Справа № 459/206/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2014 року
Червоноградський міський суд
Львівської області складі:

головуючого - судді
Новосада М.Д.

при секретарі
Смолій О.Я.

за участю: позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
Тодорович О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Червонограді,
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області про стягнення
моральної шкоди завданої трудовим
каліцтвом та професійним
захворюванням, -

В С
Т А Н О В И В :

Позивач звернувся у суд з позовом до
відповідача, Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області, мотивуючи тим, що з
1963 по 2002 р.р. працював на вугільних
підприємствах, що на даний час входять
до складу ДП «Львівугілля».

16.092.1981 р. під час роботи під землею в
управлінні матеріально-технічного
забезпечення Західно-Українського
виробничого об'єднання по видобутку
вугілля з ним стався нещасний випадок,
в результаті чого він отримав травму
великого пальця лівої руки.

Окрім цього, у зв'язку із тривалою
роботою в особливо шкідливих та тяжких
умовах праці в нього погіршився стан
його здоров'я, внаслідок чого був
змушений неодноразово звертатись до
лікувальних закладів за медичною
допомогою.

31.05.2002 р. його звільнено з роботи згідно
п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоров'я.

10.06.2002 роботодавцем «ДВАТ шахта
Межирічанська» було проведено
розслідування професійного
захворювання ОСОБА_1, в результаті
якого зроблено висновок про шкідливі
умови праці, які характеризуються
умовами в основному пов'язаними
контактом з вугільно - породним пилом в
концентрації вище ГДК, несприятливим
мікрокліматом, важкими умовами праці,
вібрацією.

25.07.2002 року висновком Львівської
обласної МСЕК йому вперше встановлено
ІІІ групу інвалідності та 50 % втрати
професійної працездатності по
професійному захворюванні
безтерміново, з яких 40%
-профзахворювання силікоз від 22.05.2002 р.,
10% - трудкаліцтво від 18.02.1981 р..

Вважає, що йому було заподіяно моральну
шкоду, оскільки, став інвалідом ІІІ
групи, на 50% втратив працездатність
внаслідок професійного захворювання
та трудового каліцтва, що значно
посилює його фізичні і моральні
страждання, відчуває постійні
незручності у повсякденному житті,
змушений терпіти фізичні болі, що
призвело до зміни ритму та порядку
життя. Розмір моральної шкоди оцінює у
20 000 грн. та просить такий стягнути з
відповідача.

Позивач в судовому засіданні, позовні
вимоги підтримав, пояснив, що впродовж
1963-2002 р.р. працював на підприємствах по
видобутку вугілля, які на даний час
входять до складу ДП «Львіввугілля».
18.02.1981 р. із ним трапився нещасний
випадок, внаслідок якого отримав
ушкодження пальця лівої руки. В
подальшому внаслідок роботи у
шкідливих умовах праці захворів на
професійне захворювання силікоз. 31.05.002
року звільнений з роботи за станом
здоров'я. 25.07.2002 р. йому вперше та
безтерміново було встановлено ІІІ
групу інвалідності, 50 % втрати
професійної працездатності, з яких 40%
профзахворювання силікоз та 10% по
трудовому каліцтву. Час від часу
проходить медичне лікування, через
значну втрату працездатності суттєво
змінився його спосіб життя, що
негативно відобразилось на здоров'ї.
Вважає, суму моральної шкоди у 20 000 грн.
обґрунтованою та просить позов
задовольнити.

Представник відповідача Вандзьо О.Б. у
судовому засіданні позовні вимоги не
визнала, щодо задоволення позову
заперечила, в обґрунтування
повідомила, що позивач не звертався з
часу встановлення ступеня втрати
працездатності в фонд за
відшкодуванням моральної шкоди. Крім
цього, відповідно до наказу МОЗ № 212 від
22.11.1995 року на органи МСЕК покладено
обов'язок встановлення факту
спричинення моральної шкоди. Звертає
увагу на те, що позивачем на подано
висновку МСЕК, лікаря психіатра чи
висновку ЛКК про встановлення факту
спричинення йому моральної шкоди
внаслідок втрати працездатності та
трудового каліцтва. Крім цього, у
наданих медичних документах немає
покликання про отримання позивачем
фізичних та душевних страждань
внаслідок отриманого каліцтва. Також, з
01.01.2008 року фонд не виплачує
відшкодування моральної шкоди не
дивлячись на періоди встановлення
ступеня втрати працездатності. Таким
чином, у позовних вимогах просить
відмовити в повному обсязі. Окрім цього
зазначила, що випадки стались під час
виконання позивачем трудових
обов'язків на шахті. Вважає що відсутня
їхня вина у заподіяних ушкодженнях
здоров'я.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
підлягає до часткового задоволення з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 протягом
1963-2002 р.р. працював на підприємствах по
видобутку вугілля, які на даний час
входять до складу ДП «Львіввугілля»,
про що свідчать відповідні записи в
трудовій книжці.

Згідно акту розслідування нещасного
випадку на виробництві форми Н-1 від
16.02.1981 р., ОСОБА_1 під час роботи отримав
травму пальця лівої руки.

31.05.2002 р. ОСОБА_1 був звільнений з роботи
з ВП «шахта «Межирічанська» ДП
«Львіввугілля» за станом здоров'я
відповідно до п.2 ст.40 КзпП України.

Згідно акту розслідування
професійного захворювання форми П-4 від
10.06.2002р., комісією ДВАТ «шахта
«Межирічанська» було проведено
розслідування випадку хронічного
професійного захворювання позивача та
зроблено висновок про шкідливі умови
праці, які характеризуються умовами в
основному пов'язаними контактом з
вугільно - породним пилом в
концентрації вище ГДК, несприятливим
мікрокліматом. Названі захворювання
виникли внаслідок його роботи у
шкідливих умовах в підземних виробках
вугільних шахт на протязі стану роботи
по професіях.

Висновком Львівської обласної МСЕК від
25.07.2002 року, позивачу вперше та
безтерміново встановлено ІІІ групу
інвалідності та 50 % втрати професійної
працездатності, з яких 40% у зв'язку
професійним захворюванням та 10 %
внаслідок трудового каліцтва.

Від отриманих професійного
захворювання та трудового каліцтва
позивач вимушений постійно звертатись
за медичною допомогою, що
підтверджується оглянутою у судовому
засіданні медичною карткою, виписками
з історії хвороб.

Відповідно до ст.ст. 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України, Україна, як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосили право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Окремим видом загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
згідно з абзацом п'ятим частини першої
ст. 4 Основ законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, є страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності.

Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України
«Про охорону праці», державна політика
в галузі охорони праці базується,
зокрема, на принципах пріоритету життя
і здоров'я працівників, повної
відповідальності роботодавця за
створення належних, безпечних і
здорових умов праці, соціального
захисту працівників, повного
відшкодування шкоди особам, які
потерпіли від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань. Згідно з ч. 1 ст. 9 цього
Закону відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або у разі смерті
працівника здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві й професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Укладаючи з роботодавцем угоду про
обов'язкове страхування від нещасного
випадку, страховик (Фонд соціального
страхування від нещасних випадків) тим
самим бере на себе зобов'язання надати
застрахованим особам передбачені
Законом соціальні послуги та виплати.

На час спірних правовідносин діяли як
ч.3 ст. 34 Закону України від 23.09.1999р.
№1105-ХІV «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань, які
спричинили втрату працездатності», так
і ст.9 Закону України «Про охорону
праці» (в ред. Закону від 21.11.2002р. №229-ІV),
згідно з якою відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров»я, здійснюється
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
відповідно до наведеного вище Закону
України.

Це підтверджується також роз'ясненням
Конституційного Суду України, наданим
у рішенні від 27.01.2004 року №1-рп/2004 у
справі за конституційним зверненням
Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Кіровоградській
області про офіційне тлумачення
положення ч.3 ст. 34 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності».

Згідно п.п. «є» п.1 ч. 1 ст. 21 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві й
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» (в
редакції чинній на час спірних
правовідносин) передбачено надання
позивачу соціальних послуг і виплат, у
тому числі відшкодування моральної
шкоди при наявності факту її
заподіяння потерпілому.

Надаючи соціальні послуги
застрахованим та здійснюючи страхові
виплати грошових сум, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
здійснює забезпечення соціального
захисту громадян у разі тимчасової,
стійкої або повної втрати
працездатності.

Крім цього, відповідно до ст. 23 ЦК
України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Зокрема, моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
вона зазнала у зв'язку з каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров"я.

Встановлення Законом обов'язку Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків відшкодовувати моральну
шкоду є засобом реалізації потерпілим
гарантованого державою усім
застрахованим громадянам забезпечення
прав у страхуванні від нещасного
випадку та професійного захворювання.

Згідно із ч.1 ст. 14 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності», нещасний випадок - це
обмежена в часі подія або раптовий
вплив на працівника небезпечного
виробничого фактора чи середовища,
що сталися у процесі виконання ним
трудових обов'язків, внаслідок яких
заподіяно шкоду здоров'ю або настала
смерть.

Ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності,
спричиняють йому моральні та фізичні
страждання. Відмова потерпілому у
праві на отримання грошової
компенсації за моральну шкоду від
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків залежно від ступеня
втрати професійної працездатності має
обмежувальний характер.

Пленум Верховного Суду України у своїй
постанові № 4 від 31.03.1995 року «Про
судову практику по справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди (із змінами, внесеними постановою
від 25 травня 2001 року № 5) роз'яснив, що
моральна шкода може складатися,
зокрема, у моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного способу життя, при настанні
інших негативних наслідків.

Судом встановлено, що за час роботи
ОСОБА_1 на підприємствах по видобутку
вугілля, які на даний час є
структурними підрозділами ДП
«Львіввугілля» у шкідливих умовах
праці, його здоров'ю було завдано
непоправної шкоди, а саме: позивач
отримав ІІІ групу інвалідності,
професійне захворювання, трудове
каліцтво, втратив працездатність,
змушений постійно проходити
санітарно-курортне лікування. Всі ці
обставини суттєво погіршили уклад його
життя, вимагають додаткових зусиль для
його належної організації. З огляду на
це суд прийшов до висновку, що позивачу
завдано моральної шкоди.

Посилання представника відповідача на
те, що для встановлення факту наявності
моральної шкоди, позивачу слід
звернутись на обстеження у МСЕК або у
ЛКК Червоноградської міської лікарні,
судом до уваги не можуть бути прийняті,
оскільки відповідно до п. 2 наказу МОЗ
України № 420 від 05.06.2012 року «Про
затвердження Порядку та Критеріїв
встановлення медико-соціальними
експертними комісіями ступеня стійкої
втрати професійної працездатності у
відсотках працівникам, яким заподіяно
ушкодження здоров»я, пов'язане з
виконанням трудових обов'язків»,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 16.08.2012 року визнано
таким, що втратив чинність наказ МОЗ
України від 22.11.1995 року, яким
затверджено Порядок встановлення
медико-соціальними експертними
комісіями ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках
працівникам, яким заподіяно ушкодження
здоров'я, пов'язане з виконанням
трудових обов'язків», у п. 3.8 якого
передбачалося, що на МСЕК покладено
обов'язок встановлення факту
спричинення моральної шкоди.

Крім цього, безпідставним є твердження
представника відповідача про те, що
Законом України № 107-VІ від 28.12.2007 року п.
3 розділу ХІ ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» доповнено абзацом, що
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
моральної шкоди застрахованим і
членам їх сімей незалежно від часу
настання страхового випадку
припиняється з 01.01.2008 року, оскільки
вказані зміни визнано
неконституційними згідно із Рішенням
Конституційного Суду України № 10-рп/2008
від 22.05.2008 року.

В свою чергу, Пленум Верховного Суду
України у своїй постанові № 4 від 31.03.1995
року «Про судову практику по справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди (зі змінами,
внесеними постановою від 25 травня 2001
року №5) вказав, що розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визнає залежно від характеру
та обсягу страждань (фізичних,
душевних, психічних тощо), яких зазнав
позивач, характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.

Вищенаведені обставини справи та
правові положення, на думку суду,
свідчать про доведення факту
спричинення позивачеві моральної
шкоди внаслідок професійного
захворювання та трудового каліцтва, а
отже, право позивача на її
відшкодування.

Вирішуючи питання про розмір
відшкодування моральної шкоди (суму її
компенсації), що підлягає стягненню з
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді,
суд враховує тяжкість завданої
позивачеві моральної шкоди, глибину,
тривалість та характер моральних та
фізичних страждань, стан його здоров'я,
трудове каліцтво та професійне
захворювання позивача, настання у
зв'язку з цим негативних змін у його
житті, необхідність лікування, втрату у
зв'язку з цим життєвих зв'язків,
істотність вимушених змін у його
життєвих стосунках, що вимагає від
нього додаткових зусиль для
організації свого життя, обсяг втрати
позивачем працездатності.

При цьому суд виходить із засад
розумності, виваженості та
справедливості, що відповідає вимогам
п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди».

Тому суд дійшов висновку, що сума
компенсації спричиненої позивачеві
моральної шкоди, що підлягає стягненню
з відповідача складає 10 000,00 грн.

Заявлений розмір матеріальної шкоди в
сумі 20000 грн., що на думку суду є
завищений і належним чином не
обґрунтований.

Керуючись ст. ст. 10, 30, 60, 209, 212 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області про стягнення
моральної шкоди завданої трудовим
каліцтвом та професійним
захворюванням - задовольнити частково.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області в користь ОСОБА_1,
ПІН: НОМЕР_1, проживає АДРЕСА_1 - 10000
(десять тисяч) грн. відшкодування
моральної шкоди спричиненої внаслідок
професійного захворювання та
трудового каліцтва.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Львівської області
через Червоноградський міський суд
Львівської області шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня проголошення рішення.

Рішення набуває законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. В разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
М. Д. Новосад