Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/26/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Льон С.М.
РІШЕННЯ

Іменем України

18.02.2014 Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області в складі :

Головуючого : судді Кіселика С.А.

суддів : Дьомич Л.М., Франко В.А.

за участі секретаря судового
засідання Задирака Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа - Хомутенко О.В. про
визнання заповіту недійсним, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Ленінського районного суду міста
Кіровограда від 22 липня 2013 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернулася до суду з позовом
до ОСОБА_3 про визнання заповіту
недійсним мотивуючи тим, що перебувала
в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, який
був зареєстрований 29.04.2011 року
Кіровським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Кіровоградського міського управління
юстиції Кіровоградської області, про
що в книзі реєстрації шлюбів зроблено
відповідний запис за №160. Чоловік був
інвалідом І-групи загального
захворювання і проживав в АДРЕСА_1
Дана квартира є його власністю на
підставі свідоцтва про право на
спадщину від 06.10.2009 року за №1-2013
виданого Першою Кіровоградською
державною нотаріальною конторою. Крім
цього, на підставі договору купівлі -
продажу від 20.05.2005 року, який
посвідчений Першою Кіровоградською
державною нотаріальною конторою, у
власності ОСОБА_5 перебувала квартира
АДРЕСА_1. В кінці грудня 2008 року ОСОБА_5
перебував в третій міській лікарні на
стаціонарному лікуванні, з діагнозом -
ДЕ ІІ ст., декомпенсація, гіпертонічна
хвороба, ГПМК від 16.02.2008р. в басейні ЯМС
у відновлюючий період, виражений парез
правої руки, елегія кисті, помірний
парез правої ноги, стан після
епіприпадку. Загалом чоловік хворів з
лютого 2008року, так як переніс ГПМК зі
слабкістю в правих кінцівках і
порушенням мови і в третій міській
лікарні лікувався в період з 2008 року по
2009 рік, що підтверджується
відповідними епікризами. За весь
період сімейних відносин включаючи і
період громадського шлюбу лікування
проводилось за спільні кошти, що можуть
підтвердити свідки та лікарі.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер. Після
його смерті відкрилась спадщина, і,
наскільки було відомо, заповіту він на
випадок смерті не робив. Після
звернення до Першої Кіровоградської
державної нотаріальної контори
з'ясувалось, що покійний чоловік склав
заповіт на випадок своєї смерті і все
своє майно заповів племіннику ОСОБА_3
Вказує, що відносини між покійним
чоловіком і ОСОБА_3 були недобрими,
крім того заповідач хворів
хронічними захворюваннями які не
давали йому можливості адекватно
оцінювати свої дії. А тому, з метою
з'ясування питання щодо усвідомлення
спадкодавцем своїх дій при складанні
заповіту, просила суд призначити
судово - медичну експертизу. Визнати
заповіт ОСОБА_5, посвідчений Першою
Кіровоградською державною
нотаріальною конторою на користь
ОСОБА_3 від 20.02.2009 року недійсним.

Рішенням Ленінського районного суду
міста Кіровограда від 22 липня 2013 року
в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
позивач просить його скасувати з тих
підстав, що висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи, судом порушені норми
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення по суті
позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
пояснення сторін, перевіривши
матеріали справи та наведені у скарзі
доводи, колегія суддів Судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду
Кіровоградської області дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, із наступних
підстав.

Згідно вимог п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у позові, суд першої
інстанції дійшов висновку, що 20.02.2009
року, ОСОБА_5, роблячи розпорядження,
відповідно до якого усі права та
обов'язки які можуть належати йому
на момент складання цього заповіту,
а також ті права та обов'язки які
можуть належати йому у майбутньому,
та усе інше майно, де б воно не було
і з чого б воно не складалось, і
взагалі все те, що йому буде належати
на день смерті, і на що він за
законом матиме право, він заповідав
ОСОБА_3, діяв добровільно, перебуваючи
у здоровому розумі та ясній пам'яті,
розуміючи значення своїх дій.

Суд першої інстанції пославшись на
результати судово - почеркознавчої
експертизи дійшов висновку, що
підстав для визнання заповіту
недійсним не має, оскільки заповіт
підписано самим ОСОБА_5

Проте повністю із таким висновком
суду першої інстанції погодитися не
можна, оскільки судом не в повному
обсязі з'ясовано обставини справи та
проігнорована вимога позивача щодо
призначення посмертної судово -
психіатричної експертизи, з метою
з'ясування питання про усвідомлення
заповідачем своїх дій під час
вчинення правочину.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення
суду не відповідає.

Дослідивши докази надані сторонами
колегія суддів встановила, що ОСОБА_2
з 29.04.2011 року перебувала в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, якого
було визнано інвалідом І-групи
загального захворювання. Сім'я
проживала в АДРЕСА_1 Дана квартира є
власністю ОСОБА_5 на підставі
свідоцтва про право на спадщину від
06.10.2009 року за №1-2013, виданого Першою
Кіровоградською державною
нотаріальною конторою. Крім цього, на
підставі договору купівлі - продажу
від 20.05.2005 року, який посвідчений Першою
Кіровоградською державною
нотаріальною конторою, у власності
ОСОБА_5 перебувала квартира АДРЕСА_1. З
лютого 2008 року ОСОБА_5 часто хворів і
в кінці грудня 2008 року перебував в
третій міській лікарні на
стаціонарному лікуванні, з діагнозом -
ДЕ ІІ ст., декомпенсація, гіпертонічна
хвороба, ГПМК від 16.02.2008р. в басейні ЯМС
у відновлюючий період, виражений парез
правої руки, елегія кисті, помірний
парез правої ноги, стан після
епіприпадку. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5
помер. Після його смерті відкрилась
спадщина. Звернувшись із заявою про
прийняття спадщини до Першої
Кіровоградської державної
нотаріальної контори позивач взнала,
що ОСОБА_5 склав заповіт на випадок
своєї смерті і все своє майно заповів
племіннику ОСОБА_3 Позивач вказує, що
відносини між її покійним чоловіком і
ОСОБА_3 були недобрими. Крім того
заповідач хворів хронічними
захворюваннями які не давали йому
можливості адекватно оцінювати свої
дії.

В якості заінтересованих осіб,
повноважних пред'являти позовні вимоги
про визнання заповіту недійсним
відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК, можуть
розглядатися виключно особи,
суб'єктивні спадкові права яких, що
виникають відповідно до норм книги
шостої ЦК (спадкоємців за законом,
спадкоємців за іншим заповітом,
відказоодержувачів) порушені у зв'язку
із вчиненням заповіту.

Позивач є спадкоємцем першої черги
за законом, а отже є особою яка має
право ставити питання про визнання
заповіту недійсним.

Згідно ч.2 ст. 1257 ЦК України, за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Статтею 1257 ЦК визначено підстави
нікчемності заповіту та визнання його
недійсним, які не виключають
застосування загальних норм § 2 глави 16
ЦК відповідно до встановлених судом
обставин, якщо вони узгоджуються з
правовими підставами та наслідками
нікчемності або недійсності заповіту,
зазначеними у ст. 1257 ЦК.

Відповідно до положень ч.ч. 1,2 статті
215 ЦК України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України визначені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідними для чинності правочину. А
саме (в редакції на час вчинення
правочину): зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин,
який дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний судом
недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті - за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси
порушені.

Із висновку судово - психічного
експерта № 41 від 31.01.2014 року
вбачається, що ОСОБА_5 в момент
складання заповіту 20 лютого 2009 року
страждав на дисциркуляторну
енцелафопатію ІІ-ІІІ ст.
(гіпертонічного, атеросклеротичного
ґенезу) і виявляв ознаки хронічного
психічного захворювання в формі
деменції (недоумства) внаслідок
перенесеного ішемічного інсульту
(16.02.2008 року), тому ОСОБА_5 20.02.2009 року за
своїм психічним станом не міг
розуміти значення своїх дій і
розумно керувати ними.

Вищезазначений висновок зроблено
експертною комісією у складі трьох
кваліфікованих судових експертів
стаж експертної роботи яких
становить від 16 до 24 років. А тому у
колегії суддів відсутні будь які
підстави ставити під сумнів даний
висновок.

Крім того, із пояснень позивача
вбачається, що хоча інколи ОСОБА_3, як
племінник, і навідував свого дядьку,
однак за життя спадкодавця між ОСОБА_5
та відповідачем ОСОБА_3 склалися
неприязні відносини, на ґрунті того,
що ОСОБА_3 висловлював своє
незадоволення спільним проживанням
ОСОБА_2 із ОСОБА_5 та умовляв
останнього не оформлювати ці
стосунки офіційно, шляхом укладення
шлюбу.

Дані обставини відповідачем та його
представником не спростовані.

Допитані в суді першої інстанції
свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 пояснили, що
ОСОБА_5 після перенесеного інсульту
погано пересувався, права сторона
тіла була паралізованою. Свідок
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пояснили, що після
інсульту ОСОБА_5 не міг читати та
писати, розмовляв з трудом, стан
здоров'я його був стабільно тяжким.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що ОСОБА_5, хоча і був
дієздатною особою, однак в момент
складання заповіту (вчинення
правочину) на користь ОСОБА_3, за
станом свого психічного здоров'я не
усвідомлював значення своїх дій та
не міг керувати ними. А отже,
складений за таких умов заповіт має
бути визнаний недійсним.

Враховуючи вищенаведене, на підставі
ст.ст. 203, 215, 225, 1257 ЦК України,
керуючись ст.ст. 307,309,313,314,316 ЦПК України,
колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду
міста Кіровограда від 22 липня 2013 року,
скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа -
Хомутенко О.В., про визнання заповіту
недійсним, задовольнити.

Заповіт ОСОБА_5 вчинений 20.02.2009 року,
на користь ОСОБА_3, посвідчений 20.02.2009
року державним нотаріусом першої
Кіровоградської державної
нотаріальної контори Хомутенко О.В.,
зареєстрований в реєстрі за № 1-241,
визнати недійсним.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
334 грн. 70 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може
бути оскаржено протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: