Провадження № 2/200/3803/13
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року Бабушкінський
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючого судді
Кудрявцевої Т.О.

при секретарі
Ханберовій Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 огли про поділ майна подружжя, -

В С Т А
Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до
суду із вказаним позовом до
відповідача. В обґрунтування своїх
позовних вимог позивачка в позовній
заяві посилається на те, що з 1985 року по
11 березня 1999 року вона перебувала у
фактичних шлюбних відносинах з
відповідачем, 12.03.1999 року між ними був
зареєстрований шлюб. 01.11.1999 року вона з
відповідачем за спільні кошти
відповідно до нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
придбали домоволодіння АДРЕСА_1, яке в
цілому складається з житлового будинку
літ.А-1, житловою площею 29,9 кв.м.,
загальною площею 60,7 кв.м., навісу літ.В1,
сараю літ.В, уборної літ.Д, погрібу
літ.Е, огородження літ.№1-4, 6, споруд літ.
№ 5, 1, мостіння. Будинок розташований на
земельній ділянці, розміром 600,00 кв.м. за
вказаною адресою.

Позивач посилається на те, що в
подальшому спільне подружнє життя з
відповідачем не склалося, вони то
сходилися, то проживали окремо.
Останні декілька років вони проживали
окремо один від одного за різними
адресами і тільки в вересні 2012 року
вона випадково дізналася, що шлюб між
ними розірвано. Після цього 13.09.2012 року
вона звернулася до Бабушкінського
районного суду м.Дніпропетровська з
заявою про видачу рішення, але його
копію не отримала. Тому, оскільки вона
про розірвання шлюбу з відповідачем
вона дізналася у вересні 2012 року,
перебіг строку позовної давності,
тривалістю три роки, починає для неї
діяти з 13.09.2012 року.

Посилаючись на те, що спірне
домоволодіння є спільним майном
подружжя, позивач просить поділити між
нею та відповідачем вказане
домоволодіння, визнавши за нею право
власності на його ? частину.

В судовому засіданні позивач з
представником, посилаючись на
обставини, викладені в позові, позовні
вимоги підтримали.

В судовому засіданні відповідач з
представником позовні вимоги не
визнали та просили відмовити у
задоволенні позову, посилаючись на те,
що позивач пропустила встановлені
чинним законодавством строки для
звернення до суду з позовом.

Вислухавши пояснення сторін та їх
представників, дослідивши матеріали
справи, суд дійшов до висновку, що
заявлені позовні вимоги задоволенню
не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу
України, майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, придбана за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя. Об»єкти права спільної
сумісної власності подружжя визначені
статтею 61 Сімейного кодексу України.

Згідно зі ст. 63 Сімейного кодексу
України дружина та чоловік мають
рівні права на володіння,
користування і розпоряджання майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

У відповідності до ч. 3 ст. 368 Цивільного
Кодексу України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Сімейного
кодексу України розірвання шлюбу не
припиняє права спільної сумісної
власності на майно, набуте за час шлюбу.
Згідно з ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу
України, дружина і чоловік мають право
на поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного
кодексу України, у разі поділу майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін, при
цьому кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
письмових доказів, речових доказів,
зокрема звуко- і відеозаписів,
висновків експертів.

Як встановлено в судовому
засіданні, позивачка з 1985 року по 11
березня 1999 року перебувала у фактичних
шлюбних відносинах з відповідачем.

12.03.1999 року між позивачем ОСОБА_1
та відповідачем ОСОБА_2 був укладений
шлюб, зареєстрований 12.03.1999 року у
відділі реєстрації актів
громадянського стану виконкому
Бабушкінської районної ради
м.Дніпропетровська, про що здійснено
актовий запис за № 127 та видано
свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1.
Від сумісного життя сторони мають двох
повнолітніх доньок.

01.11.1999 року між ОСОБА_1, діючої по
дорученню від імені ОСОБА_3, та ОСОБА_4
був укладений та нотаріально
посвідчений договір купівлі-продажу,
за яким ОСОБА_4 придбав жилий будинок
АДРЕСА_1 з відповідною частиною
господарчих та побутових будівель та
споруд, розташованих на земельній
ділянці розміром 600 кв.м. по АДРЕСА_1.
Відповідно до договору купівлі-продажу
на вказаній земельній ділянці
розташовані: житловий будинок літ.А-1,
житловою площею 29,9 кв.м., загальною
площею 60,7 кв.м., навіс літ.Б, сарай літ.В,
уборна літ.Д, погріб літ.Е, огородження
літ.№1-4, 6, споруди літ. № 5, 1, мостіння.
Таким чином, вказане домоволодіння
було придбано сторонами в період шлюбу
і є спільним майном подружжя.

Як пояснили в судовому засіданні
сторони, шлюбні відносини між
сторонами були припинені з 2002 року, з
того часу вони проживають окремо.

Встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 був розірваний, про що в книзі
реєстрації розірвань шлюбів здійснено
відповідний актовий запис за № 627 від
22.11.2005 року, що підтверджується
свідоцтвом про розірвання шлюбу серії
НОМЕР_2, виданим 22.11.2005 року
Бабушкінським відділом реєстрації
актів цивільного стану
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області.

12.01.2006 року ОСОБА_2 зареєстрував
шлюб з ОСОБА_5, що підтверджується
свідоцтвом про шлюб, виданим 12.01.2006 року
Бабушкінським відділом реєстрації
актів цивільного стану
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області.

Від шлюбу з ОСОБА_5 ОСОБА_4 має
дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується
свідоцтвами про народження дітей.

ОСОБА_2 з дружиною ОСОБА_5 та дітьми
зареєстровані та проживають у
домоволодінні за адресою АДРЕСА_1.

В судовому засіданні відповідач з
представником вважали, що позивач
пропустила встановлений ст.72 Сімейного
Кодексу України строк позовної
давності та просили з цих підстав
відмовити у задоволенні позову.

Згідно до ст.257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

У відповідності до ч.3, 4 ст.267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Відповідно до ст. 72 Сімейного Кодексу
України позовна давність не
застосовується до вимог про поділ
майна, що є об»єктом права спільної
сумісної власності подружжя, якщо шлюб
між ними не розірвано. До вимоги про
поділ майна, заявленої після
розірвання шлюбу, застосовується
позовна давність у три роки. Позовна
давність обчислюється від дня, коли
один із співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення свого права
власності.

Тобто, виходячи із змісту положень
вищенаведених вимог закону, першою
умовою застосування позовної давності
до вимог про поділ майна, що є спільною
сумісною власністю, є розірвання шлюбу.
Другою умовою застосування позовної
давності є порушення прав на майно
одним із співвласником.

В судовому засіданні позивач з
представником посилалися на те, що про
розірвання шлюбу їм стало випадково
відомо в вересні 2012 року і після
звернення до Бабушкінського РАГС
представника позивача навесні 2013 року
їм ця інформація була підтверджена.
Разом з цим будь-яких належних та
допустимих доказів цим твердженням
позивач суду не надала. До суду із даним
позовом про поділ майна позивач
звернулася 30.08.2013 року, тобто через
більше, ніж сім років після розірвання
шлюбу з відповідачем, з заявою про
поновлення строку позовної давності,
пропущеного з поважних причин, до суду
не зверталася.

Крім того, після припинення
шлюбних відносин з відповідачем
позивачці було відомо, що він продовжує
проживати у спірному домоволодінні та
користується ним, про те, що він вже має
іншу сім»ю, одружився з ОСОБА_5, від
якої має двох малолітніх дітей.

Судом також встановлено, що в 2004
році позивачка вимагали від
відповідача зареєструвати у спірному
будинку їх спільну доньку ОСОБА_7, на що
він не погодився. Крім того, як пояснила
в судовому засіданні представник
позивача, через наявність у
відповідача заборгованості по сплаті
аліментів на дітей за заявою позивачки
Бабушкінським відділом державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції в 2008 році
був накладений арешт на спірне
домоволодіння. Тобто, зазначені дії
свідчать про те, що ще в 2004 та 2008 році
позивачкою вчинялися певні дії, щодо
намагання розпорядження своєю
власністю у спільному майні подружжя,
проти чого заперечував відповідач. До
суду ж, як вже зазначено вище, із
позовом про поділ майна подружжя
позивачка звернулася лише 30.08.2013 року.

Зважаючи на наведені обставини, з
урахуванням спливу позовної давності
для звернення позивачки до суду з
позовом, про застосування якої
заявлено відповідачем, суд вважає, що
позовні вимоги позивачки задоволенню
не підлягають.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
понесені позивачем витрати по справі
відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України,
суд -

В И Р І Ш
И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_2 огли про поділ
майна подружжя.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в 10-ти
денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. .

Суддя
Т.О. Кудрявцева