Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.,

судді: Мельник Ю.М., Ковалевич С.П.

секретар судового засідання Ковальчук
Л.В.

за участю ОСОБА_1, ОСОБА_2 і представника
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Рівненського районного суду від 10
червня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, Приватного
акціонерного товариства «Міська
страхова компанія», Моторного
(транспортного) страхового бюро
України про відшкодування шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського районного суду
від 10 червня 2013 року зазначений позов
задоволено частково: стягнуто
солідарно з Приватного акціонерного
товариства «Міська страхова компанія»
(далі - ПрАТ «Страхова компанія» або
Страховик), ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь
позивача 26 368,02 гривень збитків,
завданих пошкодженням автомобіля під
час дорожньо-транспортної пригоди; 1 500
гривень витрат на правову допомогу, а
всього - 27 868,02 гривень.

Стягнуто солідарно зі Страховика,
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 278,68 гривень судового
збору.

В частині вимог ОСОБА_1 про
відшкодування збитків з Моторного
(транспортного) страхового бюро
України відмовлено.

У поданій на рішення апеляційній
скарзі ОСОБА_3 покликався на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
та порушення норм процесуального і
матеріального права.

На її обґрунтування зазначав про
неврахування судом того, що Законом
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено правомірність
експлуатації транспортних засобів
власниками або володільцями на
підставі права власності, права
господарського відання, оперативного
управління, на основі договору оренди
на інших законних підставах. Вважав, що
факт експлуатації автомобіля на
законних підставах підтверджується
наявністю водійського посвідчення і
реєстраційного документа на
автомобіль, навіть якщо цей автомобіль
зареєстрований на іншу особу. Оскільки
на момент дорожньо-транспортної
пригоди ОСОБА_2 мав у розпорядженні
зазначені документи, а тому керував
транспортним засобом на належній
правовій основі.

Посилався на вимоги ст.ст. 979, 1187, ч.1
ст.1194 ЦК України і вказував, що під час
розгляду справи не було встановлено, чи
застрахована цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_2 і яким
страховиком, чи на належній правовій
підставі він керував транспортним
засобом, у результаті неправомірних
дій якого сталася дорожньо-транспортна
пригода.

Як на підставу своїх доводів, автор
скарги покликався на Узагальнення
судової практики розгляду судами
цивільних справ про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки у 2010-2011 роках щодо хибності
висновків судів про солідарне
стягнення шкоди одночасно і з власника
транспортного засобу, і з володільця,
та на роз'яснення п.6 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі
питання про застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої
джерелом підвищеної небезпеки» щодо
цивільної відповідальності особи, яка
правомірно використовує транспортний
засіб.

Вважав недодержаними вимоги ст. 213 ЦПК
України щодо законності і
обґрунтованості оскаржуваного
рішення, його ухвалення без повного і
об'єктивного з'ясування обставин, що
мають значення для справи, та без
належної оцінки доказів у справі.

З цих підстав просив скасувати рішення
Рівненського районного суду від 10
червня 2013 року в частині солідарного
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 26
368,02 гривень збитків, завданих
пошкодженням автомобіля, та 1 500 гривень
витрат на правову допомогу, а всього 27
868,02 гривень, ухваливши нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову до
нього.

В решті рішення суду не оскаржувалося.

Заслухавши суддю-доповідача, думку
осіб, які беруть участь у справі і
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку про задоволення
апеляційної скарги.

Частково задовольняючи вимоги ОСОБА_1,
суд першої інстанції виходив з
доведеності та обґрунтованості тих
обставин, що завдана позивачу
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди матеріальна шкода з метою
уникнення від юридичної
відповідальності повинна бути
відшкодована солідарно трьома
відповідачами - Страховиком,
володільцем транспортного засобу та
його власником.

Відмовляючи позивачу у відшкодуванні
шкоди із Моторного (транспортного)
страхового бюро України, місцевий суд
урахував відсутність правових підстав
для задоволення вимог у цій частині,
оскільки шкода заподіяна особою,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована.

Проте з висновками про стягнення
матеріальної шкоди із ОСОБА_3 не можна
погодитися.

Матеріалами справи встановлено, що 7
жовтня 2012 року приблизно о 19 год. 30 хв.
на 350 км + 270 м автодороги Київ-Чоп
ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки
«MERCEDES BENZ 611D», р.н.з., НОМЕР_2, не вибрав
безпечної швидкості руху, не врахував
дорожню обстановку і стан дорожнього
покриття, погодні умови, внаслідок чого
здійснив наїзд на належний позивачу
автомобіль «DAEWOO LANOS», р.н.з. НОМЕР_1, який
знаходився на проїжджій частині при
здійсненні маневру повороту ліворуч,
що призвело до механічного пошкодження
транспортних засобів.

Обставини дорожньо-транспортної
пригоди сторонами не заперечуються і
підтверджуються постановою Барського
районного суду Вінницької області від
20.11.2012 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ст. 124 КупАП (а.с. 13).

Згідно із ч. 4 ст. 61 ЦПК України
постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення
обов'язкова для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено
постанову суду, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Автомобіль «MERCEDES BENZ 611D», р.н.з. НОМЕР_2,
належить на праві власності ОСОБА_3,
який на підставі усної довіреності
дозволив ОСОБА_2 керувати транспортним
засобом. Цивільно-правова
відповідальність володільця
застрахована ПрАТ «Страхова компанія»,
що засвідчено полісом №АВ/1250653 зі
строком дії з 17.12.2011 року по 16.12.2012 року.

Зазначена дорожньо-транспортна
пригода визнана страховим випадком.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховим випадком є
дорожньо-транспортна пригода, що
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу, внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована, за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю таабо
майну потерпілого.

Позивач звертався до Страховика 9
жовтня 2012 року із заявою про настання
страхового випадку та 29 листопада 2012
року із заявою про виплату страхового
відшкодування (а.с. 14, 16-16, зв.), однак
відповіді надано не було, а страхового
відшкодування - не виплачено

Як убачається із неспростованого
висновку Звіту №153П від 24.10.2012 року про
оцінку автомобіля, розмір збитків, що
завдані власнику автомобіля «DAEWOO LANOS»,
номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_1 у
результаті пошкодження транспортного
засобу у дорожньо-транспортній
пригоді, складає 26 368, 02 гривень (а.с. 8-12,
зв.).

За умовами договору страхування ПрАТ
«Страхова компанія» зобов'язана
відшкодувати шкоду, заподіяну
забезпеченим транспортним засобом, на
користь третьої особи у межах ліміту
відповідальності, який за шкоду,
завдану майну, становить 50 000 гривень
(а.с. 4).

Вважаючи, що нести цивільно-правову
відповідальність перед ним за
заподіяння матеріальної шкоди
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, яка є страховим випадком,
зобов'язані як особа, яка застрахувала
відповідальність водія - Страховик, так
і власник автомобіля та його
володілець, а також і Моторне
(транспортне) страхове бюро України,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про
солідарне відшкодування із зазначених
осіб на його користь 26 368, 02 гривень та 1
500 гривень витрат на правову допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Частина 2 ст. 1187 цього Кодексу вказує, що
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом використання,
зберігання або у тримання якого
створює підвищену небезпеку.

З роз'яснень Пленуму Верховного Суду
України, даних в абз. другому п. 4 своєї
постанови №6 від 27.03.1992 року (зі змінами,
внесеними постановами Пленуму
Верховного суду України №7 від 08.07.1994
року, №11 від 30.09.1994 року, №15 від 25.05.1998
року, №9 від 24.10.2003 року), вбачається, що
під володільцем джерела підвищеної
небезпеки розуміється юридична особа
або громадянин, що здійснюють
експлуатацію джерела підвищеної
небезпеки в силу права власності,
повного господарського відання,
оперативного управління або з інших
підстав (договору оренди, довіреності
тощо).

Оскільки ОСОБА_2 на момент
дорожньо-транспортної пригоди на
законних підставах знаходився за
кермом автомобіля марки «MERCEDES BENZ 611D»,
р.н.з. НОМЕР_2, яким було пошкоджено
автомобіль «DAEWOO LANOS», р.н.з. НОМЕР_1,
тобто той знаходився у правомірному
володінні ОСОБА_2, тому
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_3 як власника автомобіля «MERCEDES BENZ
611D» виключається.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

За таких обставин право апеляційного
суду перевірити оскаржуване рішення
поза межами доводів ОСОБА_3
унеможливлюється вимогами
процесуального закону, а тому через це
рішення суду першої інстанції в
частині солідарної відповідальності
ОСОБА_2 і ПрАТ «Страхова компанія» та в
частині відмови в позові до Моторного
(транспортного) страхового бюро
України повинне бути залишене без змін.

Підставою для часткового скасування
рішення суду першої інстанції та
ухвалення в цій частині нового - про
відмову в позові до ОСОБА_3 відповідно
до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є
неправильне застосування норм
матеріального права.

На підставі ст.ст. 1188, 1187 ЦК України, абз.
другого п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України №6 від 27.03.1992
року (зі змінами, внесеними постановами
Пленуму Верховного суду України №7 від
08.07.1994 року, №11 від 30.09.1994 року, №15 від
25.05.1998 року, №9 від 24.10.2003 року),
керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 324-325
ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Рівненського районного суду
від 10 червня 2013 року скасувати в
частині стягнення 26 368,02 гривень шкоди,
завданої пошкодженням автомобіля під
час дорожньо-транспортної пригоди, 1 500
гривень витрат на правову допомогу та
278,68 гривень судового збору з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1.

ОСОБА_1 в задоволенні зазначених
позовних вимог до ОСОБА_3 відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:
С.В.Хилевич

Судді:
Ю.М.Мельник

С.П.Ковалевич