Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/779/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Гершкул І.М.
Доповідач Дьомич Л. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

09.04.2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області в складі:

головуючої судді: Дьомич Л.М.

суддів: Єгорової С.М.; Пищиди М.М.

з участю секретаря: Лазаренко В.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Кіровограді
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Кіровоградського
районного суду Кіровоградської
області від 16 січня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Головне управління
юстиції у Кіровоградській області про
визнання договору купівлі-продажу
дійсним та визнання права власності,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся в
суд з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про:

- визнання договору купівлі-продажу
будинку, який розташований за адресою:
АДРЕСА_1 від 25 березня 1991 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 дійсним;

- визнання за ОСОБА_2 право власності на
будинок у порядку спадкування після
смерті ОСОБА_6, який розташований за
адресою: АДРЕСА_1.

Вимоги обґрунтував тим, що згідно
договору купівлі-продажу від 25 березня
1991 року, зареєстрованого в реєстрі за №
11, ОСОБА_6 придбала у ОСОБА_4 житловий
будинок, який розташований за адресою:
АДРЕСА_1. Вказаний будинок належав
ОСОБА_4 на підставі запису
погосподарської книги № 2 виконкому
Клинцівської сільської ради
Кіровоградської області.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла. Після її
смерті відкрилась спадщина на земельну
ділянку та житловий будинок, які
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 являються
спадкоємцями за законом, оскільки
заповіт померлою не складався. Від
своєї частки у спадщині ОСОБА_3
відмовився на користь свого сина
ОСОБА_2.

Позивач після смерті матері в
установлений законом строк звернувся
із заявою про прийняття спадщини до
приватного нотаріуса Кіровоградського
районного нотаріального округу ОСОБА_7
та отримав свідоцтво про право на
спадщину на земельну ділянку площею
0,2147 га, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1 та належала спадкодавцю ОСОБА_6
на підставі державного акту на право
приватної власності на землю серії КР
№ 005127, виданого 27 травня 1999 року
Клинцівською сільською радою
Кіровоградської області. У видачі
свідоцтва про право на спадщину на
житловий будинок приватним нотаріусом
відмовлено, оскільки у ОСОБА_2 відсутні
правовстановлюючі документи щодо
належності вказаного будинку
спадкодавцю, а також відсутня державна
реєстрація права власності. Вказані
обставини змусили ОСОБА_2 звернутися до
суду, оскільки він не може набути право
власності на будинок в порядку
спадкування через нотаріальну контору.

Ухвалою суду від 09 січня 2014 року до
участі у справі в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
стороні відповідача, залучено Головне
управління юстиції у Кіровоградській
області (а.с.75).

Рішенням Кіровоградського районного
суду Кіровоградської області від 16
січня 2014 року у задоволені позову
відмовлено.

ОСОБА_2, не погоджуючись з рішенням суду
першої інстанції, звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
про скасування та ухвалення нового
рішення, яким задовольнити його
вимоги. Зазначає, що суд першої
інстанції приймаючи рішення не повно
з'ясував обставини, що мають істотне
значення для справи, неправильно
застосовано норми матеріального і
процесуального права.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове
засідання апеляційного суду не
з'явились, подали заяви про розгляд
справи за їх відсутності, просили
задовольнити апеляційну скаргу
(а.с.106,107). Представник Головного
управління юстиції у Кіровоградській
області подав також заяву про слухання
справи за його відсутності (а.с.126)

Заслухавши доповідача, пояснення
ОСОБА_2 та його представника - адвоката
ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема
питання про те, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до спірних правовідносин.

Вирішуючи спір суд першої інстанції
зазначив, що вимоги позивача про
визнання права власності на будинок в
порядку спадкування не ґрунтуються на
законі та доказах.

Суд апеляційної інстанції не
погоджується з такими висновками суду
за наступного.

Згідно матеріалів цивільної справи
встановлено, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 25
березня 1991 року укладено договір
купівлі-продажу будинку із
господарськими будівлями, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1.
Вказаний договір купівлі-продажу
посвідчений секретарем виконуому
Клинцівської сільської ради
Кіровоградської області (а.с.11;56).
ОСОБА_4 будинок належав згідно запису
погосподарській книзі №2 виконкому
Клинцівської сільської ради.

Згідно копії свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_1 ОСОБА_6 померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10). Після її смерті
відкрилась спадщина на земельну
ділянку та житловий будинок, які
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_3, який є чоловіком померлої та
ОСОБА_2, який є сином померлої являються
спадкоємцями за законом, що
підтверджується копією свідоцтва про
шлюб серії НОМЕР_2 та копією рішення
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 22 січня 2013 року (а.с.
23-24; 22).

Згідно довідки виданої Клинцівською
сільською радою Кіровоградської
області від 14 жовтня 2013 року за № 583
ОСОБА_6 була зареєстрована та проживала
за адресою: АДРЕСА_1 з 1992 року і до дня
смерті ІНФОРМАЦІЯ_2. На час складання
довідки у вказаному будинку без
реєстрації проживав ОСОБА_3, заповіт
від імені ОСОБА_6 виконкомом
Клинцівської сільської ради не
реєструвався (а.с.20).

ОСОБА_3 подано заяву про відмову від
своєї частки у спадщині, що
підтверджується копією спадкової
справи № 34/2012, яку заведеної після
смерті ОСОБА_6 (а.с.60-72), а ОСОБА_2,
отримано свідоцтво про право на
спадщину за законом на земельну
ділянку, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1 та в подальшому оформлено
право власності на вказану земельну
ділянку, що підтверджується копією
витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно (а.с.16).

Відповідно до п. 4 Інструкції про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затвердженої наказом Мінкомгоспу УРСР
від 31.01.1966 року (надалі інструкція),
реєстрації підлягали лише всі будинки
та домоволодіння в межах міста і селища
міського типу Української РСР, а
відповідно до п. 6 Інструкції не
підлягали реєстрації будинки і
домоволодіння, що розташовані в
сільських населених пунктах. Отже, у
сільській місцевості оформлення
індивідуальних (приватних) будинків
здійснювалося шляхом проведення у
погосподарській книзі сільської ради
відповідного запису та відкриття
особистого рахунку. Інших
правовстановлюючих документів чинне
на той час законодавство не
передбачало.

Тобто, записи у погосподарських книгах
визнавались в якості актів органів
влади (публічних актів), що
підтверджують право приватної
власності.

Підстави набуття права власності на
житловий будинок, споруди та
належність цього майна особі
визначаються законодавством, чинним на
час набуття права власності.
Законодавством, яке діє на час
відкриття спадщини, врегульовано
питання спадкування цього майна, а не
його належність спадкодавцю.

Тому, при вирішенні спору про визнання
права власності на спадкове майно суду
слід керуватися законодавством, яке
регулювало виникнення права власності
на будинок, а також положеннями ЦК
Української РСР 1963 року, Законом
України «Про власність», Законом
України «Про місцеві Ради народних
депутатів та місцеве і регіональне
самоврядування в Україні» постановою
Кабінету Міністрів Української РСР від
11 березня 1985 року № 105 «Про порядок
обліку житлового фонду в Українській
РСР».

Відповідно до п. 62 Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій
державними нотаріальними конторами
Української РСР, затвердженої наказом
Міністра юстиції Української РСР № 45/5
від 31 жовтня 1975 року, п. 45 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
виконавчими комітетами міських,
селищних, сільських Рад депутатів
трудящих, затвердженої наказом
Міністра юстиції Української РСР № 1/5
від 19 січня 1976 року, підтвердженням
належності будинку може служити
відповідна довідка виконавчого
комітету сільської Ради депутатів
трудящих, в якій, крім підтвердження
належності жилого будинку (частини
будинку) відчужувачу на підставі
запису в погосподарській книзі,
повинно бути також зазначено: дані про
склад будинку; розмір загальної жилої
площі і розмір земельної ділянки.

Виходячи з наведеного, підтвердженням
належності жилого будинку певній особі
є запис в погосподарських книгах,
ведення яких на той час передбачалось
наказами Центрального статистичного
управляння СРСР і було обов»язковим.

Виникнення права власності на жилі
будинки, споруди не залежало від
державної реєстрації цього права.

Відповідно до Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» права на
нерухоме майно до набрання чинності
цим Законом визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом за умов, якщо
на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов»язкової реєстрації таких прав.

Виходячи з наведеного, підтвердженням
належності жилого будинку (його
частини) певній особі є запис в по
господарських книгах, ведення яких на
той час передбачалось наказами
Центрального статистичного управління
СРСР і було обов'язковим. Виникнення
права власності на жилі будинки,
споруди не залежало від державної
реєстрації цього права чи від
прийняття його до експлуатації.

Суд першої інстанції в порушення вимог
ст. 213 ЦПК зазначених обставин справи та
положень законодавства не врахував, як
і того, що законодавством яке діє на час
відкриття спадщини, врегульовано
питання спадкування майна, а не його
належність спадкодавцю, а тому дійшов
помилкового висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позовів.

Тому, вимоги в позовній заяві про
визнання права власності в порядку
спадкування майна померлої, а саме
будинку розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 з господарськими будівлями
загальною жилою площею 24,0 м 2 за ОСОБА_2,
підлягає задоволенню.

Однак, відповідно копій технічних
паспортів від 27.12.2000 р. та від 26.09.2013 р.
ОСОБА_6 в період з 2000 року по 2013 рік
проведено добудову вищевказаного
житлового будинку (а.с. 12-14; 70-72),
зазначені добудови не можуть бути
предметом спадкування, так як це
майно не було оформлено у
відповідності до норм права, чинних на
час зведення добудов.

Статтею 47 ЦК УРСР передбачено, що
нотаріальне посвідчення угод
обов'язкове лише у випадках зазначених
у законі. Недодержання в цих випадках
нотаріальної форми тягне за собою
недійсність угоди. Якщо одна із сторін
повністю або частково виконала угоду,
що потребує нотаріального посвідчення,
а друга сторона ухиляється від
нотаріального оформлення угоди, суд
вправі за вимогою сторони, яка
виконала угоду, визнати угоду дійсною.
В цьому разі наступне нотаріальне
оформлення угоди не вимагається.

Таким чином, ухвалюючи рішення в
частині відмови в задоволенні позову
про визнання договору дійсним, суд
першої інстанції правильно застосував
норми матеріального і процесуального
права, оскільки вказаний договір
нотаріально посвідчено секретарем
виконкому Клинцівської сільської ради,
а тому згідно положень ст. 47 ЦК УРСР він
не потребує визнання дійсним.

Керуючись ст. 303, ст. 307, ст. 309, ст. 313, ст.
314, ст. 316, ст. 319 ЦПК України, колегія
суддів -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського районного
суду Кіровоградської області від 16
січня 2014 року в частині вирішення
позовних вимог про визнання права
власності - скасувати.

Визнати право власності в порядку
спадкування на будинок який
розташований за адресою: АДРЕСА_1 з
господарськими будівлями загальною
жилою площею 24,0 м 2 за ОСОБА_2.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційного суд набирає
чинності з моменту його проголошення і
може бути оскаржено безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: