АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 676/5115/13-ц
Провадження № 22-ц/792/912/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого - судді
Ярмолюка О.І.,

суддів: Власенка О.В., Юзюка О.М.,

при секретарі: Сацюк Г.О.

з участю:
представника ПАТ "Укрсоцбанк" - Фурмана
В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 22-ц/792/912/14
за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
на рішення Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 25 лютого 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2, яка діє в інтересах
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до публічного
акціонерного товариства "Укрсоцбанк",
треті особи - Орган опіки та піклування
виконавчого комітету
Кам'янець-Подільської міської ради,
приватний нотаріус
Кам'янець-Подільського міського
нотаріального округу Хмельницької
області ОСОБА_5, про визнання договору
іпотеки недійсним.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника ПАТ "Укрсоцбанк",
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

В липні 2013 року ОСОБА_2, яка діє в
інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до публічного
акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
(далі - Банк), треті особи - Орган опіки
та піклування виконавчого комітету
Кам'янець-Подільської міської ради,
приватний нотаріус
Кам'янець-Подільського міського
нотаріального округу Хмельницької
області ОСОБА_5, про визнання договору
іпотеки недійсним. В обґрунтування
позовних вимог вказала, що 08.06.2007 року
між нею та Банком був укладений
кредитний договір № 966/193-632-39, за
умовами якого позивач отримала кредит
в сумі 60 000 дол. США зі сплатою 13 % річних
та кінцевим терміном погашення
заборгованості - 07.06.2022 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між

________________________________________________________________________
_

Головуючий у першій інстанції - Швець
О.Д. Справа №
22-ц/792/912/14

Доповідач -Власенко О.В.
Категорія
№ 19,27

ОСОБА_2 та Банком 08.06.2007 року був
укладений іпотечний договір б/н,
предметом якого є квартира АДРЕСА_1,
загальною площею 109,1 кв.м. На момент
укладення спірного договору у квартирі
проживали і мали право на користування
нею діти позивача - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. На думку
позивача, під час укладення договору
іпотеки були порушені їх права,
оскільки не було згоди Органу опіки та
піклування на його укладення, квартира
була постійним місцем їх реєстрації та
проживання. Крім цього, при укладенні
договору іпотеки приватний нотаріус не
перевірив чи є в іпотекодавця на
утриманні та чи проживають з нею діти
(малолітні, неповнолітні). За таких
обставин, з урахуванням уточнених
позовних вимог ОСОБА_2 просила визнати
договір іпотеки недійсним.

Рішенням Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 25 лютого 2014 року позов
задоволено.

Визнано договір іпотеки від 08.06.2007 року,
укладений між ПАТ "Укрсоцбанк" та
ОСОБА_2 недійсним.

В апеляційній скарзі ПАТ "Укрсоцбанк"
вважає, що рішення суду ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, а тому просить
скасувати його і ухвалити нове рішення
про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши представника ПАТ
"Укрсоцбанк" та перевіривши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга публічного
акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з`ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Однак, зазначеним вимогам закону
оскаржуване рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції не в повній мірі з`ясував
обставин, якими обґрунтовувались
позовні вимоги та заперечення сторін, і
всупереч нормам ст.ст. 60, 212 ЦПК України
не дав належної оцінки дослідженим
доказам, чим порушив норми
процесуального права, а тому
оспорюване рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Встановлено, що 08.06.2007 року між ОСОБА_2
та ВАТ "Укрсоцбанк", правонаступником
якого є ПАТ "Укрсоцбанк", було укладено
кредитний договір, згідно з яким банк
надав ОСОБА_2 60000 доларів США на
споживчі цілі зі сплатою 13% річних на
строк до 07.06.2022 року.

З метою забезпечення виконання
кредитних зобов`язань, 08.06.2007 року
ОСОБА_2 передала банку в іпотеку
належну їй на праві власності квартиру
АДРЕСА_1.

Зазначені обставини визнані сторонами
та підтверджуються наявними в
матеріалах справи письмовими доказами.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
іпотеку", іпотека - вид забезпечення
виконання зобов`язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов`язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 29 ЦК України, місцем
проживання фізичної особи у віці від
десяти до чотирнадцяти років є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, з ким вона проживає,
опікуна або місцезнаходження
навчального закладу чи закладу охорони
здоров`я тощо, в якому вона проживає,
якщо інше місце проживання не
встановлено за згодою між дитиною та
батьками (усиновлювачами, опікуном) або
організацією, яка виконує щодо неї
функції опікуна. Місцем проживання
фізичної особи, яка не досягла десяти
років, є місце проживання її батьків
(усиновлювачів) або одного з них, з ким
вона проживає, опікуна або
місцезнаходження навчального закладу
чи закладу охорони здоров'я тощо, в
якому вона проживає.

В силу ч. 3 ст. 17, ч. 3 ст. 18 Закону України
"Про охорону дитинства", (в редакції на
час виникнення спірних відносин),
батьки або особи, які їх замінюють, не
мають права без дозволу органів опіки і
піклування укладати договори, які
підлягають нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання. Органи опіки та
піклування зобов'язані здійснювати
контроль за додержанням батьками або
особами, які їх замінюють, майнових та
житлових прав дітей при відчуженні
жилих приміщень та купівлі нового
житла.

Згідно зі ст. 12 Закону України "Про
основи соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей", (в
редакції на час виникнення спірних
відносин), держава охороняє і захищає
права та інтереси дітей при вчиненні
правочинів щодо нерухомого майна.
Неприпустимо зменшення або обмеження
прав і охоронюваних законом інтересів
дітей при вчиненні будь-яких
правочинів стосовно жилих приміщень.
Органи опіки та піклування здійснюють
контроль за дотриманням батьками та
особами, які їх замінюють, житлових
прав і охоронюваних законом інтересів
дітей. Для здійснення будь-яких
правочинів стосовно нерухомого майна,
право власності на яке або право
користування яким мають діти, потрібна
попередня згода органів опіки та
піклування. Посадові особи органів
опіки та піклування несуть персональну
відповідальність за захист прав і
охоронюваних законом інтересів дітей
при наданні згоди на вчинення
правочинів щодо належного дітям
нерухомого майна.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 203 ЦК України (в
редакції на час виникнення спірних
відносин), зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частиною першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п. 44 постанови від 30 березня 2012
року № 5 "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин", суди повинні виходити
із того, чи мала дитина право власності
на предмет іпотеки чи право
користування предметом іпотеки на
момент укладення договору іпотеки.
Будь-які дії, вчинені без згоди
іпотекодержателя після укладення
договору іпотеки (наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки) не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування.

Відповідно до п. 1.6 іпотечного договору
від 08.06.2007 року (а.с.4), іпотекодавець
гарантує, що на предмет іпотеки не
існує прав та вимог інших осіб, в тому
числі тих, що не зареєстровані у
встановленому законом порядку, тобто
вказаним ОСОБА_2 засвідчила, що
квартира, яка передається банку в
іпотеку не перебуває у користуванні
неповнолітніх (малолітніх) дітей.

Згідно із заявою самої ОСОБА_2 (а.с.43),
квартира АДРЕСА_1, яка передається в
іпотеку, не є спільною сумісною
власністю, оскільки на час його набуття
(як і на день підписання цього
правочину) вона є неодружена і осіб, які
могли б поставити питання про визнання
права власності на вказане майно (його
частину), немає.

Встановлено також, що заповнюючи 10.05.2007
року анкету позичальника (а.с.59,60),
ОСОБА_2 не вказала жодних відомостей,
які б підтверджували наявність у неї
дітей або інших утриманців,
проставивши у відповідних графах
прочерк, вказавши при цьому, що
підтверджує достовірність наданих
даних та не заперечує проти їх
перевірки.

Крім цього, згідно з домовою книгою
(а.с.64-66), у квартирі АДРЕСА_1, проживає і
зареєстрована тільки ОСОБА_2

Згідно з довідкою об`єднання
співвласників багатоквартирного
будинку "Богінського, 9" від 24.02.2014 року
(а.с.111), ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 був
зареєстрований у квартирі 25.12.2010 року
по досягненню повноліття; дані про дату
реєстрації іншого сина ОСОБА_2 - ОСОБА_3
відсутні.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції помилково виходив з того, що
договором іпотеки порушуються права та
інтереси дітей ОСОБА_2, оскільки на
момент укладення договору іпотеки
неповнолітній ОСОБА_4 та малолітній
ОСОБА_3 не мали права власності або
права користування квартирою, а тому
для здійснення цього правочину не
потрібна була попередня згода органу
опіки та піклування, тобто договір
іпотеки вчинений з дотриманням вимог
закону, внаслідок чого відсутні
підстави для визнання його недійсним.

Крім цього, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції, в порушення вимог
ст. 212 ЦПК України, ухвалюючи рішення
про задоволення позовних вимог ОСОБА_2
вищезазначених вимог закону до уваги
не взяв, не дав правильної оцінки
наданим у справі доказам, а тому
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
задовольнити.

Рішення Кам`янець - Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 25 лютого 2014 року скасувати
і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду О.В.
Власенко