АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2219/14
Головуючий 1-й інстанції -
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів: - Макарова М.О.,
Котушенко С.П.

при секретарі - Куць О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне
рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 20 грудня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням ,-

в с т а н о в и л а:

29 листопада 2013 року ОСОБА_3
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4,
в якому, посилаючись на те, що з
листопада 2011 року відповідач не
проживає в АДРЕСА_1, не сплачує
комунальні послуги, що порушує її права
як власника зазначеного житлового
приміщення, просила визнати
відповідача таким, що втратив право
користування вказаною квартирою на
підставі ст.ст.71, 72 ЖК України.(а.с.2-3)

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
20 грудня 2013 року в задоволенні позовних
вимог було відмовлено.(а.с.16)

З таким рішенням, не погодилась
позивачка, подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить його скасувати і ухвалити нове
рішення, яким задовольнити її позовні
вимоги в повному обсязі.(а.с.20-22)

Перевіривши законність та
обґрунтованість заочного рішення суду
в межах доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Ухвалене заочне рішення
відповідає вказаним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що з 19
грудня 1997 року по 09 вересня 2013 року
сторони знаходились у зареєстрованому
шлюбі, від якого мають неповнолітнього
сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5,6)

На підставі договору купівлі-продажу
від 14 червня 2000 року позивачці належить
квартира АДРЕСА_1, право власності на
яку було зареєстровано у встановленому
законом порядку 25 липня 2000 року. (а.с.4)

З 13 червня 2003 року відповідач був
зареєстрований у спірній квартирі.
(а.с.7)

Згідно акта від 30 липня 2013 року,
затвердженого начальником КЖЕП № 25, з
листопада 2011 року відповідач не
проживає у вказаному житловому
приміщенні.(а.с.8)

За вимогами ст. ст.10,11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін; ці засади
визначаються межами позовних вимог та
доказами, поданими позивачем, на їх
підтвердження.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що спірна квартира перебуває у
приватній власності позивачки, отже
положення ст.ст.71, 72 ЖК України, на які
ОСОБА_3 посилалась у позовній заяві не
можуть бути застосовані до даних
правовідносин й у даному випадку
повинні застосовуватись норми ЦК
України та Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», а тому прийшов
до висновку, що позивачкою було обрано
неналежний захист її прав та інтересів.

Зазначений висновок суду відповідає
обставинам справи, узгоджується з
нормами матеріального та
процесуального права, які правильно
застосовані судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, матеріали
справи, не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального
права і порушення норм процесуального
права, які передбачені нормами ЦПК
України як підстави для скасування
рішень.

Розглядаючи даний спір, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
повно і всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, вірно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
тим самим обґрунтовано ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону
і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
відхилити.

Заочне рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
20 грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Судді: