Справа №1813/5435/2012 Головуючий у суді у 1
інстанції - Ярошенко Т. О.Номер
провадження 22-ц/788/55/14 Суддя-доповідач -
Собина Ольга. Іванівна. Категорія - 57
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Сумської області в складі:

Головуючого - Собини О. І.,

суддів - Левченко Т. А., Таран С. А.,

з участю секретаря судового засідання -
Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5

на рішення Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 20 листопада
2013 року

та апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу
Охтирського міськрайонного суду
Сумської області від 5 грудня 2013 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, 3-ті особи: Управління державної
міграційної служби у Сумській області
в особі Охтирського міськрайонного
сектору, орган опіки та піклування
Охтирської міської ради про виселення
та зняття з реєстрації,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
3-ті особи: Охтирська міська рада
Сумської області про встановлення
факту проживання однією сім'єю,
визнання права власності на 1/2 частину
конструктивних елементів і
будівельних матеріалів об'єкту
самочинного будівництва, визнання
будинковолодіння спільним сумісним
майном, визнання ідеальної частки та
права власності на 1/2 частину
будинковолодіння, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 20 листопада
2013 року було відмовлено в задоволенні
позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи
Управління державної міграційної
служби у Сумській області в особі
Охтирського міськрайонного сектору,
орган опіки та піклування Охтирської
міської ради про виселення та зняття з
реєстрації.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено
частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 однією сім'єю як чоловіка та
жінки без реєстрації шлюбу з 1 січня 2004
року по 7 листопада 2012 року.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
18/200 частини житлового будинку АДРЕСА_1

Визнано за ОСОБА_4 право власності на
82/200 частини житлового будинку АДРЕСА_1

Визнано право власності за ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на будівельні матеріали та
конструктивні елементи, вкладені в
будівництво сараю-гаражу позначеного
літерою «Б» на території
будинковолодіння по АДРЕСА_1 по 1/2
частини за кожним.

Відмовлено в решті позовних вимог
ОСОБА_3 за необґрунтованістю.

Вирішене питання щодо розподілу
судових витрат по справі.

Ухвалою Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 05 грудня 2013
року було виправлено помилки в
мотивувальній та резолютивних
частинах рішення і абзаци
дев'ятнадцятий та сорок п'ятий
мотивувальної частини рішення
викладені в нових редакціях та
виправлено описки в четвертому та
п'ятому абзаці резолютивної частини
рішення із зазначенням, що за ОСОБА_3
визнається право власності на 9/100
частин спірного домоволодіння, а за
ОСОБА_4 - на 91/100 частин і з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 стягнуто понесені ним
судові витрати в розмірі 1304 грн.00 коп., з
ОСОБА_4 на користь держави стягнуто
судовий збір в сумі 540 грн.35 коп. і з
ОСОБА_3 на користь держави стягнуто
судовий збір в розмірі 1062 грн.35 коп.

В апеляційних скаргах, відповідач за
первісним позовом ОСОБА_3, посилаючись
на невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
норм процесуального та матеріального
права, просить рішення суду скасувати в
частині визначення розміру часток між
співвласниками будинковолодіння і
визнати за ним право власності на 12/100
частин житлового будинку по АДРЕСА_1, а
за ОСОБА_4 право власності на 88/100 частин
житлового будинку. Також просить
скасувати і ухвалу суду про
виправлення описок та арифметичних
помилок.

Вважає, що суд безпідставно узяв до
уваги висновок додаткової
судово-будівельної експертизи, яким
вирахувано відсоток поліпшень по
домоволодінню без врахування заміни
підлоги, влаштування газового
лічильнику та газового котла внаслідок
чого частка покращень склала 18/100, хоча
ним надано достатньо доказів на
підтвердження того, що саме за його
участю була облаштована підлога в
усьому будинку, а також влаштовано
газовий лічильник та встановлений
новий газовий котел. Тому вважає, що
необхідно було узяти до уваги
додатковий висновок експертизи від 7
жовтня 2013 року, яким розмір поліпшень
визначений 24/100, а отже і за ним повинно
бути визнане право власності на 12/100
частин домоволодіння.

В апеляційній скарзі представник
позивачки ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить
скасувати рішення місцевого суду,
оскільки вважає, що позивачка надала
достатньо доказів на підтвердження
своїх позовних вимог щодо вчинення
відповідачем насильства відносно неї
та її неповнолітньої доньки та
неможливості спільного проживання з
ним. Також вважає, що відповідач не
набув право власності на частину
домоволодіння, а навіть якщо вважати,
що він за час їх спільного проживання
вкладав кошти в покращення будинку, то
суд повинен був стягнути на його
користь лише грошову компенсацію, а не
виділяти останньому невелику частку в
нерухомому майні.

Заслухавши доповідь судді-головуючого,
доводи сторін та їх представників,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги не підлягають задоволенню з
таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
і вбачається з матеріалів справи
сторони з 02 червня 1999 року по 13 травня
2003 року перебували у шлюбі, що
підтверджується копією свідоцтва про
одруження та копією свідоцтва про
розірвання шлюбу (а.с.6-7).

Від спільного життя сторони мають
доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також місцевим судом встановлено, що
після розірвання шлюбу сторони з 1
січня 2004 року по 7 листопада 2012 року
продовжували проживати разом, як
чоловік та жінка без реєстрації шлюбу,
вели спільне господарство, мали
спільний сімейний бюджет. З рішенням
місцевого суду в цій частині сторони
погодились і в апеляційному порядку не
оскаржили.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла матір позивачки
ОСОБА_4 - ОСОБА_7 і позивачка прийняла
спадщину після смерті матері, в тому
числі і житловий будинок АДРЕСА_1, а
отже даний будинок відповідно до ч.2
ст.548 ЦК УРСР вважається належним
спадкоємиці на праві власності з
моменту відкриття спадщини.

Вподальшому, ОСОБА_4 оформила своє
право власності на спадкове майно,
отримавши свідоцтвом про право на
спадщину за законом від 01 листопада 2001
року на житловий будинок АДРЕСА_1
жилою площею 55, 6 кв. м. (а.с.5, 8-9 т.с. 1).

Оскільки сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі і
будинковолодіння потребувало ремонту,
вкладення коштів у добудову та
приведення до належного технічного
стану, тому вони, починаючи з літа 2001
року, за спільні кошти почали
покращувати будівельно-технічний стан
будинковолодіння, внаслідок чого
збільшилася його вартість.

Місцевим судом встановлено, що з часу
набуття позивачкою права власності на
спадкове майно та до часу припинення
спільного проживання житловий будинок
за адресою АДРЕСА_1, який належить
ОСОБА_4 істотно збільшився у своїй
вартості внаслідок спільних трудових
та грошових затрат.

Дані обставини підтверджуються
висновком судової будівельно -
технічної експертизи від 03 квітня 2013
року в якому зазначений перелік робіт
проведених сторонами по поліпшенню
житлового будинку, які є
невідокремленими від будинку за період
з 06 листопада 2001 року по даний час.
(а.с.171-187 т.с.1).

Зокрема, в будинку облаштовано
підвісні стелі, розведено по будинку
електропроводку, встановлено в стелі
точкові світильники, замінено в деяких
кімнатах труби на металопластикові,
встановлено газову колонку,
поштукатурено стіни, поклеєно шпалери,
замінено на пластикові вікна по всьому
будинку, облаштовано вхід до будинку,
зроблене крильце з козирьком,
встановлено вхідні двері в будинок,
встановлено ванну кімнату, санвузол,
інше. Облаштовано також територію
подвір'я, встановлено шиферний паркан.

Згідно висновку додаткової будівельно
- технічної експертизи №34 від 22 липня
2013 року ринкова вартість
будинковолодіння по АДРЕСА_1 Сумської
області, зі складовими
будівельно-технічного характеру
станом на 06 листопада 2001 року складає 173
200 гривень, а станом на 2013 рік складає 273
707 гривень з урахуванням виконаних
робіт по поліпшенню будинку. (т.с.3
а.с.7-34). Виконані будівельно-технічні
роботи з будівництва (ремонту,
реконструкції, перебудови,
облаштування, переобладнання
комунікаційних мереж, благоустрою
території) за адресою по АДРЕСА_1 в
житловому будинку, господарських
спорудах та надвірних будівлях за
період з 06 листопада 2001 року є
істотними поліпшеннями у порівнянні з
2013 роком і вартість поліпшень в
домоволодінні без урахування гаражу -
сараю позначеного літерою «Б», без
урахування робіт по влаштуванню
підлоги, встановлення ванни, газового
лічильника і газового котла складає 104
353 грн., що складає 17, 38 % або 17/100 від
вартості будинковолодіння з
поліпшенями (а.с. 147-157 т.с. 3).

Вподальшому, у зв'язку із встановленням
факту утеплення житлового будинку
шляхом засипання кулькового
пінопласту між стінами будинку,
висновком додаткового
будівельно-технічної експертизи від 11
листопада 2013 року було встановлено, що
частка поліпшень в домоволодінні з
урахуванням утеплення житлового
будинку без урахування гаражу сараю
позначеного літерою «Б», без
урахування робіт по влаштуванню
підлоги, влаштування газового
лічильника і газового котла становить
17, 83% або 18/100 ( т.с.4 а.с.60-71).

Вартість будівельних матеріалів та
конструктивних елементів, вкладених у
будівництво сараю гаражу позначеного
літерою «Б» на території
будинковолодіння по АДРЕСА_1 на даний
час складає 23 893 грн.

Колегія суддів погоджується з
висновком місцевого суду щодо
прийняття до уваги висновку додаткової
будівельно - технічної експертизи в
частині збільшення вартості житлового
будинку за рахунок спільної праці
подружжя ОСОБА_4 на 18/100 частини і
визнання за ОСОБА_3 саме права
власності на 9/100 а не на 12/100 частин
спірного домоволодіння.

Колегія суддів вважає такими, що не
заслуговують на увагу доводи апелянта
ОСОБА_3 щодо надання ним достатніх
доказів на підтвердження здійснення
ним робіт по облаштованнню підлоги в
усьому будинку, а також влаштуванню
газового лічильника та встановлення
нового газового котла, оскільки як
вбачається з акту прийняття в
експлуатацію житлового будинку з
надвірним будівлями розташованого за
адресою АДРЕСА_1 даний будинок був
прийнятий в експлуатацію 9 грудня 1993
року, а внутрішньобудинковий
газопровід у спірному будинку був
прийнятий в експлуатацію в травні 1994
року, що підтверджується будівельним
паспортом (т.с. 3 а.с. 131, т.с. 4 а.с.1-8).

Таким чином, колегія суддів вважає, що
заміна підлоги у вже побудованому
будинку та встановлення газового
лічильника і нового газового котла не
виходить за межі обов'язків членів
сім'ї власника житлового будинку
встановленого ч.3 ст.156 ЖК України щодо
несення ними витрат по утриманню
будинку в належному стані.

Відповідно до вимог ст.25 КпШС України
(аналогічна норма міститься й у ст.62 СК
України), якщо майно дружини, чоловіка
за час шлюбу істотно збільшилось у
своїй вартості внаслідок спільних
трудових чи грошових затрат або затрат
другого з подружжя, воно у разі спору
може бути визнане за рішенням суду
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно з висновками
будівельно-технічної експертизи, що
призначалися судом, вартість поліпшень
в домоволодінні з урахуванням
утеплення житлового будинку без
урахування гаражу сараю позначеного
літерою «Б», без урахування робіт по
влаштуванню підлоги, влаштування
газового лічильника і газового котла
становить 107049 грн.00 коп., а частка в
загальній вартості дорівнює 18/100, а тому
висновок місцевого суду про те, що
проведений сторонами в період шлюбу та
спільного проживання ремонт будинку
істотно збільшив його вартість є
переконливим.

Колегія суддів не погоджується з
доводами апеляційної скарги
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 щодо
надання позивачкою переконливих
доказів на підтвердження того, що
ремонт в належному їй на праві
власності будинку був здійснений за
кошти отримані нею від продажу
спадкового майна - будинку та земельної
ділянки її бабусі за адресою АДРЕСА_2,
оскільки дійсно зазначене нерухоме
майно було продане позивачкою на
підставі договорів купівлі-продажу від
30 вересня 2004 року та від 23 квітня 2004 на
загальну суму 28 671 грн.00 коп. (т.с.3 а.с.76,
120). В той же час, основна частина
ремонтних робіт в будинку була
здійснена в період з 2001 по 2004 роки і
встановлена місцевим судом вартість
поліпшень в розмірі 107 049 грн.00 коп.
значно перевищує вартість
відчудженого спадкового майна
позивачки. Крім того, як пояснив в
судовому засіданні відповідач ОСОБА_3
частина коштів отриманих від продажу
нерухомого майна була витрачена на
придбання меблів для облаштування
будинку, а частину позивачка надала в
позику своєму родичу і позивачка ці
доводи відповідача належним чином не
спростувала.

Доводи представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5
щодо можливості стягнення на користь
позивача за зустрічним позовом
грошової компенсації за його частку в
спільному майні подружжя не
спростовують висновків місцевого суду,
оскільки з такими позовними вимогами
ОСОБА_4 до суду не зверталась і, у
випадку наявності усіх підстав
передбачених ч.1 ст.365 ЦК України, вона
не позбавлена можливості звернутись з
позовом до суду про припинення права
ОСОБА_3 на частку у спільному майні.

Також колегія суддів погоджується з
висновками місцевого суду щодо
відсутності підстав для задоволення
вимог позивачки ОСОБА_4 про виселення
відповідача ОСОБА_3 з підстав
передбачених ст.116, 157 ЖК України,
оскільки останній на законних
підставах вселився та був
зареєстрований в будинку позивачки і
припинення сімейних відносин з
позивачкою як власницею будинку не
позбавляє його права користування
займаними приміщеннями як це
передбачено ч.4 ст.156 ЖК України. Доказів
щодо виселення відповідача в розумінні
ст. 116, 157 ЖК України позивачкою
місцевому суду надано не було.

Крім того, місцевим судом вірно було
враховано наявність у відповідача
права на частку в житловому будинку, а
тому і відсутність законних підстав
для його виселення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про невірність
застосування судом норм матеріального
чи порушення процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
невірного вирішення справи.

За таких обставин, коли суд ухвалив
рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
підстав для його зміни чи скасування
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст. ст.
308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 на рішення
Охтирського міськрайонного суду
Сумської області від 20 листопада 2013
року та ухвалу Охтирського
міськрайонного суду Сумської області
від 05 грудня 2013 року відхилити.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4
- ОСОБА_5 на рішення Охтирського
міськрайонного суду Сумської області
від 20 листопада 2013 року відхилити.

Рішення Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 20 листопада
2013 року та ухвалу Охтирського
міськрайонного суду Сумської області
від 05 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу може
бути оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -