У х в а л а

іменем україни

12 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Касьяна О.П.,
Коротуна В.М.,

Ступак О.В.,
Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Перший
Український Міжнародний Банк», третя
особа - приватний нотаріус Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
про визнання виконавчого напису
нотаріуса таким, що не підлягає
виконанню, за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Перший Український Міжнародний Банк»
на рішення Київського районного суду м.
Одеси від 16 квітня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 19 червня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, у якому
просила визнати таким, що не підлягає
виконанню, виконавчий напис приватного
нотаріуса Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_5 від 12
травня 2010 року № 3207 щодо звернення
стягнення на житловий будинок з
надвірними спорудами загальною площею
665,7 кв. м, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1 та земельну ділянку з цільовим
призначенням - для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель загальною
площею 0,1775 га, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер
:34:011:0046, що належить на праві
власності ОСОБА_3 Свої вимоги
обґрунтовувала тим, що 04 грудня 2011 року
нею було отримано постанову старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України
від 04 листопада 2011 року про стягнення з
боржника виконавчого збору. Із
зазначеної постанови їй стало відомо
про те, що 11 жовтня 2010 року було
відкрито виконавче провадження з
виконання вказаного виконавчого
напису нотаріуса. 06 серпня 2008 року між
Закритим акціонерним товариством
«Перший Український Міжнародний Банк»
(далі - ЗАТ «ПУМБ»), правонаступником
якого є Публічне акціонерне товариство
«Перший Український Міжнародний Банк»
(далі - ПАТ «ПУМБ»), і Товариством з
обмеженою відповідальністю фірмою
«Славутич-95» (далі - ТОВ фірма
«Славутич-95») було укладено кредитний
договір № 7.6-39 з додатковими угодами до
нього від 09 вересня 2008 року № 1, від 25
вересня 2008 року № 2, від 03 листопада 2008
року № 3, відповідно до якого
ЗАТ «ПУМБ» зобов'язалося надати ТОВ
фірмі «Славутич-95» кредит у розмірі 2 600
000 доларів США. На забезпечення
виконання зобов'язання за
вищезазначеним кредитним договором
між ОСОБА_3 і ЗАТ «ПУМБ» було укладено
договори поруки, в тому числі і договір
поруки від 06 серпня 2008 року № 7.6 -39/П.
ОСОБА_3 письмової вимоги банку про
сплату заборгованості та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки не отримувала, належним чином
про вчинення такої нотаріальної дії її
не повідомили, нотаріус не встановив
відсутність відповідних заперечень та
відповідачами позивачу не роз'яснено
умови та правові наслідки вчинення
виконавчого напису, а тому нотаріусом
не було перевірено даних про
безспірність заборгованості, а відтак -
про можливість вчинення виконавчого
напису. Оскільки при вчинені
виконавчого напису нотаріусом
неповністю виконано вимоги
законодавства, які регулюють порядок
вчинення відповідної нотаріальної дії,
відповідачами належним чином не
виконано обов'язок щодо вручення їй
письмової вимоги про усунення порушень
основного зобов'язання та умов
іпотечного договору та наявності
належного підтвердження такого
одержання, нотаріусом не здійснювалися
дії з витребування у банку належної та
достовірної інформації про одержання
нею вказаної письмової вимоги, не
перевірено адреси, за якою
зареєстрована позивачка, тому ОСОБА_3
звернулася до суду із зазначеним
позовом.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 16 квітня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 19
червня 2013 року, указаний позов
задоволено.

Визнано таким, що не підлягає
виконанню, виконавчий напис від
12 травня 2010 року № 3207, вчинений
приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
про звернення стягнення на житловий
будинок з господарськими будівлями і
спорудами, розташований за адресою:
АДРЕСА_1 загальною площею 665,7 кв. м та
земельну ділянку з цільовим
призначенням - для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель загальною
площею 1,1775 га, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 що на праві власності
належить ОСОБА_3

У касаційній скарзі відповідач просить
скасувати судові рішення першої й
апеляційної інстанцій, ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні указаного
позову відмовити, обґрунтовуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 06 серпня 2008 року між ЗАТ
«ПУМБ» та ТОВ «Славутич-95» був
укладений кредитний договір
№ 7.6-39 з додатковими угодами до нього
від 09 вересня 2008 року № 1, від
25 вересня 2008 року № 2, від 03 листопада 2008
року № 3, відповідно до якого ЗАТ «ПУМБ»
зобов'язався надати ТОВ «Славутич-95»
кредит у розмірі 2 600
000 доларів США.

Для забезпечення виконання
зобов'язання за вищезазначеним
кредитним договором між банківською
установою та ОСОБА_3 06
серпня 2008 року було укладено договори
поруки та іпотеки, за умовами яких
остання передала в іпотеку нерухоме
майно у вигляді житлового будинку з
господарськими будівлями і спорудами
загальною площею 665,7 кв. м,
розташованого по АДРЕСА_1 та земельну
ділянку з цільовим призначенням - для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель загальною площею 0,1775 га,
розташовану за цією ж адресою.

05 лютого 2010 року банком на адресу
іпотекодавця ОСОБА_3 направлено вимогу
про дострокове виконання зобов'язань
за кредитом, у якій зазначено розмір
заборгованості у сумі 3 112 189,80 доларів
США станом на 05 лютого 2010 року.

У травні 2010 року банк звернувся до
приватного нотаріусу Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_5
із заявою про вчинення виконавчого
напису.

12 травня 2010 року приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_5 вчинено виконавчий напис
за № 3207 про звернення стягнення на
житловий будинок з надвірними
спорудами загальною площею 665,7 кв. м, що
розташований за адресою:
АДРЕСА_1 та земельну ділянку з
цільовим призначенням - для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель загальною площею 0,1775 га, що
знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 кадастровий номер :34:011:0046,
що належить на праві власності ОСОБА_3

Згідно з указаним виконавчим написом
провадиться стягнення у період з 12
січня 2009 року до 15 квітня 2010 року, а
вимоги ПАТ «ПУМБ» становлять 3 209 256,12
доларів США та 4 712 755 грн 44 коп., з яких:
заборгованість за основною сумою
кредиту - 2 600 000 доларів США;
заборгованість за нарахованими
процентами за користування кредитом -
609 256,58 доларів США, заборгованість з
пені у сумі 4 709 255 грн 44 коп., а також
витрати на вчинення нотаріальної дії у
сумі 3 500 грн.

Тобто зазначена в письмовій вимозі
сума є меншою, ніж сума, яка зазначена у
виконавчому написі, що підлягає
стягненню.

Проте суд залишив поза увагою те, що ці
обставини, а саме щодо безспірності чи
спірності суми, підлягають
встановленню при розгляді справи. Як
правило, у виконавчому написі сума є
більшою, ніж у вимозі, яку до цього
висуває банк боржнику, що пов'язано з
часом, який пройшов від надіслання
вимоги і до вчинення виконавчого
напису. Тому, якщо у письмовій вимозі
боржнику повідомлено, що при вчиненні
напису сума заборгованості може бути
збільшена з урахуванням нарахування
процентів та штрафних санкцій, то суду
належить дати оцінку, чи буде у такому
випадку сума вказана у виконавчому
написі спірною.

Крім того, посилання суду на порушення
нотаріусом п. п. 2.3, 3.1, 3.2 глави 16 наказу
Міністерства юстиції України від 22
лютого 2012 року № 296/5
«Про затвердження Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України»
є безпідставним, оскільки цей наказ
прийнятий і набрав чинності після
вчинення 12 травня 2010 року виконавчого
напису, а тому в силу вимог ст. 5 ЦК
України він не підлягає застосуванню
до спірних правовідносин, отже, суду
слід з'ясувати питання про те, який
Порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України діяв на час
вчинення 12 травня 2010 року
спірного виконавчого напису нотаріуса
та в якій редакції.

Іншою підставою для визнання
виконавчого напису таким, що не
підлягає виконанню, суд визнав ту
обставину, що спірний виконавчий напис
вчинено на підставі іпотечного
договору, який рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 06 грудня 2012
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
13 березня 2013 року, визнаний недійсним.

Проте повністю з такими висновками
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Посилаючись на рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 06 грудня 2012
року та ухвалу апеляційного суду
Одеської області від 13
березня 2013 року як на одну з підстав
визнання виконавчого напису таким, що
не підлягає виконанню, оскільки цими
судовими рішеннями визнано недійсним,
зокрема іпотечний договір від 06 серпня
2008 року № 7.6-39/І,
апеляційний суд залишив поза увагою ту
обставину, що на час постановлення
апеляційним судом оскаржуваної ухвали
в цій справі зазначені рішення вже було
скасовано Вищим спеціалізованим судом
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, на підтвердження
чого представником ПАТ «ПУМБ» надано
витяг з реєстру судових рішень.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Справа
розглядається в апеляційному суді за
правилами, встановленими для розгляду
справи судом першої інстанції, з
винятками і доповненнями,
встановленими законом.

Зміст ухвали суду
апеляційної інстанції передбачено в
ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема,
зазначаються узагальнені доводи та
заперечення осіб, які беруть участь у
справі; встановлені судом першої
інстанції обставини; мотиви, з яких
апеляційний суд виходив при
постановленні ухвали, і положення
закону, яким він керувався; у разі
відхилення апеляційної скарги
зазначаються мотиви її відхилення.

Таким чином у судовому рішенні
апеляційний суд зобов'язаний дати
відповіді на всі доводи апеляційної
скарги, оскільки інакше буде порушено
вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод щодо
справедливого судового розгляду в
такому його елементі як мотивування
судового рішення судом, який має право
на дослідження нових доказів та
переоцінку доказів.

Проте ухвала апеляційного суду
зазначеним нормам процесуального
права не відповідає, так як вона не
містить відповідей на всі доводи
апеляційної скарги, мотиви їх
відхилення або спростування.

Допущені судом першої інстанції
порушення залишилися поза увагою
апеляційного суду, який в силу вимог ст.
ст. 303-304 ЦПК України міг усунути
зазначені порушення норм
процесуального права та встановити
вказані вище обставини справи й
відповідні їм правовідносини.

Ураховуючи, що судом апеляційної
інстанції порушено норми
процесуального права, що унеможливлює
встановлення фактичних обставин, які
мають значення для правильного
вирішення справи, тому колегія суддів
дійшла висновку про те, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково,
а постановлена у справі ухвала
апеляційного суду - скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції з
підстав, передбачених частиною третьою
статті 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Перший
Український Міжнародний Банк»
задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 19 червня 2013 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: О.П. Касьян

В.М. Коротун

О.В. Ступак

С.П. Штелик