АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 215/6717/13-ц 22-ц/774/578/К/14
Справа № 215/6717/13-ц
Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/578/К/14
інстанції - Мельник Ю.П.
Доповідач - Савіна Г.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2014 року
м. Кривий
Ріг

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів - Митрофанової Л.В., Остапенко
В.О.,

при секретарі - Кузьміній Н.В.,

за участю: представника позивача
ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника відповідача ПАТ
«Північний ГЗК» - Луньова Романа
Веніаміновича,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Північний гірничо-збагачувальний
комбінат» на рішення Тернівського
районного суду м. Кривого Рогу від 23
січня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства «Північний
гірничо-збагачувальний комбінат»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Промспецбуд», третя
особа - Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Кривому Розі Дніпропетровської
області, про стягнення моральної шкоди
у зв'язку з ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків, -

В С Т А Н О В
И Л А :

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Північний
гірничо-збагачувальний комбінат» (далі
- ПАТ «Північний ГЗК»), Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Промспецбуд» (далі - ТОВ
«Промспецбуд») та просив стягнути з
відповідачів по 110200 грн. в рахунок
компенсації моральної шкоди,
спричиненої втратою професійної
працездатності у зв'язку із
професійними захворюваннями.

Рішенням Тернівського районного
суду м. Кривого Рогу від 23 січня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені
частково, стягнуто на його користь з
ПАТ «ПівнГЗК» 20000 грн. та з ТОВ
«Промспецбуд» 2000 грн. з проведенням з
цих сум відрахувань податків та
обов'язкових платежів. В іншій частині
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ
«Північний ГЗК» ставить питання про
скасування рішення суду в частині
стягнення з нього коштів на користь
позивача та ухвалення в цій частині
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, на його думку, суд не звернув
уваги, що позивачем не доведено факт
спричинення йому моральної шкоди,
залишено поза увагою, що, як укладаючи
трудовий договір так і протягом
трудової діяльності, позивач був
ознайомлений з умовами праці та знав
про наявні на його робочому місці
небезпечні та шкідливі виробничі
фактори, і знаючи про існування ризику
професійного захворювання, свідомо
приймав запропоновані йому умови праці
та з власної волі працював за таких
умов, а також не звернув увагу на
пропуск позивачем тримісячного строку,
передбаченого ст. 233 КЗпП України. Крім
того, вважає, що розмір стягнутої судом
суми моральної шкоди є
необґрунтованим.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач
ОСОБА_2 тривалий час працював у важких
та шкідливих умовах праці, а саме з
24.09.1986 року по 29.04.2011 року у ПАТ
«Північний ГЗК» та з 30.04.2011 року по
22.05.2013 року у ТОВ «Промспецбуд».

Рішенням ЛЕК Української НДІ
промислової медицини від 19 лютого 2013
року позивачу встановлені професійні
захворювання: хронічне обструктивне
захворювання легень першої-другої ст.
(пиловий бронхіт першої-другої ст.,
емфізема легень першої-другої ст.) ЛН
другого ст., нейросенсорна
приглухуватість першого ст. (з легким
зниженням слуху), у зв'язку з чим
складено акт розслідування
хронічного професійного захворювання
від 04 квітня 2013 року (а.с. 10-13).

Згідно п. 17 вищезазначеного акту
причиною виникнення професійного
захворювання є перевищення гранично
допустимого рівня небезпечних та
шкідливих факторів виробничого
середовища та трудового процесу.

Висновком МСЕК від 21 травня 2013 року
позивачу вперше встановлено стійку
втрату професійної працездатності в
розмірі 20 %, з яких 15 % по ХОЗЛ і 5 % по
туговухості на безстроковий термін.

Згідно рекомендацій МСЕК позивач
потребує медикаментозного лікування
та виробів медичного призначення.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо обов'язку
відповідачів по відшкодуванню
заподіяної моральної шкоди з огляду на
наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено,
що відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України
«Про державний бюджет України на 2006
рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про
державний бюджет на 2007 рік» зупинено
дію абз. 4 ст. 1, підп. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3
ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23
вересня 1999 року № 1105-XIV «Про
загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», а з 01.01.2008 року
відшкодування Відділенням Фонду
моральної (немайнової) шкоди
застрахованим особам і членам їх сімей
незалежно від часу настання страхового
випадку припинено.

Враховуючи те, що на час виникнення у
ОСОБА_2 права на відшкодування
моральної шкоди - 21 травня 2013 року -
зазначені положення ст. ст. 21, 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
котрі передбачали відшкодування
моральної шкоди не діяли, відповідно до
ст. 237-1 КЗпП України обов'язок по
відшкодуванню моральної шкоди судом
першої інстанції обґрунтовано
покладено на підприємство, з вини якого
заподіяно моральну шкоду позивачу.

Доводи апеляційної скарги про те, що
при укладенні трудового договору
позивачу були роз'яснені умови праці,
попереджено про наявність шкідливих
факторів та можливі наслідки їх впливу
на здоров'я, безпідставні, оскільки ст.
13 Закону України «Про охорону праці»
передбачає, що роботодавець
зобов'язаний створити на робочому
місці в кожному структурному
підрозділі умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці. Роботодавець
несе безпосередню відповідальність за
порушення зазначених вимог.

Факт спричинення моральної шкоди
ОСОБА_2 у зв'язку з його професійними
захворюваннями встановлений в
судовому засіданні та підтверджений
наданими позивачем доказами.

Доводи відповідача щодо пропуску
позивачем строку позовної давності
безпідставні, оскільки відповідно до
п.3 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність
не поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю.

Інші доводи відповідача
спростовуються матеріалами справи та
обґрунтованими висновками суду,
викладеними у рішенні.

Однак, визначаючи розмір
моральної шкоди, який підлягає
стягненню з ПАТ «Північний ГЗК», суд
першої інстанції не взяв до уваги
роз'яснення п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з
подальшими змінами) "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди",
відповідно до якого розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає в межах заявлених
вимог залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням в
кожному конкретному випадку ступеня
вини відповідача та інших обставин.
Зокрема, враховується характер і
тривалість страждань, стан здоров'я
потерпілого, тяжкість завданої травми,
істотність вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках,
конкретних обставин по справі і
наслідків, що наступили.

На думку колегії суддів, розмір
моральної шкоди, визначеної судом
першої інстанції щодо відповідача ПАТ
«Північний ГЗК», є завищеним.

Беручи до уваги конкретні обставини
по справі, характер отриманих
позивачем професійних захворювань,
ступінь втрати ним професійної
працездатності, обсяг фізичних та
моральних страждань, їх інтенсивність
та довготривалість, істотність
вимушених змін у його життєвих і
виробничих стосунках, наслідків, що
наступили, колегія суддів вважає, що
належною компенсацією отриманої
позивачем моральної шкоди від
указаного відповідача є сума 7000 грн.

За таких обставин, рішення суду в
частині розміру моральної шкоди,
стягнутої з ПАТ "Північний ГЗК" на
користь ОСОБА_2 необхідно змінити
відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, зменшивши розмір стягнутої з
відповідача на користь позивача
моральної шкоди.

Рішення суду відповідачем ТОВ
«Промспецбуд» не оскаржено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 3 ч. 1 ст. 309, 313,
314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Північний
гірничо-збагачувальний комбінат»
задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м.
Кривого Рогу від 23 січня 2014 року в
оскаржуваній частині змінити,
зменшивши розмір моральної шкоди,
стягнутої з Публічного акціонерного
товариства «Північний
гірничо-збагачувальний комбінат» на
користь ОСОБА_2 з 20000 грн. до 7000 (семи
тисяч) грн.

В іншій оскаржуваній частині рішення
суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: