МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Справа №
Номер провадження № 2/521/629/14
Малиновський районний суд міста Одеси
головуючого судді - Жуган Л.В.
при секретарі - Тітовій
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та
піклування Малиновської районної
адміністрації Одеської міської ради
про надання дозволу на тимчасовий
виїзд дитини за межі України, -
До Малиновського районного суду м.
Одеси 07.11.2013 року звернулась позивач
ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_3, третя
особа - орган опіки та піклування
Малиновської районної адміністрації
Одеської міської ради про надання
дозволу на виїзд за межі України.
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач
зазначила, що 20.09.2000 року у неї з
відповідачем народився син ОСОБА_4.
26.07.2007 року шлюб між позивачкою та
ОСОБА_3 розірвано, після розірвання
шлюбу сторони проживають окремо. Син
ОСОБА_4, 2000 року народження проживає з
ОСОБА_2 та перебуває на її утриманні. За
сімейними обставинами позивач має
намір тимчасово поїхати з сином ОСОБА_4
до Росії, для чого необхідне надання
відповідачем дозволу на виїзд дитини
за кордон, однак відповідач
безпідставно відмовляється надати
такий дозвіл, тому позивач змушена
звернутися до суду з даною заявою.
Позивач позовні вимоги підтримала, не
заперечувала проти ухвалення заочного
рішення, у зв'язку з неявкою
відповідача, про що подала суду
відповідну заяву, згідно якої просила
розглянути справу за її відсутності.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, повідомлений судом про дату,
час та місце розгляду справи належним
чином, про причини своєї неявки суд не
повідомив.

Представник третьої особи - органу
опіки та піклування Малиновської
районної адміністрації Одеської
міської ради - за довіреністю Чумаченко
Н.Ю., не заперечувала проти задоволення
позовних вимог, просила розглянути
справу за відсутності представника
третьої особи, про що надала суду
відповідну заяву.

У зв'язку з неявкою відповідача та
неповідомлення про поважні причини
такої неявки в судове засідання, суд, зі
згоди позивача, ухвалив провести
розгляд справи в заочному порядку та
постановити заочне рішення, що
відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що заявлені позовні вимоги
підлягають задоволенню, з наступних
підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
26.07.2007 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2, актовий запис №550, що
підтверджується Свідоцтвом про
розірвання шлюбу, виданим відділом
РАЦС Київського районного управління
юстиції м. Одеси.

Від шлюбу сторони мають
неповнолітнього сина - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується
Свідоцтвом про народження, виданим
27.09.2000 року Відділом реєстрації актів
громадянського стану м. Первомайська,
Миколаївської області, актовий запис
№450.

Після розірвання шлюбу, сторони
проживають окремо, дитина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом з матір'ю та
знаходиться на її утриманні.

В судовому засіданні встановлено, що
позивачка неодноразово зверталася до
відповідача з проханням надати дозвіл
на виїзд дитини за кордон
однак,відповідач ігнорує прохання
матері, тому це питання в добровільному
порядку між ними не врегульовано.

Оскільки відповідач, зловживаючи
своїми правами, відмовляється від
надання згоди на виїзд неповнолітнього
сина на відпочинок за межі України - до
Російської Федерації, чим перешкоджає
забезпеченню реалізації охоронюваних
законом прав та інтересів ОСОБА_4, тому
з метою захисту прав дитини позивачка
вимушена була звернутись до суду з
позовною заявою про надання дозволу на
тимчасовий виїзд за межі
України.

Крім того, вона має намір у період з
15.02.2014 року по 18.08.2015 року виїжджати з
сином до Російської Федерації з метою
відпочинку і не має можливості кожного
разу отримувати дозвіл у відповідача,
який відмовляється від надання
необхідних дозволів.

Керуючись ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
кожен має право на справедливий і
публічний розгляд його справи упродовж
розумного строку незалежним і
безстороннім судом, встановленим
законом, який вирішить спір щодо його
прав та обов'язків цивільного
характеру.

Враховуючи положення ст. 15 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого майнового права
та інтересу. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст. ст. 141, 155 Сімейного
кодексу України мати, батько мають
рівні права та обов'язки щодо дитини,
незалежно від того, чи перебували вони
у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між
батьками, проживання їх окремо не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.
Здійснення батьками своїх прав та
виконання обов'язків, мають
ґрунтуватись на повазі до прав дитини
та її людської гідності. Батьківські
права не можуть здійснюватись всупереч
інтересам дитини.

Згідно ст. 11 Закону України «Про
охорону дитинства» батько та мати
мають рівні права та обов'язки щодо
своїх дітей. Предметом основної
турботи та основним обов'язком батьків
є забезпечення інтересів своєї дитини.

Враховуючи положення статті 3
Конвенції про права дитини, у всіх діях
щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється як найкращому
забезпеченню інтересів дитини.

На підставі ст. 8 Закону України „Про
охорону дитинства" кожна дитина має
право на рівень життя, достатній для її
фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного і
соціального розвитку.

Судом було встановлено, що батько
ОСОБА_3 нехтує цими правами та
інтересами дитини - сина ОСОБА_4,
оскільки не надає дозволу на виїзд за
кордон своєму неповнолітньому синові,
а також порушує положення ч. 2 ст. 150
Сімейного кодексу України щодо
обов'язку батьків дитини піклуватися
про здоров'я дитини, її фізичний,
духовний та моральний розвиток.

Згідно зі ст. 313 Цивільного Кодексу
України фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд з
України лише за згодою батьків і в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними.

У відповідності до ст. 2 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» документами,
що дають право на виїзд з України та
посвідчують особу громадянина України
під час перебування за її межами, є
паспорт громадянина України для виїзду
за кордон, проїзний документ дитини.

Частиною 2 ст. 4 цього ж Закону
передбачено, що оформлення проїзного
документа дитини провадиться на
підставі нотаріально засвідченого
клопотання батьків або законних
представників батьків чи дітей у разі
потреби самостійного виїзду
неповнолітнього за кордон. За
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Відповідно до з п. 4-2 Правил перетинання
державного кордону громадянами
України, затверджених Постановою
Кабінету Міністрів України від 27.01.1995
року №57, виїзд за межі України
громадян, які не досягли 16-річного віку,
у супроводі одного з батьків,
здійснюється у разі пред'явлення
рішення суду про надання дозволу на
виїзд за межі України громадянина, який
не досяг 16-річного віку, без згоди та
супроводу другого з батьків.

З огляду на викладене діючим
законодавством не встановлено
обмеження щодо виїзду неповнолітньої
дитини за кордон, а лише встановлено
певний порядок її виїзду за кордон за
згодою батьків або дозволу відповідно
до рішення суду при відсутності згоди
одного з батьків.

Оскільки у позивачки є складнощі в
отриманні згоди відповідача на виїзд
дитини за межі України - до Російської
Федерації, а також беручи до уваги той
факт, що судом при розгляді даної
справи не встановлено обмежень чи
заборон, які унеможливлюють виїзд
неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 за межі
України для тимчасового перебування,
суд приходить до висновку про
доцільність задоволення позовних
вимог ОСОБА_3 та надання дозволу на
тимчасовий виїзд з нею неповнолітнього
сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 за межі
України без згоди та супроводу батька.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226
ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 про надання
дозволу на тимчасовий виїзд дитини за
межі України - задовольнити.

Надати дозвіл оформляти усі документи
для тимчасового виїзду за межі України
- до Російської Федерації,
неповнолітньої дитини - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, у супроводі матері -
ОСОБА_2, без згоди та супроводу батька -
ОСОБА_3.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за
межі України - до Російської Федерації,
неповнолітньої дитини - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, у супроводі матері -
ОСОБА_2, без згоди та супроводу батька -
ОСОБА_3 у період з 15.02.2014 року по 18.08.2015
року.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
через Малиновський районний суд м.
Одеси шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 10-ти днів з дня проголошення
рішення.

Суддя
Л.В. Жуган