Справа № 362/480/14-ц Головуючий у І
інстанції Корнієнко С.В.Провадження №
22-ц/780/2388/14 Доповідач у 2 інстанції
СержанюкКатегорія 56
РІШЕННЯ

Іменем України

14 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі головуючого - судді Сержанюка
А.С., членів колегії - суддів Білоконь
О.В., Коцюрби О.П., із участю секретаря
Ромашини І.В., розглянувши у м. Києві
матеріали цивільної справи за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 18 лютого 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
Дзвінківської сільської ради
Васильківського району Київської
області, Державного агентства
земельних ресурсів України, Головного
управління Держземагенства у
Київській області, Управління
Держземагенства у Васильківському
районі про внесення змін до рішення
органу місцевого самоврядування,
визнання недійсним державного акту на
право приватної власності на землю та
визнання права власності на земельну
ділянку,

ВСТАНОВИЛА:

28 січня 2014 року ОСОБА_1 звернулася
до суду із позовом, в якому просила
внести зміни до рішення №34
виконавчого комітету Дзвінківської
сільської Ради народних депутатів
Васильківського району Київської
області від 19.06.1997 року «Про передачу
землі у приватну власність громадянам
с. Дзвінкове», в частині передачі
ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,167 га,
розташовану у с. Дзвінкове
Васильківського району Київської
області, вказавши мету призначення
«для будівництва і обслуговування
житлового будинку господарських
будівель і споруд ( присадибна ділянка
)».

Крім того, просила визнати
недійсним державний акт на право
приватної власності на землю, виданий
Дзвінківською сільською Радою ОСОБА_2
28.11.1997 року, кадастровий №:01:010:0010,
зареєстрований за №594, а також визнати
за нею право власності на вказану
земельну ділянку.

Свої вимоги мотивувала тим, що
спірну земельну ділянку вона
успадкувала після смерті свого
чоловіка, проте, позбавлена можливості
здійснити її державну реєстрацію у
зв'язку із розбіжностями в державному
акті та земельному кадастрі щодо її
цільового призначення.

Ця обставина, у свою чергу,
унеможливлює право позивача вільно
розпоряджатися належною їй земельною
ділянкою.

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 18 лютого 2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

На обґрунтування ухваленого
рішення зазначено, що підстави для
внесення змін до рішення органу
місцевого самоврядування відносно
особи, яка померла та скасування
державного акту на земельну ділянку,
право власності на яку визнано у
порядку спадкування, відсутні.

При цьому, вказано, що позивач
обрала невірний спосіб захисту своїх
порушених прав та інтересів, які, в
даному випадку, можна відновити шляхом
звернення до органу місцевого
самоврядування щодо здійснення зміни
цільового призначення через
приведення до вимог діючого земельного
законодавства або зобов'язання
управління Держземагенства вчинити
відповідні дії щодо правильного
визначення цільового призначення
спірної земельної ділянки, що може бути
здійснено в порядку адміністративного
судочинства.

Не погоджуючись із ухваленим
рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу, посилаючись на його
незаконність, необґрунтованість,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення
матеріального та процесуального права
при його ухваленні.

Просить рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 18 лютого 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Суд, з'ясувавши обставини і
перевіривши їх доказами у межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
вислухавши учасників процесу у судових
дебатах, вважає за необхідне
апеляційну скаргу задовольнити
частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що також
підтверджується і матеріалами справи,
19 червня 1996 року рішенням №34
виконавчого комітету Дзвінківської
сільської Ради народних депутатів
Васильківського району Київської
області «Про передачу землі у приватну
власність громадянам с. Дзвінкове»
передано громадянам даного населеного
пункту згідно списку безоплатно у
приватну власність земельні ділянки
для обслуговування житлових будинків
та ведення особистого підсобного
господарства з подальшою видачею
державного акта на право приватної
власності на землю, у т.ч. ОСОБА_2 -
площею 0,167 га ( а.с. 8-9 ).

28 листопада 1997 року ОСОБА_2 був
виданий державний акт на право
власності на земельну ділянку, в якому
зазначено цільове призначення
земельної ділянки - для обслуговування
житлового будинку та ведення
підсобного господарства ( а.с. 10 ).

На підставі свідоцтва про право
на спадщину за заповітом, виданого 11
вересня 2009 року право власності на цю
земельну ділянку перейшло до чоловіка
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ( там же ).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер ( а.с. 14 ).
Спадкоємицею вищевказаної
земельної ділянки є його дружина
-ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право
на спадщину за законом, виданого 14
лютого 2012 року ( там же ).

Згідно Державного земельного
кадастру про земельну ділянку ( а.с. 19
), вид використання вказаної земельної
ділянки зазначено «для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
( присадибна ділянка )».

Відповідно до листа управління
Держземагенства у Васильківському
районі №4862/01-1 від 03.07.2013 року зазначено,
що в державному акті на право приватної
власності на землю, виданого 28
листопада 1997 року на ім'я ОСОБА_2, має
місце описка ( помарка ), а саме: в графі
«мета призначення» помилково вказано
два види використання земельної
ділянки «обслуговування житлового
будинку» та «ведення підсобного
господарства» замість одного
«обслуговування житлового будинку» (
а.с. 15, 16 ).

Саме це було підставою для
відмови у задоволенні вимоги позивача
про реєстрацію права на зазначене
нерухоме майно Реєстраційною службою
Васильківського міськрайонного
управління юстиції Київської області,
унаслідок чого ОСОБА_1 оскаржила її дії
до Київського окружного
адміністративного суду ( а.с. 28-29 ).

Постановою суду від 05 вересня 2013
року в задоволенні заявлених вимог їй
було відмовлено, оскільки в зазначених
документах є розходження в призначенні
земельної ділянки ОСОБА_1 ( там же ).

Таким чином, суд апеляційної
інстанції, на підставі викладеного
прийшов до переконання, що право
власності на її земельну ділянку,
призначену для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд (
присадибна ділянка ) не визнається,
унаслідок чого воно підлягає захисту
на підставі ст. 392 ЦК України.

Відповідно, рішення суду першої
інстанції у цій частині підлягає
скасуванню на підставі ст. 309 ЦПК
України із ухваленням нового про
задоволення позову про визнання права
власності, оскільки доводи апеляційної
скарги про його незаконність,
необґрунтованість, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення матеріального та
процесуального права при його
ухваленні, зокрема, ст. 392 ЦК України,
ст.ст. 10, 11, 60, 212-213 ЦПК України, у суді
другої інстанції підтвердились.

В решті рішення суду першої
інстанції, на переконання апеляційного
суду, ухвалено з додержанням
матеріального та процесуального права,
а тому, згідно ст. 308 ЦПК України, не
підлягає зміні чи скасуванню.

Зазначені доводи апеляційної
скарги, на переконання суду другої
інстанції, не спростовують висновок
суду про безпідставність заявлених
позовних вимог про внесення змін до
рішення виконкому, визнання недійсним
державного акту на право приватної
власності на землю.

Тим паче, перша вимога ОСОБА_1 не
ґрунтується на положеннях ст.ст. 16 ЦК
України, ст. 152 ЗК України, оскільки
зазначені норми такого способу захисту
прав чи інтересу не передбачають, а
вирішення цього питання законом
віднесено до компетенції органу
місцевого самоврядування, який
ухвалював рішення про надання
земельної ділянки.

При цьому, системний аналіз положень
ст. 126 та ст. 152 Земельного кодексу
України, на переконання апеляційного
суду, свідчить про неможливість
визнання недійсним державного акту на
право приватної власності на землю, як
самого по собі правовстановлюючого
документа, ні даною нормою, ні іншою
нормою закону, при наявності рішення,
що надало право на отримання цього
правовстановлюючого документа.

Відповідно, відсутні будь-які
правові підстави в т.ч. і для визнання
недійсним державного акту на право
власності на земельну ділянку, у
відповідності до положень ст. 152
Земельного кодексу України.

Окрім цього, згідно вимог ч. 3 ст. 309
ЦПК України, порушення норм
процесуального права можуть бути
підставою для скасування або зміни
рішення, якщо порушення призвело до
неправильного вирішення справи, чого
судом не виявлено у зазначеній частині
рішення.

Враховуючи наведене та керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 308, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково. Рішення
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 18 лютого 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
Дзвінківської сільської ради
Васильківського району Київської
області, Державного агентства
земельних ресурсів України, Головного
управління Держземагенства у
Київській області, Управління
Держземагенства у Васильківському
районі про внесення змін до рішення
органу місцевого самоврядування,
визнання недійсним державного акту на
право приватної власності на землю та
визнання права власності на земельну
ділянку, у частині відмови у
задоволенні позову про визнання права
власності на земельну ділянку,
скасувати та ухвалити у цій частині
нове рішення про задоволення позову.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на земельну ділянку, площею 0,167 га, що
розташована у с. Дзвінкове
Васильківського району Київської
області, кадастровий номер
:01:010:0010, з цільовим призначенням
«для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд ( присадибна ділянка
)»

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Головуючий

А.С. Сержанюк

Судді:

О.В. Білоконь

О.П. Коцюрба