Ухвала

іменем україни

09 квітня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,
Парінової І.К., Савченко В.О.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, треті особи: Департамент
забезпечення адміністрації Державної
прикордонної служби, управління служб
у справах дітей Департаменту праці та
соціальної політики Харківської
міської ради, Харківська міська рада,
Східне регіональне управління
Державної прикордонної служби України,
за участі прокурора Харківської
прокуратури з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері, про усунення
перешкод та виселення, за касаційною
скаргою Східного регіонального
управління Державної прикордонної
служби України в особі представника
Брижка Олександра Володимировича на
рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Харкова від 26 лютого 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 10 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
усунення перешкод та виселення.

Позовні вимоги мотивував тим, що йому
на праві власності належить квартира
АДРЕСА_1, в якій проживають відповідачі
разом з малолітньою дитиною без
укладення з ним будь-яких угод з
приводу користування житлом, чим
позбавляють його можливості
користування власністю.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 26
лютого 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 10 грудня 2013 року, позов
задоволено. Усунуто позивачу перешкоди
у користуванні квартирою АДРЕСА_1,
шляхом виселення з нею ОСОБА_2 та ОСОБА_3
разом з малолітньою ОСОБА_4

У касаційній скарзі Східне регіональне
управління Державної прикордонної
служби України в особі представника
Брижка О.В. просить ухвалені у справі
судові рішення скасувати, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, і ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалені у
справі судові рішення у повній мірі не
відповідають.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи
позов, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що відповідачі своїм проживанням у
спірній квартирі створюють позивачу
перешкоди у користуванні, володінні та
розпорядження власністю.

Проте повністю погодитися з такими
висновками суду не можна.

Судом установлено, що згідно свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
від 12 липня 2010 року, виданого
Орджонікідзевською районною у місті
Харкові радою відповідно до рішення
виконавчого комітету ради № 137/5 від 6
липня 2010 року, ОСОБА_1 є власником
однокімнатної квартири АДРЕСА_1

На даний час у вказаній квартирі
проживає сім'я ОСОБА_2.

Заперечуючи проти позову, відповідачі
зазначали, що вселилася до спірної
квартири на законних підставах, будь
яких протиправних дій щодо заняття
жилої площі вони не вчиняли.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом. Суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 7
жовтня 2005 року виконавчим комітетом
Ленінської районної у місті Харкові
ради на підставі рішення виконавчого
комітету Ленінської районної у місті
Харкові ради № 476 від 4 жовтня 2005
року ОСОБА_2 було видано ордер № 02074 на
вселення до службового приміщення -
квартири АДРЕСА_1

Зазначений ордер та рішення
виконавчого комітету на підставі якого
його видано, ніким не скасовані та в
судовому порядку недійсними не
визнано.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Стаття 391 ЦК України передбачає, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Разом з тим, згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України
ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

Нормами ЖК України визначено, що ордер
є єдиною підставою для вселення на
надану жилу площу.

У ст. 59 ЖК України визначено підстави
визнання ордеру недійсним.

Статтею 117 ЖК України передбачені
наслідки визнання ордеру недійсним,
такі як виселення без надання іншого
жилого приміщення, надання жилого
приміщення, яке особа раніше займала та
виселення з наданням іншого жилого
приміщення.

У порушення вимог ст.ст. 212-214 ЦПК
України, суди попередніх інстанцій
зазначених положень закону не
врахували; не дали належної правової
оцінки зібраним у справі доказам; не
визначилися із статусом спірної
квартири; унаслідок чого в достатньому
обсязі не визначилися з характером
спірних правовідносин.

Суди обох інстанцій, усуваючи
перешкоди ОСОБА_1 у користуванні
власною квартирою, належним чином не
перевірили доводів відповідачів щодо
законності їх вселення до спірної
квартири на підставі ордеру, й дійшли
передчасного висновку про наявність
правових підстав для виселення сім'ї
ОСОБА_2, без визнання недійсним ордеру,
згідно якого останні зайняли жиле
приміщення.

На порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України
суди не сприяли всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи та
здійсненню усіх прав позивача,
визначених цим Кодексом й не роз'яснили
його право протягом усього часу
розгляду справи уточнити чи доповнити
позовні вимоги щодо ордеру на спірну
квартиру.

Зазначене вище свідчить про неповне
встановлення судами, як першої, так і
апеляційної інстанцій, фактичних
обставин, які мають істотне значення
для правильного вирішення справи.

За таких обставин, судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
їх скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Східного
регіонального управління Державної
прикордонної служби України в особі
представника Брижка Олександра
Володимировича задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Харкова від 26 лютого 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 10 грудня 2013
року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
А.С. Олійник

Судді:

В.І. Амелін

С.О. Карпенко

І.К. Парінова

В.О. Савченко