Дата документу 14.04.2014
Справа № 320/1568/14-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2014 року
Мелітопольський міськрайонний суд
Запорізької області у складі:

головуючого судді - Горбачової Ю.В.

при секретарі - Сюсель О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Мелітополя
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Товари народного
вжитку» про стягнення середнього
заробітку за час затримки остаточного
розрахунку при звільненні та стягнення
матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з зазначеним
позовом, в якому просить стягнути з
відповідача на його користь середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні у розмірі 2847,60 грн., а
також моральну шкоду у розмірі 2000 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
він 12.09.2011 року був прийнятий на роботу
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Товари народного
вжитку» (далі ТОВ "ТНВ") по трудовому
договору на посаду охоронника до
служби безпеки та з 26.11.2013 року на
підставі ст. 36 п.1 КЗпП України
звільнений за угодою сторін, однак
розрахунок передбачений ст. 116 КЗпП
України відповідач з ним не провів до
теперішнього часу. Відповідно до
довідки № 1806 станом на 01.12.2013 року сума
заборгованості по заробітній платі
відповідача перед ним складає 8208,47 грн.
та на момент подання позову до суду
належні йому при звільненні суми не
сплачені. Позивач вважає, що відповідно
до вимог ст.117 КЗпП України відповідач
повинен йому виплатити компенсацію за
час затримки розрахунку за весь час
затримки, починаючи з листопада 2013 року
по день звернення з даним позовом до
суду, тобто по лютий 2014 року. Крім того,
позивач вважає, що своїми
неправомірними діями відповідач
вчинив йому моральну шкоду, яка
виражається в тому, що до січня 2014 року
він сидів вдома, в нього не було
постійної роботи та був змушений брати
у борг гроші у своїх рідних та друзів. У
зв'язку з чим, позивач оцінює нанесену
йому відповідачем моральну шкоду в
розмірі 2000 грн., яку просить суд
стягнути з відповідача.

Позивач в судове засідання не з'явився
надавши суду заяву про розгляд справи
за його відсутності, зменшивши позовні
вимоги у зв'язку з чим, просить суд
стягнути з відповідача на його користь
лише середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні у
розмірі 2847, 60 грн.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, надавши суду
заяву про розгляд справи за його
відсутності, змінені позовні вимоги
визнав частково в розмірі 486, 54 грн. з
підстав викладених в письмових
запереченнях. Згідно наданих
заперечень, представник відповідача
зазначає, що позивач у день звільнення
не працював та його звернень до
відповідача щодо виплати належних йому
сум не було. Визнає вимоги лише в
частині, вважаючи звернення позивача з
позовом до суду фактично пред'явленням
вимоги. Крім того, згідно з постановою
головного державного виконавця ВДВС
Мелітопольського МРУЮ від 15.01.2013 року
грошові кошти відповідача на усіх
банківських рахунках було арештовано,
у зв'язку з чим, з цього моменту взагалі
не було жодної можливості
розраховуватися за фінансовими
зобов'язаннями. Тобто, затримка з
виплати заробітної плати сталася не з
причини небажання роботодавця
розрахуватись з робітником, а у зв'язку
з наявністю об'єктивних обставин та
скрутним фінансовим становищем. Тому
відповідач вважає, що оскільки вина
відповідача у затримці виплати
заробітної плати позивачем не
доведена, тому підстав для виплати
компенсації немає, а тому і доводи
позивача про сам факт неправомірності
або незаконності дій відповідача
вважає хибними.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що зменшені позовні вимоги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Так, позивач з 12 вересня 2011 року
працював на посаді охоронника служби
безпеки в ТОВ «ТНВ» (наказ № 101 від
12.09.2011 року) та 26 листопада 2013 року він
був звільнений за угодою сторін за ст. 36
п.1 КЗпроП України, що підтверджується
копією трудової книжки (а.с. 6-9). Після
звільнення, позивач отримав трудову
книжку, але кінцевий розрахунок
відповідач з ним не провів до
теперішнього часу.

На час звільнення позивач мав отримати
від Товариства заборгованість з
заробітної плати за раніше
відпрацьований час, тобто отримати
остаточний розрахунок у сумі 8208,47 грн.,
що підтверджується копією довідки № 1806
від 03.12.2013 року (а.с. 10).

З матеріалів справи вбачається, що на
час розгляду справи вказана сума
позивачу не сплачена та відповідачем
не надано доказів, що остаточний
розрахунок з ним проведений.

З позицією представника відповідача,
стосовно того, що грошові кошти
відповідача на усіх банківських
рахунках було арештовано, а з 11.04.2013
року у касі підприємства взагалі не
було жодної можливості розрахуватися
за фінансовими зобов'язаннями, суд не
може погодитися, оскільки відповідно
до роз'яснень Пленуму Верховного Суду
України, які містяться в п. 20 постанови
від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці», сама по собі відсутність
коштів у роботодавця не виключає його
відповідальності. До того ж,
заборгованість по сплаті позивачу
заробітної плати виникла у
підприємства ще з липня 2012 року, а
згідно заперечень представника
відповідача вбачається, що арешт на
рахунки ТОВ «ТНВ» був накладений
тільки з 15 січня 2013 року.

Відповідно до ст. 43 Конституції України
право на своєчасне одержання
винагороди за працю захищається
законом.

Згідно із ч.1 ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

За ст.117 КЗпП України відповідальність
за затримку розрахунку при звільненні
настає при наявності у цьому вини
роботодавця.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
року № 13 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату
праці», установивши при розгляді
справи про стягнення заробітної плати
у зв'язку із затримкою розрахунку при
звільненні, що працівникові не були
виплачені належні йому від
підприємства, установи, організації
суми в день звільнення, коли ж він у цей
день не був на роботі, - наступного дня
після пред'явлення ним роботодавцеві
вимог про розрахунок, суд на підставі
ст.117 КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при
непроведенні його до розгляду справи -
по день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини.

Порядок обчислення середньої
заробітної плати визначений
Постановою Кабінету міністрів України
№ 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження
Порядку обчислення середньої
заробітної плати», відповідно до п. 2
якого обчислення середньої заробітної
плати для оплати часу щорічної
відпустки, додаткових відпусток у
зв'язку з навчанням, творчої відпустки,
додаткової відпустки працівникам, які
мають дітей, або для виплати
компенсації за невикористані
відпустки провадиться виходячи з
виплат за останні 12 календарних
місяців роботи, що передують місяцю
надання відпустки або виплати
компенсації за невикористані
відпустки. У всіх інших випадках
збереження середньої заробітної плати
середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком (п.8 Порядку).

Суд вважає, що розрахунок
середньомісячної та середньоденної
заробітної плати на час звільнення
ОСОБА_1, що складений позивачкем
відповідає вимогам встановленого
Порядку обчислення та співпадає з
розрахунком середньомісячної та
середньоденної заробітної плати, що
був наданий представником відповідача,
а тому правомірно застосований
позивачем при обчисленні належної йому
до виплати компенсації.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу. В межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
суд вважає, що позивач має право на
отримання компенсації за час затримки
виплати розрахунку при звільненні,
виходячи з кількості робочих днів за
весь період затримки, починаючи з 26
листопада 2013 року по та по день подання
позову, 24 лютого 2014 року. Тож, стягненню
з відповідача підлягає за листопад 2013
року - 153,90 грн., тобто 51,30 грн.
(середньоденна з/пл.)х3 робочих днів, за
грудень 2014 року - 1026,03 грн. тобто 44,61
(середньоденна з/пл.)х23 робочих днів, за
січень 2014 року - 847,59 грн. тотбо 44,61
(середньоденна з/пл.)х19 робочих днів та
за лютий 2014 року в розмірі 820,08 грн.
тобто - 51,30 грн. (середньоденна з/пл.)х16
робочих днів, а всього 2 847,60 гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.10, 60, 88, 212, 215 ЦПК України, ст. ст. 116,117
КЗпроП України,суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Товари народного
вжитку» про стягнення середнього
заробітку за час затримки остаточного
розрахунку при звільненні та стягнення
матеріальної шкоди - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Товари народного
вжитку», адреса місцезнаходження: 72311,
Запорізька область, м. Мелітополь, вул.
Каховське шосе, 27 (р/р 44 МФО 320627,
ВАТ «Сбербанк Росії» м.Київ, ), на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця м. Мелітополя, Запорізької
області, ід. номер: НОМЕР_1, який мешкає
та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1,
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні з роботи в
сумі 2 847 (дві тисячі вісімсот сорок сім)
гривень 60 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Товари народного
вжитку», адреса місцезнаходження: 72311,
Запорізька область, м. Мелітополь, вул.
Каховське шосе, 27 (р/р 44 МФО 320627,
ВАТ «Сбербанк Росії» м. Київ, ), на користь держави судовий збір в
розмірі 243 гривень 60 копійок на р/р №
0013, ЕДРПОУ 37968956 банк ГУДКУ в
Запорізькій області, МФО 813015.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
через Мелітопольський міськрайонний
суд протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ:
Ю.В. Горбачова