У х в а л а

іменем україни

12 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.

суддів: Євграфової
Є.П., Завгородньої І.М.,

Журавель В.І.,
Іваненко Ю.Г.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21,
ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25,
ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29,
ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33,
ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37,
ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41,
ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45 до
публічного акціонерного товариства
«Тепловозоремонтний завод», треті
особи: виконавчий комітет Полтавської
міської ради, Полтавське обласне
територіальне відділення
Антимонопольного комітету України,
Головне управління економіки
Полтавської обласної державної
адміністрації, Орган опіки та
піклування Виконавчого комітету
Ленінської районної ради у м. Полтаві,
Виконавчий комітет Ленінської
районної у м. Полтаві ради, про визнання
необґрунтованими та такими, що
підлягають скасуванню тарифів на
комунальні послуги, за касаційною
скаргою публічного акціонерного
товариства «Тепловозоремонтний завод»
на рішення Ленінського районного суду
м. Полтави від 18 червня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Полтавської
області від 24 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

Позивачі звернулися до суду з позовом
до публічного акціонерного товариства
«Тепловозоремонтний завод» (далі - ПАТ
«ТРЗ»), у якому з урахуванням уточнень
просили усунути їм перешкоди в
користуванні житлом шляхом скасування
вимог щодо укладення договорів про
надання послуг на утримання будинку за
завищеними тарифами, визнати
необґрунтованими та такими, що
підлягають скасуванню тарифи на
комунальні послуги для розрахунку
вартості проживання сімейних
мешканців гуртожитку згідно наказу від
23 листопада 2012 року № 464 в розмірі 180
грн та згідно розрахунку вартості за 1
ліжко-місце у розмірі 213,07 грн,
скасувати вимоги щодо укладення
договорів про надання послуг з
утримання будинку з визначенням оплати
з розрахунку за ліжко-місце для
сімейних мешканців, визнати
безпідставними їх борги перед ПАТ
«ТРЗ» на березень 2013 року, а також
встановити факт того, вони були
поселені у кімнати гуртожитку, а не на
ліжко-місце.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що вони
проживають в гуртожитку АДРЕСА_1, який
належить ПАТ «ТРЗ», де були поселені
згідно рішень адміністрації та
профкому на підставі ордерів.

Їх було поставлено на реєстраційний
облік та визнано користувачами
відповідних кімнат, за які вони
сплачували плату за житлово-комунальні
послуги. В зазначеному гуртожитку
проживають як одинокі громадяни, так і
сімейні.

У березні 2012 року для них, мешканців
гуртожитку, які проживають і
користуються відособленими
приміщеннями, відбулося підвищення
плати за користування приміщеннями та
тарифів на житлово-комунальні послуги
майже вдвічі.

Зазначали, що не погоджуються з
встановленими розмірами, оскільки дані
тарифи не погоджені в органах
місцевого самоврядування, тарифи
встановлено з перевищенням граничних
розмірів плати, встановлених чинними
нормативно-правовими актами, надані
для укладення договори про надання
послуг з утримання будинків не
відповідають вимогам Типового
договору та не проведено громадських
слухань при впровадженні нових
тарифів.

Посилаючись на те, що в гуртожитку
проживають сімейні особи й до них не
можна застосовувати тарифи з
розрахунку за ліжко-місце, просили
позов задовольнити.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Полтави від 18 червня 2013 року
позов задоволено частково.

Визнано необґрунтованими та такими, що
підлягають скасуванню тарифи на
комунальні послуги для розрахунку
вартості проживання мешканців
гуртожитку, які займають відособлені
приміщення, згідно наказу від 23
листопада 2012 року № 464 у розмірі 180 грн
із розрахунку для осіб, які займають
приміщення, що знаходяться в спільному
користуванні кількох осіб, які не
перебувають у сімейних відносинах в
гуртожитку АДРЕСА_1.

Заборонено ПАТ «ТРЗ» вимагати
укладення договорів про надання послуг
з утримання будинку з визначенням
оплати з розрахунку за ліжко-місце для
мешканців, які займають відособлені
приміщення.

Встановлено факт поселення ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_46, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15. ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21,
ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27,
ОСОБА_28, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37,
ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_43. ОСОБА_45,
ОСОБА_49, ОСОБА_50 у гуртожиток у
визначені кімнати будинку АДРЕСА_1, а не
на ліжко-місце.

В іншій частині вимог відмовлено.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Полтави від 02 липня 2013 року
виправлено описку, допущену в рішенні
Ленінського районного суду від 18
червня 2013 року, зокрема, абзац
четвертий резолютивної частини
рішення викладено в такій редакції:

«Встановити факт поселення позивачів
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18,
ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_24,
ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27,
ОСОБА_28, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37,
ОСОБА_47, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_45,
ОСОБА_49, ОСОБА_50 у гуртожиток у
визначені кімнати будинку АДРЕСА_1, а не
на ліжко-місце.

Додатковим рішенням Ленінського
районного суду м. Полтави від 24
вересня 2013 року вирішено питання
судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 24 жовтня 2013 року
рішення Ленінського районного суду м.
Полтави від 18 червня 2013 року залишено
без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «ТРЗ» просить
скасувати рішення та ухвалу судів
попередніх інстанцій, ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову, мотивуючи свою вимогу
порушенням норм процесуального права
та неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суду України у п.11
постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» від 18 грудня 2009 року
№11 роз'яснив, що у мотивувальній
частині рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів.

Проте зазначеним вимогам постановлені
у справі судові рішення не
відповідають.

Так, судами піж час розгляду справи
встановлено, що позивачі зареєстровані
та проживають сім'ями в гуртожитку,
який належить ПАТ «ТРЗ» та
розташований АДРЕСА_1.

Також установлено, що в зазначеному
гуртожитку поселялися як одинокі
громадяни, так і сімейні, однак
відповідач до органів місцевого
самоврядування про виділення
приміщень для проживання сімей не
звертався, а самостійно вселяв
сімейних мешканців у кімнати.

Відмовляючи в задоволенні вимог у
частині визнання необґрунтованими та
такими, що підлягають скасуванню
тарифи на комунальні послуги, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що відповідач ще до звернення
позивачів до суду з позовною заявою
привів у відповідність до
законодавства зазначені тарифи .

Відмовляючи в задоволенні вимог щодо
визнання безпідставною та неіснуючою
суми боргу за березень 2013 року, суди
виходили з того, що позивачами не
надано доказів того, що зазначені борги
виникли в період нарахування розміру
квартирної плати та комунальних
платежів з розрахунку для осіб, які
займають відособлені приміщення,
з розрахунку для осіб, які займають
приміщення, що знаходяться в спільному
користуванні кількох осіб, які не
перебувають у сімейних відносинах.

Задовольняючи вимоги позивачів про
визнання необгрунтованими та такими,
що підлягають скасуванню тарифи на
комунальні послуги для розрахунку
вартості проживання сімейних
мешканців гуртожитку згідно наказу від
23 листопада 2012 року № 464 у розмірі 180 грн
та скасування вимоги щодо укладення
договорів про надання послуг з
утримання будинку з визначенням оплати
з розрахунку за ліжко-місце для
сімейних мешканців, суди виходили з
того, що відповідач намагається
спонукати мешканців гуртожитку, які
займають відокремлені приміщення, до
укладання договорів про надання послуг
з утримання будинків з розрахунку для
осіб, які займають приміщення, що
знаходяться в спільному користуванні
кількох осіб, які не перебувають у
сімейних відносинах.

Проте погодитися з такими висновками
не можна, виходячи з наступного.

Статтею 130 ЖК України визначено, що
порядок користування жилою площею у
гуртожитках визначається
законодавством Союзу РСР і Української
РСР.

Згідно абз. 2 п. 38 Примірного положення
про гуртожитки, затвердженого
постановою Ради Міністрів УРСР від 03
червня 1986 року №208, громадяни, які
проживають у приміщеннях, що
перебувають у їх відособленому
користуванні, вносять плату за
користування жилою площею і за
комунальні послуги по ставках
квартирної плати (тарифах),
установлених для будинків державного
та громадського житлового фонду.

Судом першої інстанції під час
розгляду справи встановлено, що
позивачі, як члени однієї родини,
проживають та зареєстровані за
вказаною вище адресою, користуються
жилими приміщеннями в гуртожитку, які є
у відособленому користуванні їх сімей,
а також встановлено факт поселення 32
позивачів (із 43, що звернулися до суду) у
визначені кімнати, а не на ліжко-місце.

Згідно зі ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Проте, вирішуючи спір, суд ухилився від
з'ясування фактичних обставин щодо
кожного позивача, свої висновки
узагальнив, а пославшись на те, що
позивачі на різних підставах
поселялися до гуртожитку, зазначив
лише підстави поселення ОСОБА_26,
ОСОБА_18, ОСОБА_24, ОСОБА_51 та ОСОБА_3

Також суд залишив поза увагою
положення ст.627 ЦК України, згідно з
якою сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості, а заборонивши ПАТ
«ТРЗ» вимагати укладення договорів про
надання послуг з утримання будинку суд,
таким чином, втрутився в статутну
діяльність товариства.

Скасовуючи тарифи на комунальні
послуги для розрахунку вартості
проживання мешканців гуртожитку, які
займають відособлені приміщення, суд,
при цьому, взагалі не встановив, чи в
установленому законом порядку
приймалось рішення щодо їх підвищення,
а зазначивши, що підвищення було
необґрунтованим, не врахував, що
встановлення необґрунтованості такого
підвищення не є компетенцією суду.

Наведене свідчить, що суд взагалі
ухилився від з'ясування обставин
справи, що свідчить про недотримання
встановленого ст. 212 ЦПК України
принципу оцінки доказів, допустив
порушення норм процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Перевіряючи рішення місцевого суду,
апеляційний суд на зазначене також
уваги не звернув, у порушення вимог ст.
ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не
перевірив доводів апеляційної скарги,
в ухвалі не зазначив конкретних
обставин і фактів, що спростовують такі
доводи, і залишив рішення суду першої
інстанції без змін.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом не встановлені,
судові рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування
ухвалених судових рішень із передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства
«Тепловозоремонтний завод»
задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Полтави від 18
червня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Полтавської області від
24 жовтня 2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді:
Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко