Справа № 158/1471/13-ц Провадження №
22-ц/773/393/14 Головуючий у 1 інстанції:
Пономарьова О.М. Категорія: 27
Доповідач: Подолюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Подолюка В.А.,

суддів - Шевчук Л.Я., Данилюк В.А.,

при секретарі Семенюк О.А.,

з участю:

представника позивача Місюри І. В.,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_4, третя особа на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог ОСОБА_5 про
вилучення предмету застави та передачу
його в заклад, за апеляційною скаргою
позивача Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» на рішення
Ківерцівського районного суду
Волинської області від 17 грудня 2013
року,

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2013 року Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк
«ПриватБанк» звернулось в суд з
уточненими під час розгляду позовними
вимогами до ОСОБА_4, третя особа на
стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
ОСОБА_5 про вилучення предмету застави
та передачу його в заклад посилаючись
на те, що 06 вересня 2007 року між банком
та ОСОБА_5 був укладений кредитний
договір № МЗ-48 на суму 614611,34 доларів
США зі сплатою 13,50 % річних строком по 05
вересня 2012 року. В цей же день, в
забезпечення виконання вимог за
кредитним договором між позикодавцем і
ОСОБА_5 було укладено договір застави
автотранспорту, а саме клієнт надав в
заставу автомобіль Volvo, модель FH12, 1998
року випуску, номер кузова/шассі
НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Крім того, позивач зазначав, що
заставодавець без згоди банку, через
органи ВРЕР ВДАІ УМВС України у
Волинській області, знявши з
реєстраційного обліку, відчужив
заставлений та внесений до Державного
реєстру обтяжень рухомого майна
вказаний автотранспортний засіб
відповідачу ОСОБА_4

Так, як боржник не виконує умови
укладеного кредитного договору,
порушує строк погашення кредиту, то
позивач просив передати в заклад банку,
шляхом вилучення у ОСОБА_4 заставне
майно та звернути стягнення на предмет
застави - вантажний автомобіль, шляхом
надання банку повноважень на укладення
від імені відповідача договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою покупцем, зі зняттям
вказаного автомобіля з обліку в
органах ДАІ України, а також наданням
ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу і
відшкодувати йому понесені судові
витрати.

Під час розгляду справи в суді позивач
зменшив позовні вимоги, просив із-за
наявності рішення Жовтневого
районного суду Дніпропетровської
області від 13 березня 2013 року про
стягнення боргу та звернення стягнення
на заставлене майно, постановити
судове рішення про вилучення у нового
власника ОСОБА_4 предмету
застави-автомобіля Volvo,1998 року випуску,
комплекту ключів і свідоцтва про
реєстрацію вказаного транспортного
засобу, що необхідно для виконання
вказаного судового рішення, оскільки
відповідач перешкоджає цьому.

Рішенням Ківерцівського районного
суду Волинської області від 17 грудня
2013 року в задоволені позову
відмовлено.

В поданій на рішення апеляційній
скарзі, позивач ПАТ КБ «ПриватБанк»
просив його скасувати як незаконне,
прийняте з порушенням норм
матеріального і процесуального права і
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог банку в повному обсязі.
Зазначає, що рішенням Жовтневого
районного суду Дніпропетровської
області від 13 березня 2013 року, яке
набрало законної сили 23 грудня 2013 року,
було звернуто стягнення в рахунок
погашення заборгованості за договором
застави №2655 від 06 вересня 2007 року на
спірний автомобіль, що належить на
праві власності ОСОБА_4, шляхом продажу
предмета застави з укладенням від
імені відповідача договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, зі зняттям
автомобіля з обліку в органах ДАІ
України, а також надання ПАТ КБ
«Приватбанк» всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу.
Предмет застави знаходиться у
володінні відповідача ОСОБА_4, тому
позивач не може реалізувати рішення
суду про стягнення на предмет застави.

Заслухавши пояснення представника
позивача Місюри І.В., яка підтримала
скаргу в повному обсязі з підстав,
наведених в ній, заперечення
представника відповідача ОСОБА_2,
дослідивши обставини справи та
перевіривши їх доказами, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення в повному обсязі з
наступних підстав.

Так, ухвалюючи рішення про відмову
позивачу у вилученні в ОСОБА_4
заставленого транспортного засобу,
комплекту ключів та свідоцтва про
реєстрацію (технічного паспорта) на цей
автомобіль і передачу їх в заклад
банку, суд першої інстанції вважав, що
звернення позивача з таким позовом є
передчасним, оскільки вимоги про
звернення стягнення на заставне майно
залишені без розгляду ухвалою цього ж
суду, а рішення Жовтневого районного
суду м.Дніпропетровська від 13 березня
2013 року про звернення стягнення на
заставне майно не набрало законної
сили.

Хоча судом першої інстанції правильно
встановлені всі обставини справи,
проте з таким висновком суду про
відмову в позові з наведених підстав
погодитись не можна із-за порушення
норм процесуального права, яке
призвело до неправильного вирішення
справи.

Відповідно до ч.1 п.4 ст.201 ЦПК України,
суд зобов'язаний зупинити провадження
у справі у разі неможливості розгляду
цієї справи до вирішення іншої справи,
що розглядається в порядку
конституційного, цивільного,
господарського, кримінального чи
адміністративного судочинства.

Встановлено, що 06 вересня 2007 року між
позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_5 був укладений кредитний договір
на суму 614611,34 доларів США з терміном
погашення 05 вересня 2012 року зі сплатою
річних відсотків у розмірі 13,50 %.

В забезпечення своєчасного виконання
зобов'язань за даним кредитним
договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_5 також був укладений договір
застави, з передачею в заставу
автомобіля. Заборона відчуження
предмету застави внесена до Державного
реєстру обтяжень рухомого майна (а.
с.8-74).

Крім того, встановлено, що заставлений
транспортний засіб заставодавцем без
попередньої згоди заставодержателя
ПАТ КБ «ПриватБанк» був знятий з
реєстрації в органах ВРЕР ВДАІ України
у Волинській області і відчужений 05
травня 2010 року з подальшою реєстрацією
на праві власності за новим власником
ОСОБА_4, відповідно до свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу серії
НОМЕР_3 (а.с.72).

13 березня 2013 року рішенням Жовтневого
районного суду м.Дніпропетровська, яке
залишене без змін ухвалою апеляційного
суду Дніпропетровської області від 23
грудня 2013 року, стягнуто солідарно з
ОСОБА_5 та інших відповідачів
заборгованість за кредитними
договорами, звернуто стягнення на
предмет застави - спірний автомобіль
марки Volvo, 1998 року випуску, що належить
на праві власності відповідачу ОСОБА_4
Зазначені обставини підтверджені
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23 грудня
2013 року і не потребують доведенню у
даній справі відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК
України (а.с.209-213).

Відповідно до ч.2 ст.586 ЦК України,
заставодавець має право відчужувати
предмет застави, передавати його в
користування іншій особі або іншим
чином розпоряджатися ним лише за
згодою заставодержателя, якщо інше не
встановлено договором.

Аналогічна за змістом норма міститься
в ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу»
від 02 жовтня 1992 року.

Як убачається з п. 17.10 договору застави
автотранспорту, у випадку порушення
позичальником/заставодавцем
зобов'язань за кредитним договором
заставодавець зобов'язується передати
предмет застави заставодержателю в
заклад за актом прийому-передачі, що
підписується сторонами.

В ч.1 ст.23 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» передбачено, що
відповідно до забезпечувального
обтяження обтяжувач має право у разі
порушення боржником забезпеченого
обтяженням зобов'язання або договору,
на підставі якого виникло
забезпечувальне обтяження, одержати
задоволення своєї вимоги за рахунок
предмета обтяження в черговості згідно
із встановленим пріоритетом.

За змістом ч.1 ст.24 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень», звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження
здійснюється на підставі рішення суду
в порядку, встановленому законом, або в
позасудовому порядку згідно з цим
Законом.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про
заставу», застава зберігає силу, якщо
однією з підстав, зазначених в законі,
майно або майнові права, що складали
предмет застави, переходять у
власність у власність іншої особи.

Усупереч указаним положенням
матеріального права й договору
застави, ОСОБА_5 відчужив
автотранспортний засіб, який перебував
в заставі банку й обтяження якого на
час відчуження було зареєстровано
відповідно до закону, не повідомивши
про це заставодержателя та не
отримавши його письмову згоду.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
ОСОБА_4, яка придбала спірний
транспортний засіб не є добросовісним
набувачем оскільки згідно ст.ст. 9, 10, 12
Закону України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень» від
18.11.2003 року, реєстрація обтяження надає
відповідному обтяженню чинності у
відносинах з третіми особами, якщо інше
не встановлено цим Законом.

Оскільки, суд першої інстанції в
порушення вимог ч.1 п.4 ст.201 ЦПК України
не виконав обов'язку суду щодо
зупинення провадження у даній справі
до вступу рішення Жовтневого районного
суду м.Дніпропетровська в законну силу
23 грудня 2013 року, тому, як вважає
колегія суддів, прийшов до
передчасного висновку про відмову в
позові з наведених ним в рішенні
підстав, постановивши оскаржуване
позивачем рішення 17 грудня 2013 року (а.с.
98-111, 177-183, 204-213).

Враховуючи, що фактичні обставини
судом першої інстанції встановлені
повно і правильно, проте не застосовані
норми процесуального закону, які
підлягали застосуванню, колегія суддів
вважає за необхідне прийняте рішення
скасувати і ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі про вилучення у ОСОБА_4 предмета
застави-автомобіля марки «Volvo», модель
FH12420,1998 року випуску, комплекту ключів
до нього та свідоцтва про реєстрацію
вказаного транспортного засобу та
передачу його в заклад банку.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України, з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню судові витрати в
розмірах, передбачених ст.1 пп.2,8 Закону
України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу позивача публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Ківерцівського районного суду
Волинської області від 17 грудня 2013 року
в даній справі скасувати, ухвалити нове
рішення.

Позов Приватного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_4, третя особа -
ОСОБА_5, про вилучення предмету застави
та передачу його в заклад задовольнити.

Вилучити у ОСОБА_4 належний їй на праві
власності транспортний засіб марки
«VOLVO», модель FH12, 1998 року випуску, колір -
білий, державний номер НОМЕР_1, номер
шассі НОМЕР_2 та передати вказаний
автомобіль в заклад публічному
акціонерному товариству комерційний
банк «Приватбанк».

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
Приватного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» судові
витрати в сумі 344 грн. 38 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: