У х в а л а

іменем україни

16 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Штелик С.П.,

Суддів: Касьяна
О.П., Попович О.В.,

Коротуна В.М., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк» про визнання дій
протиправними та захист прав
споживачів за касаційною скаргою
представника Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«ПриватБанк» - Шуліки Аліни
Володимирівни на рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 10
вересня

2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що 9 серпня 2005 року
між нею та банком було укладено договір
споживчого кредиту, за умовами якого
вона отримала грошові кошти на
придбання мобільного телефону в
розмірі

1 367 грн. 60 коп. строком до 9 серпня 2006
року. Вона виконувала свої фінансові
зобов'язання щомісяця, але, починаючи з
30 березня 2010 року відповідач почав
знімати з її карток (соціальної та
зарплатної) грошові кошти нібито на
погашення кредитної заборгованості. 6
липня 2010 року вона звернулась до
відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» зі
скаргою, в якій просила повідомити, на
якій підставі банк стягує грошові
кошти з її карток та повернути зняті
кошти, але відповіді не отримала.

Оскільки банком було пропущено строк
позовної давності для зняття грошових
коштів на погашення кредитної
заборгованості із картки в
позасудовому порядку, просила визнати
дії банку протиправними, такими що
порушують права споживачів. Уточнивши
позовні вимоги, просила визнати дії ПАТ
КБ «ПриватБанк» незаконними, стягнути
з відповідача на її користь грошові
кошти в сумі 1 164 грн. 82 коп. та судові
витрати, зобов'язати відповідача в
майбутньому не списувати з її рахунків
грошові кошти.

Рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області від 13 грудня
2012 року у задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

В апеляційному порядку справа
розглядалась неодноразово.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від

10 вересня 2013 року рішення
Центрально-Міського районного суду
міста Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 13 грудня 2012 року скасовано
та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_3
задоволено. Визнано дії ПАТ «КБ
«ПриватБанк» по списанню грошових
коштів з карткових рахунків ОСОБА_3
незаконними. Стягнуто з ПАТ «КБ
«ПриватБанк» на користь ОСОБА_3
незаконно списані грошові кошти в
розмірі

1164,82 грн. Вирішено питання розподілу
судових витрат.

Додатковою ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 5
листопада 2013 року відмовлено у
задоволенні заяви ОСОБА_3 про ухвалення
додаткового рішення про визнання
неправомірними дій банку щодо
нарахування пені та відсотків з тих
підстав, що такі позовні вимоги не
заявлялись та предметом розгляду суду
не були.

У касаційній скарзі ПАТ «КБ
«ПриватБанк» порушує питання про
скасування рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від

10 вересня 2013 року, мотивуючи свої
вимоги порушенням судом норм
матеріального права, та залишення в
силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга
задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального чи порушення
норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові,
суд першої інстанції виходив із того,
що позивач погодилася з умовами
договору на надання банківських послуг
щодо можливості банку здійснювати
договірне списання грошових коштів з
рахунків клієнтів у разі невиконаних
ними грошових зобов'язань перед банком
за іншими кредитними договорами.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про задоволення позову, апеляційний
суд виходив із того, що списання
грошових коштів з карткового рахунку
ОСОБА_3 мало місце з 30 березня 2010 року,
тобто після закінчення строку позовної
давності за кредитним договором,
оскільки кредитний договір був
укладений 9 серпня 2005 року на строк 12
місяців, отже банк не мав права
здійснювати таке списання в
позасудовому порядку. Доказів про те,
що банк звертався до суду з позовом про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, банк не надав.

Такі висновки апеляційного суду є
правильними.

Судом встановлено, що 9 серпня 2005 року
між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було
укладено договір про споживчий кредит
№DNН4КР40110381 для придбання
мобільного телефону «Самсунг Е630»
вартістю 1 315 грн, за умовами якого
позивач отримала грошові кошти в сумі 1
367 грн. 60 коп. строком до 9 серпня 2006 року
включно зі сплатою 2,09 % на місяць, на
залишок заборгованості за кредитом.

За умовами кредитного договору позивач
зобов'язувалася своєчасно повертати
кредит, надавати Банку грошові кошти
(щомісячний платіж) у сумі 130 грн. 27 коп.
для погашення заборгованості за
договором, яка складається із
заборгованості за кредитом та
процентами, а також інші витрати Банку
відповідно до п. п. 3.9, 3.17.

У зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_3 умов кредитного договору,
утворилася заборгованість в сумі 5 453
грн. 12 коп., яку ПАТ КБ «ПриватБанк»
частково списував з соціального
карткового рахунку.

Між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» були
укладені договори про надання
банківських послуг від 1 березня 2006
року та від 12 березня 2012 року, на
підставі яких позивачці були емітовані
платіжні картки - НОМЕР_1, НОМЕР_2

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Відповідно до пункту 7 ч. 11 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув. У системному
зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного
Закону наведене вище стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямовано на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

Саме така правова позиція щодо
стягнення заборгованості за кредитним
договором, строк давності по яким
минув, висловлена у постанові
Верховного Суду України № 6-126цс13 від 26
листопада 2013 року, яка є
обов'язковою для застосування судами
України.

Таким чином, апеляційним судом
правильно застосовано ст. 257 ЦК України
та п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», висновок
апеляційного суду про те, що банк не мав
права в позасудовому порядку списувати
кошти з карткового рахунку ОСОБА_3 на
погашення заборгованості за кредитним
договором, строк позовної давності за
яким минув, є вірним.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Враховуючи наведене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити судове
рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «ПриватБанк» -
Шуліки Аліни Володимирівни відхилити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10
вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.П. Штелик

С у д д і
О.П. Касьян

В.М. Коротун

О.В. Попович

О.В. Ступак