Справа № 2/487/916/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2014 року Заводський районний суд
м.Миколаєва у складі: головуючого -
судді Корнешової Т.В.,

при секретарі Демиденко Н.В.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача Сиресіна О.О.

представника третьої особи Тертичної
А.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_4

до ТОВ «Стивідорна компанія
Нікмет-Термінал»,

третя особа - УПФУ в Заводському районі
м.Миколаєва,

про зміну дати і формулювання причини
звільнення, зобов'язання до певних дій,
відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У січні 2014р. позивач звернувся до суду з
позовом, в якому, з урахуванням
наступних уточнень, просить змінити
дату і формулювання причини його
звільнення, зобов'язати відповідача
видати наказ та внести відповідні
записи до трудової книжки про
звільнення з 25.09.2013р. за п.2ст.40 КЗпП,
нарахувати і виплатити йому
середньомісячний заробіток за час
затримки видачі трудової книжки з
02.01.2013р. по 25.09.2013р., вихідну допомогу,
надати уточнюючий звіт до органу ПФУ
щодо виплат позивачу, стягнути на
відшкодування моральної шкоди 10000грн,
посилаючись в обґрунтування вимог на
те, що під час виконання трудових
обов'язків в 2010р. ним отримано травму,
внаслідок якої він перебував на
лікуванні, став інвалідом з 14.10.2010р.
третьої групи, а з 03.11.2011р. - другої
групи, але його звільнення належним
чином не було оформлено; лише 08.02.2013р.
виданий наказ про звільнення з 31.05.2010р.
по закінченню строку трудового
договору за п.2 ст.36 КзпП, що є
неправомірним; лише 25.09.2013р. ним
отримано трудову книжку; як наслідок
незаконних дій відповідача йому
спричинені значні моральні втрати.

У судовому засіданні представник
позивача вимоги підтримала, просила їх
задовольнити, посилаючись на зазначені
обставини; представник відповідача -
проти позову заперечив, посилаючись на
те, що судовими рішеннями від 02.02.2011р.,
13.03.2012р., 30.01.2013р. встановлений факт
перебування позивача у трудових
відносинах з підприємством у певний
період по 31.05.2010р. і наказ про
звільнення виданий відповідно до
судових рішень, видачу трудової книжки
підприємство не затримувало, позивач
на запрошення за нею не з'являвся, тому
документи були направлені йому поштою.

Представник третьої особи в судовому
засіданні вважав позовну вимогу, щодо
зобов'язання відповідача надати до
територіального органу пенсійного
фонду України уточнюючий звіт за
формою №Д4 за період з лютого 2009р. по
25.09.2013р. щодо визначення виплат
щомісячно виходячи із
середньомісячного заробітку 1183,13грн, -
такою, що суперечить чинному
законодавству.

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши їх доказами, суд вважає, що
позов підлягає частковому задоволенню
з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що позивач ОСОБА_4
перебував у трудових відносинах з
відповідачем ТОВ "Стивідорна компанія
Нікмет-Термінал", де працював
докером-механізатором з 22 лютого 2009р.

12.04.2010р. під час виконання трудових
обов'язків ОСОБА_4 отримав виробничу
травму, що підтверджується відповідним
актом від 01.06.2011р. Починаючи з 12.04.2010р.,
він перебував на лікуванні, а згодом,
внаслідок отриманої травми йому
встановлена інвалідність: з 14.10.2010р. -
третя група, а з 03.11.2011р. - друга група.

Рішенням суду від 02.02.2011р. було
визначено, що правовідносини, які
існували між сторонами з приводу
виконання ОСОБА_4
навантажувально-розвантажувальних
робіт є трудовими, наявність письмових
договорів підряду і визначенням у
останньому з них строку дії було
враховано при встановленні факту
трудових відносин із обмеженням
строку.

Проте, всі письмові договори підряду
між сторонами визнанні недійсними за
рішеннями суду від 27.09.2011р. (апеляційної
інстанції), від 23.11.2011р.

Крім того, підприємство вчасно,
відповідно до встановленого судом у
рішенні від 02.02.2011р., не видало
необхідного наказу та не припинило
трудових відносин з позивачем. Лише в
порядку виконання судового рішення від
13.03.2012р., яке набуло чинності 30.01.2013р.,
відповідачем 08.02.2013р. були видані
накази: №21 - про прийняття ОСОБА_4 на
роботу з 22.02.2009р. (без визначення
строку); №22 - про звільнення позивача з
31.05.2010р. за п.2ст.36 КЗпП України з причини
закінчення строку трудового договору.

Відповідно до ст.39-1 КЗпП України
строковий трудовий договір продовжує
свою дію на невизначений строк, вразі
фактичного продовження трудових
відносин та відсутності від жодної із
сторін вимог їх припинення; трудові
договори, що були переукладені один чи
декілька разів, вважаються такими, що
укладені на невизначений строк.

Відповідно до ч.3,ч.4 ст.9 Закону України
"Про охорону праці" за працівниками, які
втратили працездатність у зв'язку з
нещасним випадком на виробництві або
професійним захворюванням,
зберігаються місце роботи (посада) та
середня заробітна плата на весь період
до відновлення працездатності або до
встановлення стійкої втрати
професійної працездатності.

За наведених обставин, які є новими
підставами для звернення позивача до
суду, слід визначити трудові відносини
сторін як такі, що укладені на
невизначений строк, що через втрату
позивачем працездатності у зв'язку з
нещасним випадком на виробництві, за
ним зберігалося місце роботи та
середня заробітна плата до
встановлення стійкої втрати
професійної працездатності і
підприємство мало підстави звільнити
позивача з 03.11.2011р. на підставі ст.40п.5
КЗпП України у зв'язку із трудовим
каліцтвом.

Відповідно до ст.47 КЗпП України на
роботодавця покладено обов'язок видачі
працівникові в день звільнення належно
оформленої трудової книжки. Відповідно
до Інструкції про порядок ведення
трудових книжок на підприємствах, в
установах та організаціях,
затвердженої наказом міністерств від
29.07.1993р. №58, п.4.1 передбачено, що при
затримці видачі трудової книжки з вини
власника або уповноваженого ним органу
працівникові сплачується середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу; днем звільнення в такому разі
вважається день видачі трудової
книжки; про новий день звільнення
видається наказ, також вноситься запис
до трудової книжки.

Отже, через відсутність належного
оформлення звільнення на час
встановлення стійкої втрати
працездатності, слід вважати позивача
звільненим у день видання відповідного
наказу, тобто з 08.02.2013р., а період до того
- часом вимушеного прогулу, який має
оплачуватися середнім заробітком.

За рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 30.01.2013р. з
відповідача на користь позивача
стягнуто середній заробіток за час з
01.06.2010р. по 02.01.2013р. затримки розрахунку
в сумі 36677,03грн.

Проте, через зміну дати звільнення на
08.02.2013р. цей період стає часом
вимушеного прогулу, тому стягнуту суму
слід врахувати у виплату середнього
заробітку за весь час вимушеного
прогулу з 01.06.2010р. по 08.02.2013р., в якому час
з 03.01.2013р. по 08.02.2013р. має бути оплаченим
1183,13грн середнього заробітку, розмір
якого встановлений судом у рішенні від
30.01.2013р. (апеляційної інстанції).

Враховуючи, що порушення відповідачем
трудових прав позивача продовжує
вимагати від нього додаткових зусиль
для свого захисту, що спричиняє і
моральні втрати, суд вважає необхідним
відповідно до положень ст.237-1 КЗпП
України на відшкодування моральних
втрат стягнути 2000грн.

Доказів, які б спростовували викладені
факти, не надано, за такого наведені
представником відповідача доводи про
безпідставність вимог є
непереконливими.

Разом з тим, підстав для задоволення
частини вимог суд не вбачає. Так, що
стосується вимог про зобов'язання
відповідача надати уточнюючий звіт до
органу ПФУ, то, на думку суду, вони
заявлені позивачем без достатнього
обґрунтування фактичними обставинами,
які б свідчили про порушення такою
бездіяльністю прав позивача. Крім того,
з пояснень представника органу ПФУ
слідує, що таке зобов'язання
суперечитиме законодавству щодо
звітності перед органами ПФУ.

Не погоджується суд і з твердженням про
затримку видачі трудової книжки до
25.09.2013р. і встановлення у зв'язку з цим
такої дати звільнення, оскільки за
фактичними обставинами на час
оформлення відповідачем наказу про
звільнення від 08.02.2013р. позивач був
відсутнім на роботі.

За такого, відповідно до п.4.2.
Інструкції про порядок ведення
трудових книжок… затв. 29.07.1993р.,
роботодавець зобов'язаний надіслати
працівнику поштове повідомлення із
вказівкою про необхідність отримання
трудової книжки; пересилання трудової
книжки поштою допускається тільки за
письмовою згодою працівника.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач діяв згідно встановленого
Інструкцією порядку, про що свідчать
копії листів відділу кадрів
відповідача на ім'я позивача, дані
пошти про їх відправку.

На підставі ст.88 ЦПК України з
відповідача в дохід держави належить
стягнути судовий збір.

Керуючись ст.ст.212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Змінити дату звільнення ОСОБА_4
докера-механізатора з роботи у ТОВ
«Стивідорна компанія Нікмет-Термінал»
з 31 травня 2010р. на 08 лютого 2013р.,
формулювання причини звільнення
(підстави звільнення) - з ст.36п.2 КЗпП
України на ст.40п.5 КЗпП України у зв'язку
із трудовим каліцтвом.

Зобов'язати ТОВ «Стивідорна компанія
Нікмет-Термінал» видати наказ про
зміну дати і формулювання причини
звільнення ОСОБА_4 відповідно до
рішення суду та внести про це записи у
трудову книжку ОСОБА_4 у порядку,
встановленому п.2.10 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої 29.07.1993р.

За час вимушеного прогулу за період з
01.06.2010р. по 02.01.2013р. зарахувати у виплату
середнього заробітку 36677,03грн,
стягнутих з ТОВ «Стивідорна компанія
Нікмет-Термінал» на користь ОСОБА_4 за
рішенням суду від 30.01.2013р.

За час вимушеного прогулу з 03.01.2013р. по
08.02.2013р. стягнути з ТОВ «Стивідорна
компанія Нікмет-Термінал» на користь
ОСОБА_4 1183,13грн середнього заробітку.

Стягнути з ТОВ «Стивідорна компанія
Нікмет-Термінал» на користь ОСОБА_4
2000грн на відшкодування моральної
шкоди.

В решті позову відмовити.

Стягнути з відповідача на користь
держави 487,20грн судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Миколаївської
області шляхом подання через районний
суд апеляційної скарги протягом 10 днів
з дня проголошення рішення та набирає
законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не буде подано.

Суддя: Т.В.Корнешова