АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/1419/2014
інстанції: Захарчук В.В.
Доповідач: Капітан І.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року квітня місяця 23 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Капітан
І.А.Суддів:Колісниченка А.Г.
Вадзінського П.О.При секретарі: З
участю адвоката:Грицак А.М. ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення Бериславського
районного суду Херсонської області від
18 березня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа:
Бериславський районний сектор
управління Державної міграційної
служби в Херсонській області, про
усунення перешкод в користуванні
житлом, та за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7
про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року ОСОБА_7 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа:
Бериславський районний сектор
управління Державної міграційної
служби в Херсонській області, про
усунення перешкод в користуванні
житлом. В обґрунтування своїх вимог
ОСОБА_7 посилалася на те, що вона з
ОСОБА_6 перебувала у фактичних шлюбних
відносинах. 21 червня 2007 року, під час
спільного проживання, за договором
купівлі-продажу вона придбала житловий
будинок АДРЕСА_2 Херсонської області і
зареєструвала ОСОБА_6 за даною адресою.
Весною 2013 року вони припинила свої
фактичні шлюбні відносини і ОСОБА_6
став проживати в будинку АДРЕСА_1.
Оскільки відповідач участі в утриманні
належного їй житла не приймає та не є
членом її сім'ї, в добровільному
порядку не бажає знятися з реєстрації,
чим порушує її права як власника, та
зважаючи, що підстав для збереження за
тимчасово відсутнім наймачем або
членами його сім'ї приміщення, як це
передбачено ст.71 ЖК України не існує,
ОСОБА_7, на підставі ст.ст.321,391 ЦК
України, просила суд усунути їй
перешкоди у користуванні будинком
АДРЕСА_2 Херсонської області шляхом
скасування реєстрації ОСОБА_6 за даною
адресою.

В липні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовними вимогами до ОСОБА_7 з
вимогою поділити між ними сумісно
нажите майно під час проживання в
цивільному шлюбі. В обґрунтування
своїх вимог ОСОБА_6 зазначав, що з 2003
року по 2013 рік він проживав з ОСОБА_7. у
цивільному шлюбі. Під час перебування у
фактичних шлюбних відносинах спільною
працею та за спільні кошти ними було
придбано наступне майно: будинок
АДРЕСА_2 Херсонської області, вартістю
20 000,00 грн., пральна машина-автомат
вартістю 5 500,00 грн., холодильник
«Дніпро,21970» вартістю 2 699,00 грн.,
кормоподрібник «Єлікор-1» вартістю 835,00
грн., спальний гарнітур вартістю 4 800,00
грн., стінку кольорову вартістю 3 000,00
грн., телевізор плазмовий «Тошиба»
вартістю 3 000,00 грн., пилосос «Скарлет»
вартістю 500,00 грн., котел газовий «Дані»
вартістю 3 000,00 грн., 2 супутникові антени
з тюнером вартістю 1 400,00 грн., ДВД
«Супра» вартістю 500,00 грн., ДВД
«Самсунг» вартістю 400,00 грн., велосипед
вартістю 500,00 грн., мотоцикл «Альфа»
вартістю 4 300,00 грн., диван, два крісла,
один пуф, вартістю 2 000,00 грн., килим 3,50х3,
вартістю 1 000,00 грн., а всього на загальну
суму 53 434,00 грн. Оскільки ОСОБА_7
відмовляється у добровільному порядку
провести поділ спірного майна ОСОБА_6, з
урахуванням доповнень до позовних
вимог, просив суд:

- визнати спільною сумісною власністю
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2,
визнати за ним право власності на
наступне майно: 1/2 частину житлового
будинку з господарськими спорудами та
огорожею, розташованого за адресою:
АДРЕСА_2, здійснити реальний поділ
будинку та визначити порядок
користування земельною ділянкою на
якій знаходиться зазначене
домоволодіння, виділити йому у
власність стінку кольорову вартістю 3
000,00 грн., телевізор плазмовий «Тошиба»
вартістю 3 000,00 грн., ДВД «Супра»
вартістю 500,00 грн., мотоцикл «Альфа»
вартістю 4 300,00 грн., диван, два крісла,
один пуф, вартістю 2 000,00 грн., килим 3,50х3,
вартістю 1 000,00 грн., 2 супутникові антени
та тюнер «СКІГ», вартістю 1400,00 грн., а
всього майно на загальну суму 23 800,00
грн.;

- виділити та визнати за ОСОБА_7
право власності на наступне майно: ?
частину житлового будинку з
господарськими спорудами та огорожею,
розташованого за адресою: АДРЕСА_2;
пральну машину-автомат вартістю 5 500,00
грн., холодильник «Дніпро,21970» вартістю
2 699,00 грн., кормоподрібник « Єлікор-1»
вартістю 835,00 грн., спальний гарнітур
вартістю 4 800,00 грн., пилосос «Скарлет»
вартістю 500,00 грн., котел газовий «Дані»
вартістю 3 000,00 грн., ДВД «Самсунг»
вартістю 400,00 грн., велосипед вартістю
500,00 грн., телевізор ЖВС вартістю 850,00
грн., а всього на загальну суму 29 084,00
грн.;

- стягнути з ОСОБА_7 на його користь
грошову компенсацію за
невідповідність рівності часток у
спільному майні в розмірі 2 642,00 грн. та
судові витрати.

Ухвалою Бериславського районного суду
Херсонської області від 12 вересня 2013
року позовні заяви ОСОБА_7 та ОСОБА_6
об'єднано в одне провадження.

Рішенням Бериславського районного
суду Херсонської області від 18 березня
2014 року позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя
особа: Бериславський районний сектор
управління Державної міграційної
служби в Херсонській області, про
усунення перешкод в користуванні
житлом залишено без задоволення.

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ
майна подружжя задоволено частково.
Вирішено:

- поділити сумісно нажите майно
подружжя між ОСОБА_6 та ОСОБА_7;

- визнати за ОСОБА_6 на праві приватної
власності наступне майно: стінку
кольорову вартістю 3 000,00 грн., телевізор
плазмовий «Тошиба» вартістю 3 000,00 грн.,
ДВД «Супра» вартістю 500,00 грн., мотоцикл
«Альфа» вартістю 4 300,00 грн., диван, два
крісла, один пуф, вартістю 2 000,00 грн.,
килим 3,50х3, вартістю 1 000,00 грн., 2
супутникові антени та тюнер «СКІГ»,
вартістю 1 400,00 грн., а всього майна на
загальну суму 15 200,00 грн.;

- визнати за ОСОБА_7 на праві приватної
власності наступне майно: пральну
машину-автомат вартістю 5 500,00 грн.,
холодильник «Дніпро,21970» вартістю 2 699,00
грн., кормоподрібник «Єлікор-1»
вартістю 835,00 грн., спальний гарнітур
вартістю 4 800,00 грн., пилосос «Скарлет»
вартістю 500,00 грн., котел газовий «Дані»
вартістю 3 000,00 грн., ДВД «Самсунг»
вартістю 400,00 грн., велосипед вартістю
500,00 грн., телевізор ЖВС вартістю 850,00
грн., а всього на загальну суму 19 084,00
грн.;

- стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6
різницю вартості поділеного майна в
розмірі 1 942,00 грн. та судові витрати в
розмірі 500,00 грн., а всього 2 442,00 грн.

В решті позовних вимог ОСОБА_6
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, вважаючи
рішення суду в частині відмови йому у
визнанні житлового будинку спільною
сумісною власністю подружжя та його
розподілі незаконним та
необґрунтованим, а також таким, що
ухвалено з неправильним застосуванням
судом норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
в цій частині скасувати і ухвалити нове
рішення, яким визнати спільною
сумісною власністю житловий будинок з
господарськими спорудами та огорожею,
розташований по АДРЕСА_2, та визнати за
ним право власності на ? його частину,
яка у висновку експерта закреслена
коричневим кольором згідно додатку №3
плану розподілу житлового будинку, та
право користування на відповідну
частину земельної ділянки згідно
додатку №4 висновку експерта №1, що
закреслено коричневим кольором, а
також стягнути на його користь
понесені ним витрати на послуги
експерта та судовий збір.

В іншій частині рішення суду не
оскаржується, а тому апеляційним судом
не переглядається.

Письмових заперечень на скаргу до
апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які з'явилися в судове засідання,
перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_6 в частині визнання за ним
права власності на ? частину житлового
будинку з господарськими спорудами та
огорожею та його реальний поділ, суд
першої інстанції виходив з того, що
житловий будинок придбаний ОСОБА_7 за
договором купівлі-продажу від 21 червня
2007 року за власні кошти, надані їй її
батьками, а тому дане нерухоме майно не
може вважатися спільною сумісною
власністю подружжя і не підлягає
поділу.

Проте такого висновку суд дійшов з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що відповідно до
п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, є підставою для
скасування рішення в частині, що
оскаржується, і ухвалення по справі
нового рішення.

Відповідно до п.1 розділу 7 Прикінцевих
положень Сімейного кодексу України цей
Кодекс набуває чинності одночасно з
набуттям чинності Цивільним кодексом
України, тобто з 01 січня 2004 року, й до
сімейних відносин, які вже існували на
зазначену дату, норми СК України
застосовуються в частині лише тих прав
і обов'язків, що виникли після набуття
ним чинності. Ці права і обов'язки
визначаються на підставах,
передбачених СК України, у тому й числі
й положеннями ч.1 ст.74 цього Кодексу.

У зв'язку з наведеним, під час вирішення
позовних вимог про визнання права
власності на майно, набуте чоловіком та
жінкою під час спільного проживання
без укладання шлюбу, слід враховувати
час виникнення таких відносин.

Відповідно до ч.1 ст.74 СК України, якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або у будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними.

Частиною 2 ст.74 СК України визначено, що
на майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності жінки та чоловіка,
які не перебувають у шлюбі між собою,
поширюються положення гл.8 СК України
щодо права спільної сумісної власності
подружжя.

У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року №11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» роз'яснено,
що при застосуванні ст.74 СК України, що
регулює поділ майна осіб, які
проживають у фактичних шлюбних
відносинах, судам необхідно
враховувати, що правило зазначеної
норми поширюється на випадки, коли
чоловік та жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі і між ними
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю.

Тобто при застосуванні ст.74 СК України
слід виходити з того, що указана норма
поширюється на випадки, коли чоловік і
жінка не перебувають у будь-якому
іншому шлюбі та між ними склалися
усталені відносини, що притаманні
подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких,
що перебувають у фактичних шлюбних
відносинах, для вирішення майнового
спору на підставі ст.74 СК України, суд
повинен встановити факт проживання
однією сім'єю чоловіка та жінки без
шлюбу в період, протягом якого було
придбано спірне майно.

Також статтею 60 СК України передбачено,
що майно, набуте подружжям на час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини самостійного
заробітку. Вважається, що кожна річ,
набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Судом встановлено та визнається
сторонами, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з 2003 року
по 2013 рік перебували у фактичних
шлюбних відносинах. У будь-якому іншому
шлюбі вони не перебували. Згідно
повторного свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_1, виданого 22 квітня 2014 року, жінка
ОСОБА_6 від першого шлюбу ОСОБА_8
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.5). Дане
свідоцтво оглянуто колегією суддів під
час апеляційного розгляду справи.

Під час перебування у фактичних
шлюбних відносинах ними придбано
побутове майно, про визнання і розподіл
якого сторони дійшли згоди під час
розгляду справи в суді першої
інстанції.

Також, під час перебування у фактичних
шлюбних відносинах, ОСОБА_7 придбала
житловий будинок АДРЕСА_2, що
підтверджується договором
купівлі-продажу від 21 червня 2007 року
(а.с.9,10)

Право власності на зазначений будинок
зареєстровано в органах Херсонського
ДБТІ за ОСОБА_7 17 серпня 2007 року, про що
свідчить витяг з реєстру права
власності на нерухоме майно №15618897 від
17 серпня 2007 року (а.с.11).

Під час розгляду справи сторонами не
заперечувався той факт, що ОСОБА_6
проживав у даному житловому будинку як
член сім'ї ОСОБА_7 та був зареєстрований
в ньому з червня 2006 року (а.с.5,12-13).

Відмовляючи у задоволенні позову про
визнання житлового будинку спільною
сумісною власністю подружжя, суд
першої інстанції зазначив, що будинок
придбано на власні кошти ОСОБА_7,
посилаючись при цьому на пояснення
допитаних у судовому засіданні свідків
ОСОБА_9, яка є матір'ю позивачки, а також
ОСОБА_10 - продавцем будинку, врахувавши
зазначені вказаними особами обставини
про те, що батьки ОСОБА_7 за власні кошти
в сумі 4 000,00 доларів США придбали у
ОСОБА_10 житловий будинок для доньки та
з якою був укладений договір
купівлі-продажу, ОСОБА_6 ніякої участі в
придбанні даного будинку не приймав,
кошти не надавав. Також суд першої
інстанції послався на позицію,
висловлену в постанові ВСУ від 25 грудня
2013 року по справі №6-135цс13.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо за
своїм внутрішнім переконанням.
Результати оцінки доказів
відображаються в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду про належність та
допустимість доказів у вигляді
пояснення свідків і вважає їх
недостатніми для підтвердження факту
купівлі позивачкою будинку за власні
кошти.

Згідно з вимогами ч.ч.1,4 ст.60ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_7 не надала суду інших будь-яких
переконливих доказів на підтвердження
своїх заперечень щодо відсутності у
ОСОБА_6 права спільної сумісної
власності на житловий будинок, а
висловлена позиція у постанові ВСУ від
25 грудня 2013 року по справі №6-135цс13
стосується правового статусу майна,
яке було придбане особами, що не
перебували у зареєстрованому шлюбі, до
01 січня 2004 року.

Враховуючи, що спірне майно, а саме
будинок АДРЕСА_2, набуте ОСОБА_7 під час
сумісного проживання з ОСОБА_6,
належних доказів на підтвердження
того, що купівля будинку здійснювалася
за власні кошти ОСОБА_7 суду не надала,
та зважаючи, що між сторонами не
укладалися договори щодо спірного
майна, як це передбачено ст.74 СК
України, колегія суддів приходить до
висновку про визнання житлового
будинку спільною сумісною власністю
подружжя, який підлягає поділу з
визначенням кожному відповідної
частки.

Під час розгляду справи в суді першої
інстанції 02 грудня 2013 року була
проведена будівельно-технічна
експертиза №33, якою досліджувалася
можливість розподілу будинку та
надвірних будівель між ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 по ? частині майна кожному
(а.с.32-68). За результатами проведення
даної експертизи, виходячи з
планування і складу приміщень
житлового будинку та господарських
споруд, їх розташування на місцевості,
було запропоновано єдиний доцільний
варіант розподілу житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_2. Щодо визначення
порядку користування земельною
ділянкою, висновком запропоновано 2
варіанти її розподілу. Встановлено
ринкову вартість житлового будинку у
розмірі 123 374,00 грн. та суму грошової
компенсації співвласнику, за котрим
відокремлено 47/100 частин житлового
будинку, зі сторони співвласника, за
котрим відокремлена частка
домоволодіння більше ідеальної частки
- 53/100, у розмірі 3 701,00 грн.

Витягом із рішення виконавчого
комітету Бериславської міської ради
№16 від 27 лютого 2014 року погоджено
внутрішнє переобладнання житлового
будинку по АДРЕСА_2 згідно висновку
судової будівельно-технічної
експертизи від 02 грудня 2013 року №33
(а.с.90).

Враховуючи рівність часток в спільному
нерухомому майні сторін, колегія
суддів вважає за можливе поділити
житловий будинок відповідно до
запропонованого варіанту розподілу,
відображеному у графічному додатку №3
до висновку судової
будівельно-технічної експертизи від 02
грудня 2013 року №33.

Посилання ОСОБА_7 на те, що в договорі
купівлі-продажу житлового будинку від
21 червня 2007 року зазначено, що вона не
перебуває в шлюбі та грошові кошти на
придбання будинку не є спільною
сумісною власністю, що також є
підставою для встановлення у позивача
відсутності права власності на
нерухоме майно, колегією суддів до
уваги не приймається виходячи з
наступного.

Відповідно до Закону України від 02
вересня 1993 року №3425-ХІІ «Про нотаріат»
нотаріус посвідчує безспірні права та
факти і не може визначати та
встановлювати за заявою чоловіка чи
жінки, які в зареєстрованому шлюбі не
перебувають, правовий статус їхніх
внутрішніх відносин, називаючи це
«фактичним шлюбом».

Крім того, в п.п.44,45 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 03 березня 2004 року №20/5,
зареєстрованої у Міністерстві юстиції
України 03 березня 2004 року за №283/8882, яка
діяла на час укладення договору
купівлі-продажу, передбачалося надання
письмової згоди другого з подружжя у
випадку укладення договорів щодо
належного подружжю на праві спільної
сумісної власності майна, які
потребують нотаріального посвідчення
і (або) державної реєстрації, а також
правочинів щодо іншого цінного майна.
Порядок надання згоди на укладення
зазначених вище договорів особами, які
проживають однією сім'єю, тобто
перебувають у фактичних шлюбних
відносинах, та відповідно вимог до
змісту такої згоди не був передбачений.

Проте колегія суддів вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_6 про визначення порядку
користування земельною ділянкою
задоволенню не підлягають з наступних
підстав.

Згідно даних інвентарної справи №1465,
яку оглянуто колегією суддів при
апеляційному розгляді справи, за
будинком АДРЕСА_2 відповідно до схем
(плану) від 29 липня 1945 року рахувалась
земельна ділянка площею 559,80 кв.м. (а.с.17
інв.справи), в подальшому, у 1953-1954 роках,
розмір площі цієї земельної ділянки
було визначено 555 кв.м. (а.с.138, а.с.36,38-39
інв.справи).

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи №33
від 02 грудня 2013 року площа земельної
ділянки за технічним паспортом складає
565 кв.м. (а.с.54-56)., а на період дослідження
експертом її фактичний розмір складає
524 кв.м. і встановлена експертом
розбіжність пояснюється зміною меж
ділянки (а.с.32-46).

Рішення органу місцевого
самоврядування про надання в
користування або закріплення за даним
житловим будинком земельної ділянки
відповідного розміру в матеріалах
інвентарної та цивільної справ
відсутнє.

Враховуючи положення ст.120,122
Земельного кодексу України, колегія
суддів приходить до висновку, що при
відсутності рішення органу місцевого
самоврядування про закріплення
(надання) у користування земельної
ділянки відповідного розміру
вирішення питання про визначення
порядку користування земельною
ділянкою за її фактичною площею є
втручанням суду у компетенцію органів
місцевого самоврядування у сфері
земельних відносин, що законом не
допускається, у зв'язку з чим, дана
позовна вимога є передчасною і у
задоволенні такої вимоги слід
відмовити.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з
ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 пропорційно
до розміру задоволених позовних вимог
підлягають стягненню понесені
останнім і підтверджені документально
судові витрати по сплаті судового
збору за подання апеляційної скарги у
розмірі 224,37 грн. (а.с.109,120), а також
витрати на проведення судової
будівельно-технічної експертизи у
розмірі 1 500,00 грн. (а.с.91,92).

Керуючись ст.60,74 СК України, ст.ст. 60, 88,
212, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Бериславського районного суду
Херсонської області від 18 березня 2014
року в частині відмови ОСОБА_6 у
задоволенні позовних вимог про
визнання спільною сумісною власністю
житлового будинку з господарськими
спорудами та визначення порядку
користування земельною ділянкою
скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати спільною сумісною власністю
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 житловий будинок з
господарськими спорудами та огорожею,
розташований по АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_6 та ОСОБА_7 право
власності на житловий будинок з
господарськими спорудами та огорожею,
розташованого в АДРЕСА_2 по ? частині
кожному.

Поділити житловий будинок з
господарськими спорудами та огорожею
між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 згідно варіанту
розподілу, відображеному у графічному
додатку №3 висновку судової
будівельно-технічної експертизи №33
від 02 грудня 2013 року.

У власність ОСОБА_6 виділити:

- у житловому будинку літ. «А»: коридор,
площею 5,5 кв.м. літ.1-1; житлову кімнату,
площею 22,8 кв.м. літ.1-2; житлову кімнату,
площею 5,6 кв.м. літ.1-3; сіни, площею 9,1
кв.м. літ.1-1 (в сінях літ. «а»);

- у надвірних будівлях: гараж літ. «В»;
сарай літ. «Г»; туалет літ. «К»; погріб
літ. «Л», частка огорожі №1,2, що в
графічному додатку №3 закреслено
коричневим кольором, і реальна частка
складає 53/100 частин домоволодіння.

У власність ОСОБА_7 виділити:

- у житловому будинку літ. «А»: житлову
кімнату, площею 16,0 кв.м. літ. 1-4; сіни,
площею 9,1 кв.м. літ.1-2 (в сінях літ. «а»);
коридор, площею 9,4 кв.м. літ.1-5 (в сінях
літ. «б»); кухню, площею 9,8 кв.м. літ.1-6 (в
літній кухні літ. «Б»); ванну кімнату,
площею 3,1 кв.м. літ.1-7 (в літній кухні літ.
«Б»);

- у надвірних будівлях: сарай літ. «Е»;
водопровід №3; частка огорожі №1,2, що в
графічному додатку №3 закреслено синім
кольором, і реальна частка складає 47/100
частин домоволодіння.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7
грошову компенсацію за перевищення
частки в житловому будинку у розмірі 3
701,00 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6
про визначення порядку користування
земельною ділянкою відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 224,37 грн. та витрати на
проведення судової
будівельно-технічної експертизи у
розмірі 1 500,00 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу може бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді