Справа № 0907/7014/2012
Провадження № 2/344/172/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Шамотайла
О.В.,

секретаря Устинської
Н.С.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Івано-Франківського
міського суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою та стягненні моральної шкоди,
-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_3 про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою та стягнення моральної шкоди.
Позовні вимоги мотивував тим, що
ОСОБА_3, яка проживає у сусідньому
господарстві, знищивши у 2010 році
металічну огорожу та порушивши межові
знаки, самовільно захопила 0,0008 га площі
належної йому земельної ділянки, а на
місці знищеної огорожі вздовж
самовільно зайнятої земельної ділянки
впорядкувала бетонну доріжку. Таким
чином, створила перешкоди у
користуванні належної позивачу
земельної ділянки та заподіяла
моральну шкоду, що оцінена позивачем у
5000 грн.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не
визнала. Згідно поданих заперечень на
позовну заяву, відповідач вказала, що
твердження позивача про знищення нею
металевої огорожі не відповідають
дійсності, огорожа знаходиться на тому
ж місці, що й була раніше. Бетонна
доріжка облаштована з метою
впорядкування заїзду до господарства у
межах належної їй земельної ділянки,
визначених Державним актом про право
власності на земельну ділянку серії ЯД
№883445 від 22.03.2007р.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши
в судовому засіданні свідків ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, та дослідивши
письмові матеріали, встановивши таким
чином фактичні обставини справи,
застосовуючи загальні засади
цивільного законодавства -
справедливість, добросовісність та
розумність, керуючись конституційним
принципом верховенства права, оцінивши
всебічно, повно та об'єктивно всі
наявні у справі докази окремо та у
сукупності, застосовуючи відповідні
норми матеріального права, утверджуючи
та забезпечуючи права людини і
основоположні свободи сторін,
враховуючи принцип неупередженості,
суд приходить до наступних висновків.

Згідно до державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯК
№957297, ОСОБА_10 є власником земельної
ділянки площею 0,05га, що розташована по
АДРЕСА_1 та по лінії А-Б межує з
земельною ділянкою ОСОБА_3 (а.с.7).

Вказану земельну ділянку ОСОБА_10
08.03.2012р. подарувала ОСОБА_1, що
підтверджується нотаріально
посвідченим за ВРП №603083 договором
дарування земельної ділянки (а.с.6).

Відповідно до державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯД
№883445 від 22.03.2007, ОСОБА_3 є власником
земельної ділянки площею 0,0475га на
АДРЕСА_2. Вказана земельна ділянка по
лінії Г-А межує з земельною ділянкою
ОСОБА_6 (а.с.40).

Зовнішні межі користування погоджено
суміжними землекористувачами, у тому
числі ОСОБА_6, що стверджується
підписами останнього у акті
встановлення та узгодження зовнішніх
меж землекористування від 04.07.2006 (а.с.43)
та у акті встановлення та виносу
зовнішніх меж землекористування у
натурі (а.с.44).

Згідно із актом перевірки дотримання
вимог земельного законодавства від
20.03.2012р., державним інспектором з
контролю за використанням та охороною
земель Івано-Франківської міської ради
ОСОБА_11 у присутності заявника ОСОБА_1
та представника землевпорядної
організації ТзОВ «Інформ-ініціатива»
ОСОБА_9, установлено факт порушення
ОСОБА_3 меж земельної ділянки, яка
належить ОСОБА_1, шляхом зміщення
огорожі (металевого паркану) на
земельну ділянку ОСОБА_1 Площа
самовільно зайнятої земельної ділянки
становить 0,0008 га.

Згідно довідки Івано-Франківської
регіональної філії ДП «Центр
державного земельного кадастру» №1-1047
від 08.11.2012, сусідні земельні ділянки
ОСОБА_3 та ОСОБА_10 перетину між собою не
мають (а.с.51).

В той же час, згідно інформації
управління Держкомзему у
м.Івано-Франківську №1147/12/61 від
19.11.2012р., в ході перевірки звернення
ОСОБА_1 з виїздом на місце установлено
факт накладки земельної ділянки
суміжного землекористувача - ОСОБА_3 на
земельну ділянку ОСОБА_1 Площа накладки
згідно план-схеми, складеної
інженером-геодезистом ТОВ ІКЦ
«Інформ-ініціатива», становить 0,0008 га
(а.с.36-37).

Як вбачається з відповіді на звернення
ОСОБА_1, наданої Державною інспекцією
сільського господарства в
Івано-Франківській області 30.01.2013 за
№04-01/347, внаслідок встановлення
металевої огорожі ОСОБА_3 самовільно
зайнято частину належної ОСОБА_1
земельної ділянки площею 0,0008 га, які
використовуються ОСОБА_3 без
документів, що посвідчують право
власності чи право користування
земельною ділянкою, без рішення
органів місцевого самоврядування чи
цивільно-правових угод. За
результатами перевірки 18.01.2013р.
складено відповідний акт перевірки та
припис про усунення ОСОБА_3 порушень
земельного законодавства (а.с.52).

За результатами повторної перевірки
11.03.2013р. складено акт перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства ОСОБА_3 (а.с.53) та видано
припис про усунення порушення
земельного законодавства (а.с.54).

Постановою Івано-Франківського
міського суду від 21.03.2013р., що 01.10.2013р.
залишена без змін Львівським
апеляційним адміністративним судом,
позов ОСОБА_3 задоволено та визнано
неправомірними дії Державної
інспекції сільського господарства в
Івано-Франківській області щодо
винесення припису №001725 від 18.01.2013
(а.с.153- 156), а постановою
Івано-Франківського міського суду від
25.06.2013р. за позовом ОСОБА_3 також
визнано протиправними дії Державної
інспекції сільського господарства в
Івано-Франківській області щодо
винесення припису №001740 від 11.03.2013р.
(а.с.157).

З висновку спеціаліста ТОВ «ІКЦ
«Інформ-Ініціатива» №02-02/14 від 04.02.2014р.
слідує, що фактичними обмірами
земельної ділянки по АДРЕСА_1,
установлено її площу 0,0492 га. Порівнюючи
дані проходження межі згідно
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯК №957297 від
28.12.2011р. та дані фактичного проходження
межі згідно даних зроблених обмірів
видно, що на відрізку від т.1 до т.4 межа
зміщена в середину земельної ділянки,
що належить ОСОБА_1 Таким чином, площа
земельної ділянки зменшилась на 0,0008 га.
(а.с.148-151).

Відповідно до ч.1 ст.125 Земельного
кодексу України право власності та
право постійного користування
земельною ділянкою виникає після
одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує
право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою та
його державної реєстрації. Право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою посвідчується державними
актами. Тобто, це єдиний документ, який
посвідчує вищезазначене право. Власник
не може бути позбавлений права
власності на земельну ділянку. Право
приватної власності є непорушним.

Стаття 55 Конституції України наділяє
кожну особу правом захищати свої права
і свободи будь-якими не забороненими
законом способами від порушень і
протиправних посягань. Норма ч.2 ст.386 ЦК
України закріплює за власником право у
разі наявності в нього достатніх
підстав припускати можливість
порушення свого права власності іншою
особою звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню. Частина 3 ст.386 ЦК
України встановлює право власника на
відшкодування завданої йому майнової
та моральної шкоди у разі порушення
його прав.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи, або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, судовими рішеннями від
21.03.2013р. та 25.06.2013р. установлено
протиправність дій Державної
інспекції сільського господарства в
Івано-Франківській області при
проведенні 18.01.2013р. та 11.03.2013р. перевірок
дотримання вимог земельного
законодавства ОСОБА_3 та винесення
приписів за результатами цих
перевірок.

В той же час, факт самовільного
зайняття ОСОБА_3 частини земельної
ділянки площею 0,008 га, належної ОСОБА_1,
установлено також державним
інспектором управління Держкомзему у
м.Івано-Франківську (а.с.8, 36-37) та
проведеними ТзОВ
«Інформаційно-консультаційний центр
«Інформ-ініціатива» на виконання
ухвали суду від 11.12.2013р. обмірами
земельних ділянок, що належать на праві
власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1, які
знаходяться в АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1.

Відповідно до статті 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Зі змісту статей 16, 386, 391 ЦК України
вбачається, що власник вправі
звернутися до суду з вимогою про захист
порушеного права будь-яким способом, що
є адекватним змісту порушеного права,
який враховує характер порушення та
дає можливість захистити порушене
право, в тому числі усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою та
вчинення порушником дій, спрямованих
на ліквідацію перешкод у користуванні.

Відповідно до ч.2 ст.152 Земельного
кодексу України, власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з правом
володіння.

Вітак суд вважає підставними вимоги
позову, а крім того суд знаходить
підстави і для часткового задоволення
позовних вимог в частині стягнення
моральної шкоди з відповідача.

Так знайшов своє підтвердження факт
того, що внаслідок дій відповідача по
справі позивач був змушений вживати
заходи спрямовані на захист свого
безпідставно порушеного права, в
результаті чого зазнав моральної
шкоди.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України передбачено,
що моральна шкода, завдана фізичній
або юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її
завдала, за наявності її вини, крім
випадків, встановлених частиною другою
цієї статті.

Моральна шкода полягає у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України -
розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п.9 постанови від 31.03.95р. №4
"Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" - розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Відповідно до ч.5. ст. 23 ЦК України
моральна шкода відшкодовується
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Тому позовні вимоги в частині
стягнення моральної шкоди з
відповідача суд вважає можливим
задовольнити частково, стягнувши з
останнього на користь позивача
відшкодування моральної шкоди у
розмірі 500,00 грн., який, на думку суду,
відповідає засадам розумності і
справедливості.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

При цьому щодо показань свідків,
допитаних в судовому засіданні, то слід
вказати, що судом не було встановлено
об'єктивних, чітких та несуперечливих
показань свідків, які необхідні для
встановлення об'єктивної істини в
справі при винесенні законного та
обґрунтованого рішення. На переконання
суду показання всіх допитаних свідків
не дають змогу встановити зв'язок між
поясненнями сторін і спірними
правовідносинами, та фактично є
неспроможними підтвердити чи
спростувати наявні у справі письмові
докази та пояснення сторін, а тому
оцінюються судом критично.

За таких обставин, враховуючи наведене
вище та досліджені у своїй сукупності
докази, суд вважає, що позов ОСОБА_1 є
підставним та підлягає до часткового
задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України
стороні на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Тому з
відповідача також слід стягнути на
користь позивача понесені ним судові
витрати.

На підставі викладеного, керуючись
ст.16, 386, 391, 23, 1167 ЦК України, ст.125, 152
Земельного кодексу України, ст.ст.3, 10,
11, 57-61, 88, 208, 212-218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 - задовольнити
частково.

Зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у
користуванні земельною ділянкою по
АДРЕСА_1 шляхом демонтажу бетонної
доріжки та відновлення меже даної
земельної ділянки.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, зареєстрована за адресою
АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2,
зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 500,00
грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, зареєстрована за адресою
АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2,
зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 1131,41
грн. судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, установлених
статтею 294 ЦПК України, залишається без
розгляду, якщо апеляційний суд за
заявою особи, яка її подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

( Повний текст рішення
виготовлений 14.02.2014р.)

Суддя:
О.В.
Шамотайло