АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/394/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 51,52 Євтушенко П. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
Сіренко Ю. В. УХВАЛА
13 лютого 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Сіренко Ю. В. суддів Магда
Л. Ф. , Трюхан Г. М. при секретаріЯремич
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника Державного
підприємства з питань поводження з
відходами як вторинною сировиною
Ільїна Сергія Вікторовича на рішення
Соснівського районного суду м.Черкаси
від 12 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_7 до Державного підприємства з
питань поводження з відходами як
вторинною сировиною про поновлення на
роботі та виплату заробітної плати за
час вимушеного прогулу, заслухавши
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, -
в с т а н о в и л а :
У жовтні 2013 року ОСОБА_7 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що 31. 10. 2011 року
згідно наказу № 295к, він був прийнятий
на посаду начальника Обласного
управління «Черкасиекоресурси»
Державного підприємства з питань
поводження з відходами як вторинною
сировиною, яке являється структурним
підрозділом відповідача і лише
останній має статус юридичної особи.
17. 09. 2013 року наказом № 260 к його було
звільнено з займаної посади з 18. 09.13
року згідно п. 1' ст. 41 КЗпП України «у
зв'язку з винними діями керівника
пов'язаними з несвоєчасною виплатою
Вказане звільнення його з посади та
роботи вважає незаконним та
Кодекс законів про працю, а саме норма
за якою його звільнили, має
спеціального суб'єкта, яким може бути
лише керівник підприємства, а не його
структурного підрозділу, що чітко
зрозуміло з порівняння пунктів 1 та 1'
вищезгаданого Кодексу. З наказом про
звільнення з роботи його було
ознайомлено, однак копія не видавалась
і такі дії відповідача є порушенням ст.
Таким чином його звільнення проведено
без законних підстав, у зв'язку з чим
відповідно до норм ст. 235 КЗпП України, у
разі звільнення без законної підстави,
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір, а крім того,
при винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу. В результаті незаконного
звільнення йому не було видано трудову
книжку та не виплачено належні суми.

Дії відповідача завдали йому моральних
страждань.

Відповідач незаконно позбавив його
гарантованого Конституцією України
права на працю та можливості заробляти
на життя; вказані незаконні дії
відповідача призвели до його моральних
переживань - він втратив душевний
спокій, постійно перебуває у
роздратованому стані.

Крім того, він має інвалідність і не
може на рівних конкурувати на ринку
праці. Всі зазначені моральні
страждання, завдані йому незаконними
діями відповідача негативно впливають
на здоров'я.

Моральну шкоду він оцінює в розмірі 50 000
гривень.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просив суд поновити його на
посаді начальника Обласного
управління «Черкасиекоресурси» ДП з
питань поводження з відходами як
вторинною сировиною «Укрекоресурси»,
стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу та моральну шкоду в
сумі 50 000 грн.

Рішенням Соснівського районного суду
м.Черкаси від 12 грудня 2013 року позов
задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_7 на посаді начальника
Обласного управління
«Черкасиекоресурси» Державного
підприємства з питань поводження з
відходами як вторинною сировиною
«Укрекоресурси».

Стягнуто з Державного підприємства з
питань поводження з відходами як
вторинною сировиною «Укрекоресурси»
на користь ОСОБА_7 середній заробіток
за час вимушеного прогулу з 18. 09. 2013 року
по 12. 12. 2013 року.

Стягнуто з Державного підприємства з
питань поводження з відходами як
вторинною сировиною «Укрекоресурси»
на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в
сумі 3 000 грн.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі
представник Державного підприємства з
питань поводження з відходами як
вторинною сировиною Ільїн С.В.,
посилаючись на неправильне
встановлення обставин, які мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального і
процесуального права, просить
зазначене судове рішення скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в порядку
статті 303 ЦПК України, колегія суддів
судової палати приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
відхилення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом статті 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_7, суд
виходив із того, що специфікою розгляду
даної категорії справ, при звільнені по
п. 11 ст. 41 КЗпП України є обов'язок
відповідача довести обґрунтованість
своїх звинувачень. Представник
відповідача не надав суду доказів того,
що ОСОБА_7 притягнуто до
дисциплінарної, адміністративної чи
кримінальної відповідальності за
фактом порушення термінів виплати
заробітної плати.

Колегія суддів вважає такий висновок
місцевого суду законним та
обґрунтованим.

Встановлено, що сторони
перебували в трудових відносинах і
позивач працював на посаді начальника
Обласного управління
«Черкасиекоресурси» Державного
підприємства з питань поводження з
відходами як вторинною сировиною, яке
являється структурним підрозділом
відповідача і лише останній має статус
юридичної особи.

Даний факт стверджується наказом від 31.
10. 2011 року № 295к (а.с. 5).

17. 09. 2013 року наказом № 260 к позивача
було звільнено з займаної посади з
18. 09.13 року згідно п. 1' ст. 41 КЗпП України
«у зв'язку з винними діями керівника,
пов'язаними з несвоєчасною виплатою
заробітної плати ». (а.с. 6).

Пункт 1 статті 41 КЗпП України
передбачає звільнення з ініціативи
роботодавця керівників певних
категорій за грубе порушення трудових
обов'язків, залежно від характеру
проступку, обставин, за яких його
вчинено, та завданої шкоди.

Оскільки в даному разі йдеться про
грубе порушення трудових обов'язків,
підставою для розірвання контракту з
керівником може бути пункт 11 статті 41
КЗпП України, зокрема винні дії
керівника підприємства, установи,
організації, внаслідок чого заробітна
плата виплачувалася несвоєчасно або в
розмірах, нижчих від установленого
законом розміру мінімальної
заробітної плати .

Поняття "винні дії" включає до себе і
бездіяльність. При належній
дбайливості керівника щодо виконання
обов'язку забезпечувати своєчасно та в
повному розмірі заробітної плати
звільнення за п. 11 ст. 41 КЗпП є
неможливим (наприклад, при зміні
кон'юнктури ринку та неотриманні
підприємством коштів для виплати
заробітної плати).

В матеріалах справи мається доповідна
записка від 25.07.2013 року начальника
управління ОСОБА_7, адресована
директору ДП «Укрекоресурси»
Радіонову Д.В. (а.с. 42) про те, що станом
на 25.07.2013 року по Обласному управлінню
«Черкасиекоресурси» рахується
заборгованість по заробітній платі, у
зв'язку з тим, що протягом липня 2013 року
фінансування на утримання управління
«Черкасиекоресурси» згідно із
кошторисом витрат не надходило, про що
надана копія виписки по рахунку. (а.с. 40,
41).

Крім того, з доповідної записки від
19.07.2013 року (а.с. 43) вбачається, що
начальником управління ОСОБА_7,
проінформовано директора ДП
«Укрекоресурси» про те, що протягом
тривалого часу управління
«Черкасиекоресурси» не тільки не
отримує належного фінансування, але і
кошти на утримання надходять з
великими затримками, що стосується
також можливої невчасної сплати
Єдиного соціального внеску на
соціальне страхування , що в свою чергу
загрожує штрафними санкціями.

Таким чином суд правильно прийшов до
висновку про виключення можливості
застосовувати в даному випадку поняття
«винні дії», оскільки ОСОБА_7 завчасно
повідомляв директора Державного
підприємства «Укрекоресурси» про стан
фінансування Обласного управління
«Черкасиекоресурси». Більше того,
відповідачем не надано належних та
допустимих доказів, що можуть
вказувати на винні дії керівника
управління.

За фактом порушення термінів виплати
заробітної плати ОСОБА_7 не
притягувався до дисциплінарної,
адміністративної чи кримінальної
відповідальності.

Відповідно до статті 115 КЗпП України,
заробітна плата виплачується
працівникам регулярно в робочі дні у
строки, встановлені колективним
договором, але не рідше двох разів на
місяць через проміжок часу, що не
перевищує 16 календарних днів.

Якщо заробітна плата не виплачувалася
протягом місяця, винні в цьому
керівник, головний бухгалтер чи його
заступник, можуть бути звільнені за
пунктом 11 статті 41 КЗпП України.

Відповідно до пункту 27 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 6
листопада 1992 р. N 9, на підставі п. 1 ст. 41
КЗпП України за одноразове грубе
порушення трудових обов'язків трудовий
договір може бути розірвано лише з
керівником підприємства, установи,
організації (філії, представництва,
відділення, іншого відокремленого
підрозділу), його заступниками,
головним бухгалтером підприємства,
установи, організації, його
заступниками, а також із службовими
особами митних органів, державних
податкових інспекцій, яким присвоєно
персональні звання, і службовими
особами державної
контрольно-ревізійної служби та
органів контролю за цінами.

Вирішуючи питання про те, чи є
порушення трудових обов'язків грубим,
суд має виходити з характеру проступку,
обставин, за яких його вчинено, яку
завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду про те, що посилання
відповідача на припис Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Черкаській області від 5 вересня 2013
року № 23-01-18/195-156 є безпідставним, так як
позивач не є головним розпорядником
коштів і відповідачем не надано суду
доказів того, що позивач отримав кошти,
передбачені кошторисом і мав
можливість провести оплату заробітної
плати.

Із урахуванням зазначеного, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку , що відповідач звільнив
ОСОБА_7 з роботи без законних на те
підстав, що відповідно до ст. 235 КЗпП
України є підставою для поновлення
позивача на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія
суддів вважає безпідставним доводи
апелянта, викладені в апеляційній
скарзі, про те, що судом було допущено
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Викладені в апеляційних скаргах доводи
були предметом дослідження в суді
першої інстанції, правильності
висновків суду не спростовують та на
законність рішення суду не впливають.

Суд першої інстанції повно та всебічно
розглянув справу, надав всім доводам
сторін належну правову оцінку, оцінив
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності та постановив
законне, правильне по суті і
справедливе рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України не
може бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку про
відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 307; 308; 314; 315 ЦПК
України, колегія суддів судової палати,
-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
Державного підприємства з питань
поводження з відходами як вторинною
сировиною Ільїна Сергія Вікторовича -
відхилити, а рішення Соснівського
районного суду м.Черкаси від 12 грудня
2013 року у даній справі - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :