Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/5331/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
Шалота Костянтин Валерійович
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Жигановської О.С.

суддів Коломієць
О.С., Якухно О.М.

при секретарі Єгоровій В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Житомирі справу за
позовом ОСОБА_1 до Житомирської міської
ради про визнання права власності в
порядку спадкування

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Корольовського районного
суду м.Житомира від 18.12.2013 року,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вказаним позовом. Зазначала, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2, а
ІНФОРМАЦІЯ_2 - матір ОСОБА_3.

Після смерті батьків відкрилася
спадщина за законом, яка складається із
житлового будинку АДРЕСА_1. Інших
спадкоємців за законом або заповітом
немає. Цей будинок належав ОСОБА_2 та
побудований на земельній ділянці, яка
надана йому для будівництва, але за
життя він не зареєстрував своє право
власності в органах БТІ та не отримав
відповідного свідоцтва. Після його
смерті спадщину прийняли спадкоємці 1-ї
черги, тобто дружина ОСОБА_2 та дочка
ОСОБА_1 /позивачка/, які постійно
проживали і були зареєстровані у цьому
будинку. Відсутність
правовстановлюючих документів на
будинок є перешкодою для отримання
свідоцтва про право на спадщину. Іншим
способом, ніж як у судовому порядку,
вона не має можливості реалізувати
свої спадкові права, а тому просила
задовольнити позовні вимоги, визнавши
за нею право власності на житловий
будинок у порядку спадкування за
законом (а.с.31-33).

Рішенням Корольовського районного
суду м.Житомира від 18.12.2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове - про задоволення позовних вимог в
повному обсязі.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судом встановлено, що рішенням
виконавчого комітету Житомирської
міської Ради депутатів трудящих від
23.04.1954 року за №270 ОСОБА_2 для
індивідуального житлового будівництва
відведена земельна ділянка площею 600
кв.м. по АДРЕСА_1 (а.с.76).

На підставі названого рішення ця
земельна ділянка була передана ОСОБА_2
у безстрокове користування з правом
забудови будинку (а.с.37).

Проектна документація погоджена
головним архітектором міста 27.04.1954 року
за №154. Дозвіл на виконання будівельних
робіт виданий інспекцією ДАБК.
Будівництво житлового будинку
закінчено у 1959 році (а.с.18).

Згідно матеріалів інвентаризаційної
справи №7543 інвентаризація житлового
будинку АДРЕСА_1 проведена вперше в
липні 1962 року (а.с.77). На будинок
заведена Будинкова книга для прописки
громадян, що проживають у ньому (а.с.78-83).

08.08.1964 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
зареєстрували шлюб (а.с.12), від якого
народилась позивачка - ОСОБА_1 (а.с.15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 (а.с.13).

Спадщину після його смерті на підставі
ч.1 ст.529 УРСР прийняли в рівних частках
/по 1/2 частині/ дружина спадкодавця
ОСОБА_2 в порядку п.2 ч.1 ст.549 ЦК УРСР
(а.с.49) та його дочка ОСОБА_1 в порядку п.1
ч.1 ст549 ЦК УРСР, яка з народження і досі
проживає у спірному будинку та
зареєстрована в ньому (а.с.17).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 (а.с.14).

Шляхом фактичного вступу в управління
та володіння спадковим майном
позивачка прийняла спадщину після
смерті матері. Таким чином,
успадкувавши як спадкоємець 1-ї черги
долю матері у спірному будинку,
позивачка набула право власності на
весь житловий будинок.

Постановами нотаріуса від 03.06.2013 року
за №№811/02-31, 810/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у
вчиненні нотаріальної дії щодо видачі
свідоцтв про право на спадщину за
законом після смерті її батьків у
зв'язку із відсутністю
правовстановлюючого документу на
спірний житловий будинок (а.с.19,20).

Відмовляючи у задоволенні позову,
місцевий суд виходив з того, що
житловий будинок АДРЕСА_1 є самовільним
будівництвом, а тому не може входити до
складу спадщини.

Проте, з такими висновками суду
погодитись неможливо, мотивуючи
наступним.

На час набуття ОСОБА_2 права власності
на спірний житловий будинок державна
реєстрація права власності на житлові
будинки, споруди регулювалася
підзаконними нормативними актами,
зокрема такими, як Інструкція про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року, яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995
року № 56, а підстави набуття права
власності на таке майно визначались
ст.ст.100, 101 ЦК УРСР.

Зазначені нормативні акти передбачали
державну реєстрацію будівель, споруд,
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно, проте виникнення права
власності на будинки, споруди не
залежало від державної реєстрації до
часу набрання чинності ЦК та Законом
України від 01 липня 2004 року «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, у разі відсутності державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно, створене та оформлене в
передбаченому законом порядку до
набрання чинності Законом України від
01 липня 2004 року «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», спадкоємці, які
прийняли спадщину, мають право на
оформлення спадкових прав шляхом
звернення до нотаріальної контори за
видачею свідоцтва про право на
спадщину.

Як роз'яснено у п.23 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008
року «Про судову практику у справах про
спадкування», свідоцтво про право на
спадщину видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Факт належності будинку спадкодавцям
ніким не оспорюється і підтверджується
вищенаведеними доказами. Та обставина,
що спірний будинок не є самочинним
будівництвом, підтверджується й фактом
прийняття його в експлуатацію у
встановленому законом порядку (а.с.18).

За тих обставин, коли достовірно
встановлено, що спірний будинок
побудовано у 1959 році з дозволу
компетентних органів та на земельній
ділянці, відведеній у встановленому
порядку, його проінвентаризовано в
органах БТІ за ОСОБА_2, інших
спадкоємців крім позивачки немає,
колегія суддів приходить до висновку
про наявність правових підстав для
задоволення позову про визнання права
власності на спадкове майно.
Враховуючи наведене, рішення суду 1-ї
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового - про задоволення
даних вимог.

Керуючись ст.ст.209,218,303,307,309,313,314,316,317,319
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду
м.Житомира від 18.12.2013 року скасувати і
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
батька ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
та після смерті матері ОСОБА_3, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: