РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року

Калінінський районний суд м.
Донецька Донецької області в складі:

головуючого судді
- Токарєвої Н.М.,

при секретарі
- Некрасової Г.В.

за участю:

позивача
- ОСОБА_1,

представника позивача
- ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
Комунального підприємства Бюро
технічної інвентаризації м. Донецька
про визнання права власності на
спадкове майно, витребування майна із
чужого незаконного володіння,
виселення -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
з позовом до ОСОБА_3 про визнання права
власності на спадкове майно,
витребування майна із чужого
незаконного володіння, виселення, в
якому з урахуванням уточнень просив: -
визнати за ОСОБА_1, як спадкоємцем
першої черги, у порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_6 право
власності на квартиру АДРЕСА_1, що
розташована на четвертому поверсі
дев'яти поверхового будинку, яка
представляє собою відокремлену
квартиру, що складається з двох
житлових кімнат: з них перша кімната
площею 11,80 кв.м.; друга кімната 18,00 кв.м.;
житлова площа квартири 29,80 кв.м.; кухня
відокремлена 7,10 кв.м.; ванна кімната 2,60
кв.м.; туалет 1,00 кв.м.; коридор 2,60 кв.м.;
передня 6,20 кв.м.; кладова 0,60 кв.м.; балкон
1,10 кв.м.; загальна площа квартири 49,90
кв.м.; наведена площа квартири 51,00 кв.м.;
яка належала ОСОБА_6 на підставі
Договору купівлі-продажу від 30 серпня
1995 року, на праві приватної власності
про що зроблено запис в реєстрову книгу
за № 1/6 ДК - 54 (127) від 31 серпня 1995 року; -
зобов'язати ОСОБА_3 не перешкоджати
ОСОБА_1 в праві користування та
розпоряджання квартирою АДРЕСА_1; -
витребувати квартиру АДРЕСА_1 від
ОСОБА_3, яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа нею; -
виселити ОСОБА_3 з приміщення квартири
АДРЕСА_1 без надання іншого жилого
приміщення впродовж встановленого
згідно закону строку.

Позивач свої позовні вимоги
обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер батько позивача ОСОБА_6. Після
його смерті відкрилась спадщина та
виникли наступні спадкоємці: позивач -
ОСОБА_1 - першої черги та сестра батька -
ОСОБА_7 - другої черги. Рішенням
Апеляційного суду від 20.08.2009 року було
визнано ОСОБА_3 спадкоємцем четвертої
черги та встановлено термін її
проживання разом з батьком позивача, до
час його смерті, на протязі тільки п'яти
років, а саме з 04.02.2002 року. У ході
судових процесів позивач довів, що
згідно закону частка в натурі може бути
виділена ОСОБА_3 лише з майна набутого
батьком ОСОБА_6 та нею на правах
спільної сумісне власності за період
їх проживання однією сім'єю, в термін
чітко визначений судом, а саме з 04.02.2002
року по 04.02.2007 року. Це було затверджено
рішенням Калінінського районного суд
м. Донецька від 20.10.2011 року, яке набрало
законної сили, та згідно з яким
відповідачу вже була виділена належна
частка зі спадщини батька позивача, а
саме 1/2 частка з грошових вкладів в
банках України та Росії. В рішенні
Апеляційного суду від 20.08.2009 року було
зазначено, що позивач у встановлений
законом строк звернувся до нотаріуса
із заявою про прийняття спадщини, при
цьому інших спадкоємців першої черги у
його померлого батька немає, тому ніщо
не заважає ОСОБА_1 одержати спадщину у
встановленому законом порядку через
нотаріальну контору. Але в супереч
цьому реальною перешкодою одержання
спадщини виявилась ОСОБА_3. Вона до
теперішнього часу незаконно займає та
перешкоджає позивачу у доступі до
квартири АДРЕСА_1, яка належить
батькові ОСОБА_6 на підставі Договору
купівлі-продажу від 30 серпня 1995 року,
посвідченому державним нотаріусом
Восьмої донецької державної
нотаріальної контори Арепьєвою Є.А.,
який зареєстровано у БТІ м. Донецька на
праві приватної власності, про що
зроблено запис в реєстрову книгу за №
1/6 ДК - 54 (127) від 31 серпня 1995 року.
Квартира була придбана батьком ОСОБА_6
за власні кошти зароблені в районах
Крайньої Півночі за період перебування
в зареєстрованому шлюбі з матір'ю
позивача та залишена батькові за
договором про розподіл майна між
подружжям. До теперішнього часу ОСОБА_3
незаконно утримує ключі від квартири
батька, де зберігається особисте
листування позивача з ним та оригінали
документів на всі об'єкти спадкового
майна, які залишились у помешканні
батька після його смерті. Фактично
втративши оригінали документів на
спадкове майно, позивач почав їх
відновлювати для подальшого
оформлення спадщини. На підставі того,
що відповідач не надала доступ для
технічного огляду квартири, КП БТІ м.
Донецька відмовило позивачу в
реєстрації дублікату Договору
купівлі-продажу та видачі документів
необхідних державному нотаріусу для
оформлення Свідоцтва про право на
спадщину на цей об'єкт (лист КП БТІ м.
Донецька № 04-1/372 від 13.02.2012р.). 30.10.2012 року
Восьмою Донецькою державною
нотаріальною конторою позивачу було
видано Постанову про відмову у
вчиненні нотаріальної дії, в якій було
відмовлено у видачі Свідоцтва про
право на спадщину за законом на
квартиру батька позивача ОСОБА_6, в
зв'язку з відсутністю у позивача
оригіналу Витягу з реєстру прав
власності на квартиру Комунального
підприємства Бюро технічної
інвентаризації, чим було закрито
нотаріальний шлях для отримання
спадщини щодо цього спадкового майна.

У судовому засіданні позивач
підтримав позовні вимоги з урахуванням
уточнень і дав пояснення аналогічні,
викладеним у позовній заяві.

У судовому засіданні представник
позивача підтримала позицію ОСОБА_1

У судовому засіданні відповідач
ОСОБА_3 звернулася зі зустрічним
позовом до ОСОБА_1 про визнання права
власності на частину квартири, в якому
позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала,
вважала, що спірна квартира була
придбана за сумісні кошти подружжя,
тому просила визнати квартиру АДРЕСА_1
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_3;
визнати за ОСОБА_3 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1.

У судовому засіданні представник
відповідача підтримала позицію ОСОБА_3

30.01.2014 року від ОСОБА_3 до суду
надійшла заява, в якій вона просить
зустрічний позов залишити без
розгляду.

18.02.2014 року Ухвалою Калінінського
районного суду м. Донецька зустрічний
позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання
права власності на частину квартири
було залишено без розгляду.

Представник відповідача
Комунального підприємства Бюро
технічної інвентаризації м. Донецька в
судове засідання не з'явився до суду
надав письмові заперечення, в
обґрунтування яких зазначив, що
сторонами в цивільному судочинстві є:
позивач - особа, яка звернулася до суду
за захистом своїх не визнаних,
порушених прав або свобод, що
оскаржуються, і відповідач - особа, яка,
на думку позивача, порушила права й
інтереси позивача і яка повинна нести
відповідальність по пред'явлених
позовних вимогах (ст. 30 ЦПК України). При
цьому, ст. ст. 10, 60 ЦПК України
передбачене, що сторони в справі,
обґрунтовуючи свої вимоги й
заперечення, повинні надати суду
відповідні докази. У протиріччя
зазначених норм закону позивач залучає
до участі в справі в якості відповідача
КП БТІ м. Донецька, не обґрунтовуючи в
позові такі дії й не висуваючи до КП БТІ
яких-небудь позовних вимог. Комунальне
підприємство Бюро технічної
інвентаризації м. Донецька відповідно
до законодавства України здійснювало
технічну інвентаризацію й державну
реєстрацію прав власності на об'єкти
нерухомого майна.

Розглянувши справу в межах
позовних вимог, вислухавши пояснення
сторін, дослідивши матеріали справи та
докази, суд дійшов висновку, що позов є
частково обґрунтованим та підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 3 ч. 1 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 57 ЦПК України передбачає,
що доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін та інших обставин,
що мають істотне значення для
вирішення справи.

Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України,
кожна із сторін зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.

Вимогами ст. 61 ЦПК України
визначені підстави звільнення від
доказування. Обставини, визнані
сторонами та іншими особами, що беруть
участь у справі, не підлягають
доказуванню. Обставини, визнані судом
загальновідомими, не потребують
доказування.

Обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Статтею 1216 ЦК України
встановлено, що спадкуванням є перехід
прав і обов'язків від померлої
фізичної особи до інших осіб.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадку входять всі права та
обов'язки, які належали спадкодавцю на
момент відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1222 ЦК України
спадкоємцями по закону можуть бути
фізичні особи, які являються живими на
час відкриття спадку.

Право на спадок виникає в день
відкриття спадку відповідно до вимог
ст. 1223 ЦК України.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України
спадкоємці за законом одержують
право на спадкування почергово. Кожна
наступна черга спадкоємців за законом
одержує право на спадкування у разі
відсутності спадкоємців попередньої
черги, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними
спадщини або відмови від її прийняття,
крім випадків, встановлених статтею 1259
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1259 ЦК України
черговість одержання спадкоємцями за
законом права на спадкування може бути
змінена нотаріально посвідченим
договором заінтересованих
спадкоємців, укладеним після
відкриття спадщини. Цей договір не
може порушити прав спадкоємця, який не
бере у ньому участі, а також спадкоємця,
який має право на обов'язкову частку у
спадщині. Фізична особа, яка є
спадкоємцем за законом наступних черг,
може за рішенням суду одержати право на
спадкування разом із спадкоємцями тієї
черги, яка має право на спадкування, за
умови, що вона протягом тривалого
часу опікувалася, матеріально
забезпечувала, надавала іншу допомогу
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені

після його смерті, той з подружжя, який
його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України
відсутність свідоцтва про право на
спадок не позбавляє спадкоємця права
на спадок.

Судом встановлено, що
встановлено, що ОСОБА_6 батько позивача
помер ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить
Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1,
видане 13 лютого 2007 року відділом
реєстрації актів цивільного стану
Калінінського районного управління
юстиції м. Донецька. Після його смерті
відкрилась спадщина та виникли
наступні спадкоємці: позивач - ОСОБА_1 -
першої черги та сестра батька - ОСОБА_7 -
другої черги.

З договору купівлі-продажу
квартири від 30.08.1995 року вбачається, що
ОСОБА_6 придбав квартиру АДРЕСА_1.
Вказаний договір посвідчений
державним нотаріусом восьмої
донецької державної нотаріальної
контори Ареп’євою О.О. та
зареєстрований в реєстрі за № 3-5260.
Зазначена квартира була зареєстрована
в КП Бюро технічної інвентаризації м.
Донецька 4.08.1995 року № 1/6 ДК-54(127).

В судовому засіданні було
встановлено і це не заперечувалося
сторонами, що відповідачка ОСОБА_3
проживає в АДРЕСА_1 з 1995 року, а
зареєстрована відповідач за адресою:
АДРЕСА_2.

Вимогами ст. 61 ЦПК України
визначені підстави звільнення від
доказування. Так, обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Рішенням Апеляційного суду
Донецької області від 20 серпня 2009 року
встановлений факт проживання ОСОБА_3 з
ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, однією
сім'єю протягом п'яти років до часу
відкриття спадщини.

Рішенням Апеляційного суду від
20.08.2009 року було визнано ОСОБА_3
спадкоємцем четвертої черги та
встановлено термін її проживання разом
з батьком позивача, до час його смерті,
на протязі тільки п'яти років, а саме з
04.02.2002 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в
встановлений законом строк звернувся
до нотаріуса з заявою про прийняття
спадщини, інших спадкоємців першої
черги у померлого ОСОБА_6 не має.

З Витягу про реєстрацію в
Спадковому реєстрі № 8505172 вбачається,
що 15.02.2007 року Восьмою донецькою
державною нотаріальною конторою
зареєстровано спадкову справу № 41781419,
спадкодавцем в якій є ОСОБА_6.

Відповідно до постанови
державного нотаріуса Восьмої
донецької державної нотаріальної
контори від 30.10.2012 року ОСОБА_1
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом.

Відповідно до пункту 23 Постанови
Пленуму Верховного суду України «Про
судову практику у справах про
спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року
свідоцтво про право на спадщину
видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розгляду не підлягають. У разі
відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину особа

може звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

З наданих позивачем доказів
вбачається, що він прийняв спадщину
відповідно до вимог ст.ст. 1268-1270 ЦК
України і є спадкоємцем першої черги
спадкування за законом, і, оскільки
позивач не має інших способів захисту
свого права на спадщину, суд вважає, що
відповідно до ст. 16 ЦК України його
цивільне право підлягає захисту шляхом
визнання за позивачем ОСОБА_1 право
власності на квартиру АДРЕСА_1, що
розташована на четвертому поверсі
дев'яти поверхового будинку, яка
представляє собою відокремлену
квартиру, що складається з двох
житлових кімнат: з них перша кімната
площею 11,80 кв.м.; друга кімната 18,00 кв.м.;
житлова площа квартири 29,80 кв.м.; кухня
відокремлена 7,10 кв.м.; ванна кімната 2,60
кв.м.; туалет 1,00 кв.м.; коридор 2,60 кв.м.;
передня 6,20 кв.м.; кладова 0,60 кв.м.; балкон
1,10 кв.м.; загальна площа квартири 49,90
кв.м.; наведена площа квартири 51,00 кв.м.;
яка належала ОСОБА_6 на підставі
договору купівлі-продажу від 30 серпня
1995 року, на праві приватної власності
про що зроблено запис в реєстрову книгу
за № 1/6 ДК - 54 (127) від 31 серпня 1995 року.

Посилання позивача ОСОБА_1 про
створення ОСОБА_3 перешкод у здійсненні
права користування та розпорядження
своїм майном - квартирою АДРЕСА_1 не
ґрунтується на достатніх доказах.

Правомочність користування - це
заснована на законі можливість
вилучення корисних властивостей речі
для задоволення потреб власника чи
інших осіб. Право користування може
належати не тільки власникам, але й
іншим особам на підставі, зокрема,
цивільно-правових договорів або
адміністративних актів.

Правомочність розпорядження - це
закріплена нормами права за власником
можливість визначити долю належної
йому речі шляхом знищення, відчуження
або передачі її в тимчасове володіння
іншим особам.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 334 ЦК
України права на нерухоме майно, які
підлягають державній реєстрації,
виникають з дня такої реєстрації
відповідно до закону.

На момент звернення до суду
ОСОБА_1 не має права користування та
права розпорядження квартирою АДРЕСА_1,
достатніх доказів на підтвердження
наявності в нього вказаних
правомочностей суду не надано.

За таких підстав суд вважає за
необхідне відмовити ОСОБА_1 в
задоволенні вимоги про зобов'язання
ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_1 у
здійсненні права користування та
розпорядження квартирою АДРЕСА_1.
Оскільки, позовні вимоги позивача
ОСОБА_1 про витребування квартири
АДРЕСА_1 від ОСОБА_3, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа нею; виселення ОСОБА_3 з
приміщення квартири АДРЕСА_1 без
надання іншого жилого приміщення
впродовж встановленого згідно закону
строку є похідними від попередньої
вимоги, законних підстав для їх
задоволення судом не вбачається.

Крім того, сторонами в цивільному
судочинстві є позивач - особа, яка
звернулася до суду за захистом своїх не
визнаних, порушених прав або свобод, що
оскаржуються, і відповідач - особа, яка,
на думку позивача, порушила права й
інтереси позивача і яка повинна нести
відповідальність по пред'явлених
позовних вимогах відповідно до
положень ст. 30 ЦПК України. При цьому,
ст. ст. 10, 60 ЦПК України передбачене, що
сторони в справі, обґрунтовуючи свої
вимоги й заперечення, повинні надати
суду відповідні докази. У протиріччя
зазначених норм закону позивач залучає
до участі в справі в якості відповідача
КП БТІ м. Донецька, не обґрунтовуючи в
позові такі дії й не висуваючи до КП БТІ
будь-яких позовних вимог. Комунальне
підприємство Бюро технічної
інвентаризації м. Донецька відповідно
до законодавства України здійснювало
технічну інвентаризацію й державну
реєстрацію прав власності на об'єкти
нерухомого майна та не могло бути
належним відповідачем по даній справі.
Тому, в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до КП Бюро технічної
інвентаризації м. Донецька суд
відмовляє.

Керуючись ст.ст. 3, 8,10, 11, 15,16,57,
58,59,60,61,79,84,88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
Комунального підприємства Бюро
технічної інвентаризації м. Донецька
про визнання права власності на
спадкове майно, витребування майна із
чужого незаконного володіння,
виселення - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право
власності на квартиру АДРЕСА_1, що
розташована на четвертому поверсі
дев'яти поверхового будинку, яка
представляє собою відокремлену
квартиру, що складається з двох
житлових кімнат: з них перша кімната
площею 11,80 кв.м.; друга кімната 18,00 кв.м.;
житлова площа квартири 29,80 кв.м.; кухня
відокремлена 7,10 кв.м.; ванна кімната 2,60
кв.м.; туалет 1,00 кв.м.; коридор 2,60 кв.м.;
передня 6,20 кв.м.; кладова 0,60 кв.м.; балкон
1,10 кв.м.; загальна площа квартири 49,90
кв.м.; наведена площа квартири 51,00 кв.м.;
яка належала ОСОБА_6 на підставі
договору купівлі-продажу від 30 серпня
1995 року, на праві приватної власності
про що зроблено запис в реєстрову книгу
за № 1/6 ДК - 54 (127) від 31 серпня 1995 року.

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зобов'язання
ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_1 у
здійсненні права користування та
розпорядження квартирою АДРЕСА_1; про
витребування квартири АДРЕСА_1 від
ОСОБА_3, яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа нею;
виселення ОСОБА_3 з приміщення квартири
АДРЕСА_1 без надання іншого жилого
приміщення - відмовити.

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до Комунального підприємства
Бюро технічної інвентаризації м.
Донецька - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається до Апеляційного суду
Донецької області протягом десяти днів
з дня його оголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Токарєва Н.М.

18.02.2014