ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року м.
Київ Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.

суддів: Гулька Б.І.,
Червинської М.Є.,

Закропивного О.В., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення безпідставно отриманих
грошових коштів та 3% річних за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Южноукраїнського міського суду
Миколаївської області від 30 жовтня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Миколаївської області від 9 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 30 січня 2012 року вона передала
ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 256 тис. грн.
в рахунок фактичної оплати за квартиру
АДРЕСА_1, а відповідач зобов'язувався
передати їй у приватну власність
вказану квартиру, про що надав
нотаріально посвідчену заяву. У
подальшому відповідач своїх
зобов'язань не виконав, грошові кошти в
добровільному порядку не повернув.
Посилаючись на вкладене позивач
просила суд стягнути з відповідача на
її користь безпідставно набуті грошові
кошти у розмірі 256 тис. грн та 3%
річних за користування грошовими
коштами у розмірі 11 341 грн. 15 коп.

Рішенням Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від 30
жовтня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 9 грудня 2013
року, позов ОСОБА_3 - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 270
014 грн. 56 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати судові рішення, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, з висновками якого погодився
апеляційний суд, виходив із того, що
договір купівлі-продажу квартири
сторони не уклали, що є підставою для
стягнення отриманих відповідачем
коштів як безпідставно набутих на
підставі ст. 1212, 1213 ЦК України.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна.

Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка
набула майно або зберегла його в себе
за рахунок іншої (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно.

В частині другій цієї статті зазначено,
що положення глави Цивільного кодексу
України про набуття, збереження майна
без достатньої правової підстави
застосовуються незалежно від того, чи
безпідставне набуття або збереження
майна було результатом поведінки
набувача майна, потерпілого, інших осіб
чи наслідком події.

Відповідно до ч. 2 ст. 1213 ЦК України у
разі неможливості повернути в натурі
потерпілому безпідставно набуте майно
відшкодовується його вартість.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
посилався на те, що відповідач набув
майно без достатньої правової підстави
і зобов'язаний його повернути на
підставі ст.ст. 1212, 1213 ЦК України.

Обов'язковими умовами для виникнення
зобов'язання з безпідставного
збагачення є: - набуття або збереження
майна; - набуття або збереження майна за
рахунок іншої особи (збільшення або
збереження майна у особи є наслідком
втрати або недоотримання цього майна
іншою особою); - відсутність правової
підстави для набуття або збереження
майна за рахунок іншої особи.

Судами установлено, що відповідно до
нотаріально посвідченої заяви від 30
січня 2013 року ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_3
грошові кошти у сумі 256 тис. грн. для
придбання житла та зобов'язався
передати в особисту власність квартиру
АДРЕСА_1 ОСОБА_3 після надання дозволу
ПАТ «УкрСиббанк» на
відчуження квартири або у разі повного
погашення кредитних зобов'язань ОСОБА_3
перед банком.

Відповідач відмовляється від
виконання своїх зобов'язань, а саме
передати у власність позивачу спірну
квартиру.

Крім того, як убачається з матеріалів
справи, що сторони з 15 вересня 2001 року
по 19 березня 2012 року перебували у
зареєстрованому шлюбі.

Статтею 60 СК України встановлено, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Стаття 57 СК України встановлює перелік
майна, що є особистою приватною
власністю дружини, чоловіка. Зокрема,
це може бути майно, набуте нею, ним за
час шлюбу, але за кошти, які належали їй,
йому особисто. Також це може бути майно,
набуте нею, ним за час шлюбу, але на
підставі договору дарування або в
порядку спадкування.

Суди, встановивши, що позивачем були
передані спірні кошти відповідачу у
період перебування сторін у
зареєстрованому шлюбі, стягнув з
ОСОБА_4 270 014 грн. 56 коп., при цьому
належним чином не перевірив чи це були
особисті кошти позивача чи кошти
подружжя. З матеріалів справи не
вбачається, що кошти, які передані
позивачем були їй подаровані або нею
успадковані.

Таким чином, поза увагою судів
залишилась підстава того, що спірні
кошти були передані одним із подружжя
іншому в період шлюбу, що не дає
підстав для повернення майна на
підставі ст. 1212 ЦК України.

Оскільки суди на вищевикладені
обставини уваги не звернули, у
порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК
України не врахували норми
матеріального та процесуального права,
які регулюють спірні правовідносини,
не встановили обставини, які мають
значення для правильного вирішення
справи, згідно ч. 2 ст. 338 ЦПК України
ухвалені по справі рішення підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від 30
жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Миколаївської області від
9 грудня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. ХоптаСудді:Б.І. Гулько
О.В. Закропивний М.Є. Червинська В.А.
Черненко