Справа №587/247/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Дашутін І. В.Номер
провадження 22-ц/788/480/14 Суддя-доповідач -
Попруга С. В. Категорія - 72
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Ільченко О. Ю., Рибалки В. Г.,

з участю секретаря судового засідання -
Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Сумського районного суду
Сумської області від 03 лютого 2014 року

у цивільній справі за заявою Обласного
комунального закладу охорони здоров'я
«Сумський обласний клінічний
протитуберкульозний диспансер»,
заінтересована особа: ОСОБА_3,

про примусову госпіталізацію до
протитуберкульозного закладу, -

в с т а н о в
и л а:

30 січня 2014 року ОКЗОЗ «Сумський
обласний клінічний
протитуберкульозний диспансер»
звернувся до суду з вказаною заявою,
яку обґрунтовував тим, що ОСОБА_3
відноситься до категорії хворих на
відкриту форму туберкульозу, але
злісно ухиляється від обов'язкового
лікування. Відповідно договору
укладеного між ОСОБА_3 та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4 від 16 травня
2013 року, він здійснює перевезення
пасажирів, і в зв'язку з цим являється
постійним джерелом розповсюдження
туберкульозу серед населення.
Посилаючись на такі обставини, заявник
просив суд примусово госпіталізувати
ОСОБА_3 до стаціонару ОКЗОЗ «Сумський
обласний клінічний
протитуберкульозний диспансер».

Рішенням Сумського районного суду
Сумської області від 03 лютого 2014 року
примусово госпіталізовано ОСОБА_3, з
урахуванням висновку № 39
лікувально-консультативної комісії
ОКЗОЗ «Сумський обласний клінічний
протитуберкульозний диспансер» для
ізоляції та проведення
симптоматичного стаціонарного
лікування протягом трьох місяців, до
стаціонару ОКЗОЗ «Сумський обласний
клінічний протитуберкульозний
диспансер» за адресою: смт. Степанівка,
вул. Крупської, 6, Сумський район,
Сумська область.

Рішення допущене до негайного
виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати оскаржуване рішення
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити ОКЗОЗ «Сумський обласний
клінічний протитуберкульозний
диспансер» у його примусовій
госпіталізації.

По суті доводить, що заявником не
доведено факти ухилення його від
примусового лікування та, що він
здійснює пасажирські перевезення.
Судом не враховано, що він з 13 вересня
2013 року був прикутий до ліжка, так як
отримав черепно-мозкову травму та в
зв'язку з лікуванням якої не може
приймати противотуберкульозні ліки.

У судовому засіданні представники
ОКЗОЗ «Сумський обласний клінічний
протитуберкульозний диспансер»
Малярчук Ж.П. та Пастухов О.В.
заперечували проти доводів
апеляційної скарги, вважали рішення
суду першої інстанції законним і
обґрунтованим.

ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився,
про час та місце розгляду справи
повідомлявся.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Так, ухвалюючи рішення суд першої
інстанції правильно по суті виходив з
того, що хворий на відкриту форму
туберкульозу ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Станом на 28 січня 2014 року ОСОБА_3
знаходиться на диспансерному обліку в
ОКЗОЗ «Сумський обласний клінічний
протитуберкульозний диспансер» з
діагнозом мультирезистентний
туберкульоз (16 квітня 2011 року) легень
(десемінований) Деструкція (+)
Мікобактерії туберкульозу (+)
Мікроскопічно (-) Культурально (+)
Резистентність І+ (HRS) ІІ+(Km Et Cap)
Гістологічно (0) Категорія 4.1.Б (13
березня 2013 року) Когота І (2013).

За рішенням Центральної лікарської
комісії Сумського обласного
клінічного протитуберкульозного
диспансеру від 13 березня 2013 року № 532
ОСОБА_3 переведений на паліативне
лікування. Хворому лікування не
рекомендовано (доведена
неприхильність до лікування).

Згідно листа Управління Служби безпеки
України в Сумській області від 27 січня
2014 року № 1694, була надана інформація
про те, що всупереч вимогам
інфекційного контролю, хворий ОСОБА_3
на підставі договору укладеного 16
травня 2013 року з фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4, здійснює
безпосереднє перевезення пасажирів, що
може призвести до поширення інфекції
серед мешканців м.Суми.

ОСОБА_3 становить епідеміологічну
небезпеку для оточуючих і є постійним
джерелом розповсюдження туберкульозу
серед населення та не реагує на
неодноразові виклики на обстеження та
лікування, злісно ухиляється від
обов'язкового лікування.

Названі обставини підтверджуються
належними письмовими доказами,
зокрема, висновком № 39 від 28 січня 2014
року ОКЗОЗ «Сумський обласний
клінічний протитуберкульозний
диспансер».

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, так як не
відповідають фактичним обставинам
справи та не ґрунтуються на нормах
закону.

Так, як убачається з висновку № 39 від 28
січня 2014 року ОКЗОЗ «Сумський обласний
клінічний протитуберкульозний
диспансер» (а.с. 4), листа Управління
Служби безпеки України в Сумській
області від 27 січня 2014 року № 1694 (а.с. 8),
фотокопії договору укладеного між
ОСОБА_3 та фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_4 від 16 травня 2013 року (а.с. 9), та
інших письмових доказів хворий ОСОБА_3
уникає добровільного амбулаторного та
стаціонарного лікування, а тому
становить епідеміологічну небезпеку
для оточуючих, є постійним джерелом
розповсюдження туберкульозу серед
населення.

Відповідно до ст. 285 ЦПК України справи
про примусову госпіталізацію до
протитуберкульозного закладу або
пропродовження строку примусової
госпіталізації суд розглядає не
пізніше 24 годин після відкриття
провадження у справі. Особі має бути
надано право особистої участі в
судовому засіданні, за винятком
випадків, коли за даними
протитуберкульозного закладу така
особа становить загрозу
розповсюдження хвороби.

Участь у розгляді справи представника
протитуберкульозного закладу, за
заявою якого відкрито провадження у
справі, представника особи, стосовно
якої вирішується питання про примусову
госпіталізацію або про продовження
строку примусової госпіталізації, є
обов'язковою.

За таких обставин доводи апеляційної
скарги з приводу того, що ОСОБА_3 не був
повідомлений про розгляд справи не
впливають на висновок суду, так як за
даними ОКЗОЗ «Сумський обласний
клінічний протитуберкульозний
диспансер» ОСОБА_3 становить загрозу
розповсюдження хвороби, а тому можливо
розглянути дану справу без його участі.

Доводи апеляційної скарги про те, що у
зв'язку з черепно-мозковою травмою
ОСОБА_3 відносно нього не можна
застосовувати примусове лікування від
туберкульозу належними доказами не
підтверджується, і фактично є лише
припущеннями.

У той же час, суд першої інстанції в
мотивувальній частині рішення не навів
правового обґрунтування своїх
висновків.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 235 ЦПК України
справи окремого провадження
розглядаються судом з додержанням
загальних правил, встановлених цим
Кодексом, за винятком положень щодо
змагальності та меж судового розгляду.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 215 ЦПК України
передбачено, що рішення складається з
мотивувальної частини із зазначенням,
зокрема, назви, статті, її частини,
абзацу, пункту, підпункту закону, на
підставі якого вирішено справу, а також
процесуального закону, яким суд
керувався.

Проте, суд першої інстанції вирішуючи
справу не звернув увагу на вказані
процесуальні норми, помилково послався
на ст. 43 ЦК України, яка не регулює дані
правовідносини, та не вказав у рішенні
норми матеріального закону, на
підставі яких вирішено справу.

Так, відповідно до п.п. 6, 12, 13 ст. 1 Закону
України «Про протидію захворювання на
туберкульоз» протиепідемічний режим -
спеціальні протиепідемічні заходи
(правила поведінки особи, хворої на
заразну форму туберкульозу),
встановлені центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
політику у сфері охорони здоров'я,
спрямовані на захист населення, у тому
числі медичних та інших працівників,
від зараження збудником туберкульозу.

Туберкульоз - соціально небезпечна
інфекційна хвороба, що викликається
мікобактеріями туберкульозу.

Хворий на заразну форму туберкульозу -
хворий на туберкульоз, у мокротинні
якого виявляються мікобактерії
туберкульозу, який є джерелом інфекції
для осіб, які з ним контактують.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
протидію захворювання на туберкульоз»
у разі якщо хворі на заразні форми
туберкульозу, у тому числі під час
амбулаторного чи стаціонарного
лікування, порушують протиепідемічний
режим, що ставить під загрозу зараження
туберкульозом інших осіб, з метою
запобігання поширенню туберкульозу за
рішенням суду вони можуть бути
примусово госпіталізовані до
протитуберкульозних закладів, що мають
відповідні відділення (палати) для
розміщення таких хворих.

Статтею 1 Закону України «Про захист
населення від інфекційних хвороб»,
зокрема, передбачено, що особливо
небезпечні інфекційні хвороби це
інфекційні хвороби (у тому числі
карантинні: чума, холера, жовта
гарячка), що характеризуються важкими
та (або) стійкими розладами здоров'я у
значної кількості хворих, високим
рівнем смертності, швидким поширенням
цих хвороб серед населення.

Частиною 2 ст. 28 Закону України «Про
забезпечення санітарного та
епідемічного благополуччя населення»
передбачено, що особи, хворі на
особливо небезпечні інфекційні
хвороби, в разі відмови від
госпіталізації підлягають примусовому
стаціонарному лікуванню, а носії
збудників зазначених хвороб та особи,
які мали контакт з такими хворими, -
обов'язковому медичному нагляду і
карантину в установленому порядку.

Відповідно до ст. 53 Основ законодавства
України про охорону здоров'я з метою
охорони здоров'я населення органи і
заклади охорони здоров'я зобов'язані
здійснювати спеціальні заходи
профілактики та лікування соціально
небезпечних захворювань (туберкульоз,
психічні, венеричні захворювання, СНІД,
лепра, хронічний алкоголізм,
наркоманія), а також карантинних
захворювань.

Порядок здійснення госпіталізації та
лікування таких хворих, у тому числі і у
примусовому порядку, встановлюється
законодавчими актами України.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає зміні з підстав
порушення та неправильного
застосування норм матеріального права
(п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України) в частині
правового обґрунтування рішення, із
зазначенням вищезгаданих норм
матеріального права в мотивувальній
частині оскаржуваного рішення та
виключенням з цієї частини рішення
посилання на ст. 43 ЦК України.

Відповідно ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3
необхідно стягнути до спеціального
фонду Державного бюджету України
судовий збір в розмірі 121,80 грн. за
подачу апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ст.ст. 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л
а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Змінити рішення Сумського районного
суду Сумської області від 03 лютого 2014
року в частині правового обґрунтування
рішення.

В іншій частині рішення Сумського
районного суду Сумської області від 03
лютого 2014 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 до спеціального
фонду Державного бюджету України
судовий збір в розмірі 121,80 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і з цього часу
може бути оскаржено в касаційному
порядку протягом двадцяти днів
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -