провадження: 22-ц/796/1499/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Гринковська
Н.Ю.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді
Шкоріної О.І.,

суддів: Стрижеуса
А.М., Антоненко Н.О.,

при секретарі:
Лужецькій І.С.

за участю: прокурора - Лелиця В.В.

представника позивача -
ОСОБА_3

відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 19 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
ОСОБА_6 про усунення перешкод у
користуванні майном та зобов'язання
вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 19 листопада 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
ОСОБА_6 про усунення перешкод у
користуванні майном та зобов'язання
вчинити дії, - відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

В апеляційній скарзі посилається на
порушення судом норм матеріального
права та процесуального права. Вважає,
що суд неповно з'ясував обставини
справи, що мають значення для її
вирішення. Також послалась на
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими.

На думку позивача, приймаючи рішення,
суд першої інстанції не застосував
положення ст. 41 Конституції України, а
також порушив норми ст. 319, 321, 391 ЦК
України, ст. 155 ЖК України.

Вважає, що суд неповно дослідив усі
матеріали справи, на які позивач
послався, як на підставу своїх вимог та
заперечень, а також не дослідив
належним чином подані докази, що
підтверджують право власності на
квартиру, а також обставини, що
заважають їй здійснювати своє законне
право володіти, користуватися та
розпоряджатися своєю квартирою та
інших обставин, що мають значення для
вирішення справи.

В судове засідання не з'явився ОСОБА_6,
будучи повідомленим про день та час
розгляду справи у встановленому
законом порядку. Враховуючи, що
відповідач ОСОБА_6 не з'явився в судове
засідання втретє, колегія суддів
вважала необхідним відхилити його
клопотання про відкладення розгляду
справи (перебування відповідача у
лікарні) і розглянути справу у його
відсутність відповідно до вимог ч.2
ст.305 ЦПК України.

Представник ОСОБА_5 та помічник
прокурора м.Києва апеляційну скаргу
підтримали і просили її задовольнити.

ОСОБА_4 проти задоволення апеляційної
скарги заперечував і просив рішення як
законне і обґрунтоване залишити без
змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених в суді першої інстанції
вимог, колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про усунення перешкод у
користуванні майном, суд першої
інстанції виходив з того, що ні законом,
ні договором не передбачено такого
способу захисту як усунення перешкод у
користуванні квартирою шляхом
припинення користування та звільнення
квартири, а тому прийшов до висновку, що
заявлений позивачем спосіб захисту
цивільного права не відповідає
правовідносинам, що склалося між
ОСОБА_5 та відповідачами.

Відмовляючи у задоволенні позовних в
частині заборони вчиняти будь-які дії
по перешкоджанню позивачу у
користуванні квартирою АДРЕСА_1 суд
виходив з того, що ОСОБА_5 не надано суду
належних та допустимих доказів того, що
відповідачі перешкоджають вселенню та
проживанню в спірній квартирі їй та її
неповнолітній дитині.

Такий висновок є правильним з огляду
на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
право власності ОСОБА_5 на квартиру
АДРЕСА_1 зареєстроване 23 червня 2011 року
Комунальним підприємством бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна на підставі договору
дарування, укладеного 20 червня 2011 року
між позивачем та ОСОБА_6 в особі його
представника ОСОБА_7 та посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_8 (
реєстровий номер 1123).

Згідно довідок ТОВ «Житло-Сервіс»
станом на 15 липня 2013 року та 29 серпня 2013
року в квартирі зареєстрованим ніхто
не значиться.

Ці обставини не заперечуються
сторонами в судовому засіданні.

Факт реєстрації місця проживання
ОСОБА_5 за спірною адресою у січні 2014
року на висновки суду не впливає,
оскільки за правилами ст.303 ЦПК України
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції на час його ухвалення.

Способи захисту особистого
немайнового або майнового права та
інтересу визначені ст.16 ЦК України.

За правилами глави 29 ЦК України до
способів захисту права власності,
зокрема, віднесені: заборона вчинення
дій, які можуть порушити право
власника, витребування майна із чужого
незаконного володіння, усунення
перешкод у здійсненні власником права
користування та розпорядження своїм
майном, визнання права власності,
визнання незаконним правового акта, що
порушує право власності, відшкодування
шкоди.

Отже, власник вправі звернутися до суду
з вимогою про захист порушеного права
будь-яким способом, але такий спосіб
має бути адекватним змісту порушеного
права з урахуванням характеру
порушення та можливістю захисту
порушеного права.

Виходячи з обставин встановлених судом
першої інстанції, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позивачкою ОСОБА_5
невірно обраний спосіб захисту в
частині усунення перешкод у
користуванні квартирою шляхом
припинення користування та звільнення
відповідачами спірної квартири.

За відсутності доказів на
підтвердження створення перешкод
позивачеві з боку відповідачів в
реалізації нею своїх прав володільця
нерухомого майна, яким є спірна
квартира, позовні вимоги про усунення
перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном, не пов'язаних із позбавленням
володіння ( ст.391 ЦК України), є
безпідставними, а висновок суду про
відмову у задоволенні позовних вимог в
цій частині є обґрунтованим з точки
зору встановлених судом обставин та
норм матеріального права.

Зі змісту ст.386 ЦК України власник може
звернутися до суду з вимогами про
забору вчинення іншою особою дій, які
можуть порушити його право, або з
вимогою про вчинення певних дій для
запобігання такому порушенню.

Враховуючи, що позивачем не надано
належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що відповідачі
перешкоджають їй та її неповнолітній
дитині вселенню та проживанню в
спірній квартирі, суд першої інстанції
правильного дійшов висновку про
безпідставність і необґрунтованість
вимог в частині заборони вчинення
будь-яких дій по перешкоджанню ОСОБА_5 в
користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що відповідачі незаконно заволоділи її
квартирою, не збираються її самостійно
залишати, а тому повинні бути примусово
виселені не можуть бути прийняті в
якості підстав для скасування
оскаржуваного рішення, оскільки
вимоги про виселення відповідачів із
квартири АДРЕСА_1 позивачем у цій
справі заявлені не було.

За правилами ст.11 ЦПК України суд
розглядає справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що висновок суду про відмову у
задоволенні позовних вимог у зв'язку з
неправильно обраним позивачем
способом захисту порушеного права є
правильним, доводи апеляційної скарги
такого висновку суду не спростовують і
на його правильність не впливають.
Підстав для скасування правильного по
суті рішення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 19 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: