Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 квітня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів палати в цивільних
справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючої - суді Кожух
О.А.,

суддів - Леска В.В..,
Кондора Р.Ю.

при секретарі - Голінко А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ПАТ КБ "ПриватБанк"
на рішення Берегівського районного
суду від 03 січня 2014 року по справі за
позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_3
про стягнення боргу за кредитним
договором,-

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ "ПриватБанк" (далі по тексту -
Банк) у серпні 2013 року звернувся до суду
з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№ 102420-CRED, мотивуючи тим, що 26.11.2007 між
Банком та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір № 102420-CRED, згідно
якого останній отримав кредит у
розмірі 3000 доларів США строком до
21.05.2009. Відповідач умови договору не
виконував, внаслідок чого виникла
заборгованість, яка станом на 20.05.2013
склала 2983.19 доларів США, з яких: сума
неповернутого кредиту - 885.81 доларів
США, заборгованість по процентам - 1925.52
доларів США, штраф (фіксована частина) -
31.29 доларів США, штраф (процентна
складова) - 140.57 доларів США. Позивач
просив стягнути з відповідача 23835.65 грн.
боргу за кредитним договором та судові
витрати по справі.

Рішенням Берегівського районного суду
від 03 січня 2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

Банком на таке рішення подано
апеляційну скаргу. Вважаючи, що судом
порушено норми матеріального та
процесуального права, не досліджено
докази позивача та не надано належної
оцінки його доводам, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити.

В запереченнях на апеляційну скаргу
представник відповідача рішення суду
просить залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, вивчивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, судова колегія
дійшла таких висновків.

Суд першої інстанції, посилаючись
на п.31 Постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають з кредитних
правовідносин" від 30.03.2012 року №5,
враховуючи положення пункту 7 частини 13
статті 11 Закону України "Про захист
прав споживачів", відмовив у
задоволенні позову у зв'язку зі спливом
строку позовної давності.

Проте з таким висновком суду
погодитися не можна, оскільки суд
дійшов його без повного та всебічного
з'ясування дійсних обставин справи та
прав сторін.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, згідно кредитного
договору №102420-CRED від 26.11.2007 року,
укладеного між Банком та ОСОБА_3,
останній отримав кредит у розмірі 3000
доларів США терміном по 21.05.2009 (а.с. 7-10).

Додатком №1 до кредитного договору від
26.11.2007 року було встановлено графік
погашення кредиту та відсотків по
ньому. Щомісячний платіж для погашення
заборгованості за кредитним договором
становив 201,35 доларів США (а.с. 11).

Згідно розрахунку заборгованості,
станом на 20.05.2013, заборгованість ОСОБА_3.
по кредитному договору становить 2983.19
доларів США, з яких: сума неповернутого
кредиту - 885.81 доларів США,
заборгованість по процентам - 1925.52
доларів США, заборгованість по судовим
штрафам - 171.86 доларів США (а.с.5).

Позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється у три роки, і
може бути збільшена за домовленістю
сторін, про що укладається договір у
письмовій формі (ст.ст. 256, 257, 259 ЦК
України).

Відповідно до пункту 5.7 Кредитного
договору, строк позовної давності за
вимогами про стягнення кредиту,
процентів за користування кредитом,
винагород, неустойки - пені, штрафів по
даному Договору встановлюється
сторонами тривалістю 5 років (а.с.10).

Як вбачається з розрахунку
заборгованості за договором,
позичальником періодично сплачувались
кошти. Як зазначено у рішенні суду,
відповідач стверджував, що у 2011-2012
роках кошти вносились його знайомою,
яка вирішила йому допомогти. Проте, як
ствердив представник відповідача,
посилаючись на твердження свого
довірителя, відповідач періодично
вносив кошти до травня 2009 року - до
закінчення строку дії договору.
Представник відповідача зазначав, що
заборгованість виникла уже з 2007 року,
оскільки кошти вносились не в повному
обсязі, і початок перебігу позовної
давності почався уже з моменту
порушення строку погашення кожного
чергового платежу уже з 2007 року. Проте
таку позицію судова колегія до уваги не
бере, оскільки, періодично вносячи
кошти на виконання зобов'язань за
договором, в силу положень ч. 1 ст. 264 ЦК
України, відповідач переривав перебіг
позовної давності.

Отже пред'явлення даного позову
здійснено в межах строку позовної
давності.

Суд першої інстанції не звернув
увагу, що сторонами було збільшено
позовну давність, зазначивши, що строк
пред'явлення вимог Банку закінчився 22
травня 2013 року, а тому дійшов
помилкового висновку про сплив
позовної давності та відмовив у
задоволенні позову з цих підстав.

За змістом ст. 631, ст. 1049, 1050 ч. 1 ЦК
України строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору;
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти) у
такій самій сумі, що були передані йому
позикодавцем у строк та в порядку, що
встановлені договором; позика
вважається повернутою в момент
зарахування грошової суми, що
позичалась, на його банківський
рахунок; якщо позичальник своєчасно не
повернув суму позики, він зобов'язаний
сплатити грошову суму відповідно до ст.
625 цього Кодексу; закінчення строку
договору не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору.

Відповідальність за порушення
зобов'язання передбачена главою 51 ЦК
України, в тому числі статтею 625 ЦК
України - відповідальність за
порушення грошового зобов'язання,
відповідно до якої позичальник, який
своєчасно не повернув суму позики,
зобов'язаний сплатити грошову суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення (у разі наявності
грошового зобов'язання у гривні), а
також 3 % річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлено договором або законом.

За змістом положень ст. 625, 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
процентів від суми позики лише
протягом строку дії договору, а після
його закінчення, у разі прострочення
грошового зобов'язання, застосовуються
положення ст. 625 ЦК України.

При цьому вказана норма не обмежує
права кредитора звернутись до суду за
захистом свого права, якщо грошове
зобов'язання не виконується і після
вирішення судом питання про стягнення
основного боргу.

Таким чином, нарахування відсотків за
користування кредитом згідно умов
Кредитного договору Банк може
проводити протягом часу дії такого
договору, а після закінчення його дії -
нарахування відсотків проводиться
відповідно до ст. 625 ЦК України.

Кредитним договором №102420-CRED від 26.11.2007
визначено час виконання позичальником
його обов'язку по поверненню коштів та
сплаті відсотків - 21 травня 2009 року.

З розрахунку заборгованості
вбачається, що заборгованість за
відсотками в сумі 1925.52 доларів США
нарахована станом на 20 травня 2013 року.
Станом на 24.05.2009 заборгованість за
відсотками становить 367.97 доларів США
(а.с. 5).

З огляду на вищенаведене, вимога Банку
про стягнення відсотків за
користування кредитом підлягає
частковому задоволенню - стягненню
підлягає сума 367.97 доларів США,
нарахована Банком станом на 24.05.2009.

Відповідно до п. 5.10 Кредитного договору
при порушенні позичальником строків
платежів по будь-якому з грошових
зобов'язань, передбачених за Договором,
більше ніж на 120 днів, у зв'язку з чим
Банк змушений буде звернутись до суду,
позичальник зобов'язаний сплатити
Банку штраф у розмірі 250 грн. + 5 % від
суми позову. Штраф у розмірі 31,29 доларів
США відповідає сумі у 250 грн. по курсу
НБУ станом на 20.05.2013 - 7,99 грн. за один
долар США. Зважаючи на те, що з
відповідача слід стягнути відсотки в
сумі 367.97 доларів США, то відсоткова
складова штрафу становить 62,69 доларів
США (885,81 дол. США заборгованості по
тілу кредиту + 367,97 дол. США
заборгованості по відсотках * 5 %). Таким
чином, з відповідача на користь Банку
слід стягнути штраф в загальній сумі
93,98 доларів США.

Таким чином, загальна сума
заборгованості, що підлягає стягненню
з ОСОБА_3 на користь позивача у
відповідності до ст.ст. 1050, 1054 ЦК
України становитиме: 885.81 доларів США -
заборгованість за кредитом, 367.97
доларів США - заборгованість за
відсотками та 93,98 доларів США - штрафи,
разом 1347,76 доларів США.

Банком було пред'явлено вимогу про
стягнення заборгованості у гривні
виходячи з курсу НБУ станом на 25 травня
2013 року - 7,99 грн. за 1 долар США.
Відповідно до ст. 303 ч. 1 ЦПК України
апеляційний суд розглядає справу у
межах вимог, заявлених у суді першої
інстанції. Тому на користь Банку з
відповідача слід стягнути
заборгованість, яка становить 10768
(десять тисяч сімсот шістдесят вісім)
гривень 60 коп.

Враховуючи викладене судова колегія
вважає, що судом першої інстанції було
неповно з'ясовано обставини, які мають
значення для справи, висновки суду цим
обставинам не відповідають і судом
неправильно застосовано норми
матеріального права, що відповідно до
ст. 309 п.п. 1,3,4 ЦПК України, є підставою
для скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення,
яким позовні вимоги Банку слід
задовольнити частково.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею та документально підтверджені
судові витрати, і у разі часткового
задоволення позову судові витрати
присуджуються позивачеві пропорційно
до розміру задоволених позовних
вимоги. При зверненні до суду позивачем
було сплачено судовий збір в сумі 238.36
грн. (а.с.1), а за подання апеляційної
скарги - в сумі 121.80 грн. (а.с.74), а всього
360.16 грн. Зважаючи на часткове
задоволення позовних вимог, з
відповідача слід стягнути на користь
позивача судові витрати в сумі 107,69 грн.

Керуючись ст.304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4
ч.1 ст. 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" - задовольнити
частково.

Рішення Берегівського районного
суду від 03 січня 2014 року - скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення
боргу за кредитним договором -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, мешканця
АДРЕСА_1, на користь Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" заборгованість по
кредитному договору № 102420-CRED від 26.11.2007
в загальній сумі 1347 (одна тисяча триста
сорок сім) доларів США 64 центи, що за
курсом НБУ станом на 20.05.2013 становить
10768 (десять тисяч сімсот шістдесят
вісім) гривень 60 коп., з яких: сума
неповернутого кредиту - 885 (вісімсот
вісімдесят п'ять) доларів США 81 цент,
заборгованість по процентам - 367 (триста
шістдесят сім) доларів США 97 центів,
штрафи - 93 (дев'яносто три) долари США 98
центів, а також 107 (сто сім) гривень 69
коп. у відшкодування сплаченого
судового збору.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення, і протягом двадцяти днів
може бути оскаржено шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуюча

Судді