Справа № 438/1952/13-ц
Номер провадження 2/438/188/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

25 лютого 2014 року Бориславський міський
суд Львівської області

в складі головуючого судді Слиша
А.Т.

при секретарі
Слепченко Н.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Бориславі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування заподіяної матеріальної
та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом в
якому просить стягнути з відповідача
ОСОБА_2 1500 гривень несплаченого боргу у
рахунок відшкодування заподіяної
матеріальної шкоди; 115,35 гривень три
відсотки річних за період з 16 травня 2011
року по 07 грудня 2013 року; 3000 гривень
спричиненої моральної шкоди, а разом 4
615,35 гривень.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що
вона є співвласником приватного
будинку НОМЕР_1 та земельної ділянки,
які обліковуються по АДРЕСА_1. 11 грудня
2010 року близько 15 год. 00 хв. поруч з
даним будинком сталась
дорожньо-транспортна пригода.
Автомобіль «Опель Омега» під
керуванням водія ОСОБА_2, який не
справився з керуванням збив на
тротуарі біля будинку позивача літню
жінку, зачепив її дочку, зніс знак
«Міська смуга» та врізався в стовп
електричної опори і в паркан позивача.

Позивач стверджує, що в результаті
таких дій, паркан зазнав пошкоджень:
його бетонний фундамент тріснув в
кількох місцях і в місці удару
змістився в глиб домоволодіння на 12-15
см. Відбито, поламано та пошкоджено
дошки паркану. Крім того, позивач
вказує на те, що ОСОБА_2 погодився на
відновлення паркану власними
будівельними матеріалами, та написав
розписку від 21 січня 2011 року в якій
підтвердив, що передав позивачу в
рахунок ремонту паркану 1500 гривень і
взяв на себе зобов'язання здійснити
ремонт власними силами до 15 травня 2011
року. Крім того, даною розпискою
обумовлювалось, що після закінчення
ремонту у встановлений строк передані
позивачу кошти в розмірі 1500 гривень
вона має повернути відповідачу. А у
випадку невиконання відповідачем
ремонту паркану до 15 травня 2011 року
ОСОБА_2 повинен сплатити позивачу ще 1500
гривень в рахунок відшкодування
матеріальної шкоди. Однак на
сьогоднішній день відповідач зламаний
паркан так і не полагодив, заподіяну
ним матеріальну шкоду не відшкодував.

Моральну шкоду позивач оцінює у
розмірі 3000 гривень, оскільки тривалим
невиконанням відповідачем свого
обов'язку призвело до її душевних
страждань, подальшого ушкодженню
здоров'я, знервованості, переживань,
погіршення стосунків в сім'ї, розладу
сну, порушень звичайного ритму життя.

Вказані обставини і стали підставою
для звернення до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 у судове засіданні не
з'явилася, надіслала суду клопотання
про розгляд справи у її відсутності,
позовні вимоги підтримує у повному
обсязі, просить їх задоволити та не
заперечує проти винесення судом
заочного рішення по справі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засіданні
не з'явився, про причину неявки суд не
повідомив, хоча належним чином
повідомлявся судом про час та місце
розгляду справи, заперечення до суду не
подавав.

Оскільки в матеріалах справи достатньо
доказів для розгляду справи без участі
відповідача, суд у відповідності до ст.
ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе
заслухати справу на підставі наявних
доказів та постановляє заочне рішення.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК
України фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписуючого технічного
засобу не здійснювалось через неявку в
судове засідання осіб, які беруть
участь у справі.

Дослідивши письмові докази по справі,
суд приходить до висновку, що позов
підлягає до часткового задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до статті 1187 Цивільного
кодексу України джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів.
Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об`єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до пункту 1
статті 1166 Цивільного кодексу України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
співвласником приватного будинку
НОМЕР_1 та земельної ділянки, які
обліковуються по АДРЕСА_1. 11 грудня 2010
року близько 15 год. 00 хв. поруч з даним
будинком сталась дорожньо-транспортна
пригода. Автомобіль «Опель Омега» під
керуванням водія ОСОБА_2, який не
справився з керуванням збив на
тротуарі біля будинку позивача літню
жінку, зачепив її дочку, зніс знак
«Міська смуга» та врізався в стовп
електричної опори і в паркан позивача.
В результаті ДТП було завдано шкоду
ОСОБА_1, а саме паркан зазнав
пошкоджень: його бетонний фундамент
тріснув в кількох місцях і в місці
удару змістився в глиб домоволодіння
на 12-15 см. Відбито, поламано та
пошкоджено дошки паркану. Загальна
сума нанесеної шкоди позивачем оцінено
в сумі 3000 гривень.

Відповідач ОСОБА_2 погодився
на відновлення паркану власними
будівельними матеріалами та написав
розписку від 21 січня 2011 року, з якої
вбачається, що відповідач передав
позивачу 1500 гривень в рахунок ремонту
даного паркану і зобов'язався
здійснити ремонт даного паркану
власним коштом до 15 травня 2011 року.
Після закінчення ремонту ці кошти в
розмірі 1500 гривень мають бути
повернуті відповідачу. У випадку не
виконання ремонту у встановлений
строк, відповідач зобов'язався
виплатити ОСОБА_1 ще 1500 гривень. Однак
ці зобов'язання відповідачем не були
виконані.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу. Частина перша ст.
530 ЦК України передбачає, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Таким чином, з урахуванням викладених
обставин та положень діючого в Україні
законодавства, суд прийшов до висновку
про задоволення позовних вимог в
частині стягнення майнової шкоди.

При вирішенні питання щодо
відшкодування моральної шкоди, суд
враховує наступне.

Згідно ст.ст.10,11 ЦПК України суд
розглядає справу в межах заявлених
позивачем вимог і на підставі доказів
сторін, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень. У відповідності до
ст.ст.57-60 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи; ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їх представників,
допитаних як свідків, показань свідків,
письмових доказів тощо; належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування; доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення і щодо
яких у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір;
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

У відповідності до вимог ст.23 ЦК
України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її права;
моральна шкода полягає, у тому числі, у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазначала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів, а також у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна.

Ст.1167 ЦК України передбачено, що
моральна шкода, завдана фізичній особі
неправомірними діями, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявністю її
вини.

Вина відповідача ОСОБА_2 у завданні
моральної шкоди позивачу ОСОБА_1, що
виражається у пошкодженні майна
(паркану), відмові відшкодувати
спричинену шкоду і пов'язаних з цим
морально-психологічних стражданнях, як
зазначає позивач у заяві -душевних
страждань, подальшого ушкодженню
здоров'я, знервованості, переживань,
погіршення стосунків в сім'ї, розладу
сну, порушень звичайного ритму життя,
не доведена позивачем, а також не
підтверджується матеріалами цивільної
справи.

З урахуванням фактичних обставин
справи та обґрунтованості позовних
вимог у цій частині, суд приходить до
висновку про доцільність відмови у
відшкодування моральної шкоди.

Що стосується вимог позивача про
відшкодування суми матеріальної шкоди
з урахуванням індексу інфляції а також
трьох процентів річних від
простроченої суми, суд вважає
необхідним зазначити, що відповідно до
ст. 625 ЦК України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, за вимогою кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також тири відсотки річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
відсотків не встановлено договором,
або законом.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
у п. 4 Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ судової практики
«Про деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013
року № 6 положення статті 625 ЦК не
застосовуються до відносин з
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки, оскільки
відшкодування шкоди є
відповідальністю, а не грошовим
зобов'язанням, яке виникає з договірних
зобов'язань.

Таким чином, на думку суду, положення
статті 625 ЦК України застосовується
лише при простроченні виконання
грошового зобов'язання строк виконання
якого вже настав, у згаданому випадку,
строк виконання зобов'язання не настав,
оскільки зобов'язання носять характер
не договірних зобов'язань, а з підстав
заподіяння шкоди.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини
справи, оцінивши зібрані у справі
докази, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги ґрунтуються на вимогах
закону, обставини справи частково
підтверджені певними засобами
доказування, а тому позовні вимоги
необхідно задовольнити частково.

Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК
України, стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

Як убачається з матеріалів справи при
подачі позову позивачем не було
сплачений судовий збір, оскільки
позивач звільнений від сплати судового
збору на підставі п.9 ч.1 ст. ЗУ «Про
судовий збір», як інвалід ІІ групи, що
підтверджується світлокопією
пенсійного посвідчення позивача. На
підставі цього суд стягує з
відповідача на користь держави судовий
збір, що становить 243 гривень 60 копійок.

Враховуючи вищенаведене, керуючись
ст.ст.15,16,22,23,1166,1167, 1187,1188 ЦК
України,ст.3,10,15,88, 212,213,214,215,218, 224-233 ЦПК
України , суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь на користь
ОСОБА_1 грошові кошти у відшкодування
майнової шкоди у розмірі 1500 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір у розмірі 243 гривень 60
копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення до апеляційного суду
Львівської області через
Бориславський міський суд Львівської
області.

Головуючий:
Слиш А.Т.