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1
ЦК України).

Відповідно до положень ст.655 ЦК України
за договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно з положеннями ч.1 ст.92 ЦК України,
юридична особа набуває цивільних прав
та обов'язків і здійснює їх через свої
органи, які діють відповідно до
установчих документів та закону.
Порядок створення органів юридичної
особи встановлюється установчими
документами та законом.

Відповідно до ст.237 ЦК України
представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє. Представництво
виникає на підставі договору, закону,
акта органу юридичної особи та з інших
підстав, встановлених актами
цивільного законодавства.

Статтею 239 ЦК України передбачено, що
правочин, вчинений представником,
створює, змінює, припиняє цивільні
права та обов'язки особи, яку він
представляє.

Таким чином, суд вважає, що правочин
створює, змінює, припиняє цивільні
права та обов'язки його сторони у
випадку укладення даного договору,
тобто досягнення згоди щодо всіх
істотних його умов сторонами. При
цьому, у випадку укладання даного
договору юридичною особою, від її імені
має право діяти представник на
підставі договору, закону, акта органу
юридичної особи та з інших підстав,
встановлених актами цивільного
законодавства.

У преамбулі Договору купівлі-продажу
при зазначенні осіб, що його укладають
зазначено, що в інтересах продавця - ТОВ
«Паритет Мотрс» діє директор ОСОБА_2,
який діє на підставі Статуту. Сам
договір підписаний від імені продавця
менеджером ОСОБА_3

При цьому матеріали справи не містять
доказів щодо можливості дії ОСОБА_3 як
представника ТОВ «Паритет Моторс»,
наявність у нього повноважень щодо
представництва інтересів вказаної
юридичної особи.

Таким чином, з огляду на те, що договір
купівлі-продажу підписаний з боку ТОВ
«Паритет Моторс» неуповноваженою
особою, враховуючи роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України, вищевказані
вимоги чинного законодавства, суд
вважає, що даний договір є неукладеним
(тобто таким, що невідбувся), оскільки
відсутнє вираження волі однієї з його
сторін (ст. 202 ЦК України). Такий договір
не створює, не змінює та не припиняє
прав та обов'язків для його сторін.

Відповідно до норми ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; зміна умов зобов'язання;
сплата неустойки; відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Згідно з ч.1 ст.651 ЦК України договір
може бути змінено або розірвано за
рішенням суду на вимогу однієї із
сторін у разі істотного порушення
договору другою стороною та в інших
випадках, встановлених договором або
законом. Істотним є таке порушення
стороною договору, коли внаслідок
завданої цим шкоди друга сторона
значною мірою позбавляється того, на що
вона розраховувала при укладенні
договору.

При цьому, на думку суду, розірваним в
судовому порядку, на підставі ч.2 ст.651
ЦК України, може бути лише договір, щодо
істотних умов якого сторони досягли
згоди (укладений договір), на підставі
якого виникли зобов'язальні
правовідносини між його сторонами.

В даному випадку, з огляду на висновок
суду про неукладеність договору, суд
вважає, що позовні вимоги в частині
розірвання договору не ґрунтуються на
вимогах закону, а тому задоволенню не
підлягають.

Вирішуючи питання про обґрунтованість
позовних вимог в частині відшкодування
завданої майнової та моральної шкоди
позивачу, суд виходить з наступного.

Обґрунтовуючи свої вимоги посиланням
на положення ст.1172 ЦК України, позивач
просить стягнути з відповідача на його
користь майнову шкоду у розмірі 140 000
грн. та моральну у розмірі 10 000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Для покладення на юридичну або фізичну
особу відповідальності необхідною є
наявність як загальних умов деліктної
відповідальності (протиправної
поведінки працівника, завданої шкоди,
причинного зв'язку та вини), так і
певних спеціальних умов, лише за
наявності яких може бути застосована
зазначена стаття.

До таких спеціальних умов відносяться:
перебування завдавача шкоди в трудових
(службових) відносинах з юридичною або
фізичною особою - роботодавцем,
незалежно від характеру таких
відносин: постійні, тимчасові, сезонні
тощо, а також завдання шкоди під час
виконання працівником своїх трудових
(службових) обов'язків.

Під виконанням працівником своїх
трудових (службових) обов'язків треба
розуміти виконання роботи, зумовленої
трудовим договором (контрактом),
посадовими інструкціями, а також
роботи, яка хоча і виходить за межі
трудового договору або посадової
інструкції, але доручається
роботодавцем або викликана
невідкладною виробничою необхідністю,
як на території роботодавця, так і за її
межами, протягом усього робочого часу.

Якщо шкода завдана працівником в
робочий час, але діями, які не пов'язані
з виконанням трудових (службових)
обов'язків, роботодавець
відповідальності нести не буде.

Судом при розгляді даної справи
встановлено, що 20.05.2011 року між
позивачем та менеджером автосалону ТОВ
«Паритет Моторс» ОСОБА_3 (як фізичними
особами), згідно умов якого повірений
(ОСОБА_3) приймає суму у розмірі 140 000 грн.
в момент підписання договору для
оплати (повної або часткової) за
автомобіль за Договором №20/5/2011-1127.

Відповідно до квитанції до
прибуткового касового ордеру №36 від
20.05.2011 року прийнято ТОВ «Паритет
Моторс Сервіс» від ОСОБА_1 на підставі
договору доручення №20/5/2011 від 20.05.2011
року.

Звертає на себе увагу те, що вказана
квитанція видана ТОВ «Паритет Моторс
сервіс», а не відповідачем.

Згідно з ч.1 ст.1000 ЦК України за
договором доручення одна сторона
(повірений) зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок другої сторони
(довірителя) певні юридичні дії.
Правочин, вчинений повіреним, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки довірителя.

Згідно Наказу №42-к від 08.04.2009 року
ОСОБА_3 було прийнято на посаду
спеціаліста 1 категорії фронт-офісу з
продажу автомобілів «КІА» в ТОВ
«Паритет Моторс».

Згідно Наказу №47/1-к від 15.06.2011 року
ОСОБА_3 - фахівця з продажу автомобілів
звільнено з роботи з 15.06.2011 року за
власним бажанням.

Типову посадову інструкцію фахівця з
продажу автомобілів марки КІА
затверджено генеральним директором
ТОВ «Паритет Моторс» 23.11.2010 року.

Згідно даної посадової інструкції до
трудових (службових) обов'язків ОСОБА_3
не включено повноважень щодо укладання
від імені юридичної особи будь-яких
договорів, укладати договори
доручення, отримувати від клієнтів
готівкові кошти в якості завдатку за
автомобілі тощо.

З огляду на викладене, суд вважає, що
ОСОБА_3, укладаючи договори
купівлі-продажу та доручення з
позивачем, отримуючи від нього
готівкові грошові кошти вчиняв дії, які
не відносяться до його трудових
(службових) обов'язків, що виключає
відповідальність юридичної особи за
шкоду, завдану діями її працівника на
підставі ст.1172 ЦК України.

З огляду на викладене, суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Судові витрати, в тому числі судовий
збір, витрати на правову допомогу, у
відповідності до вимог ст.88 ЦПК України
відшкодуванню позивачу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.11, 92, 237, 239, 509, 611, 627, 638, 651, 655, 1000, 1172
ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 59, 60, 88, 209, 212-215,
218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Паритет Моторс»,
третя особа: ОСОБА_2 про розірвання
договору, відшкодування майнової та
моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається Апеляційному суду м.Києва
через Оболонський районний суд м.Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя:
А.М.Майбоженко