Номер провадження № 22-ц/785/874/14
Головуючий у першій інстанції Салтан
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

Головуючого-Гірняк Л.А.

Суддів- Заїкін А.П., Доценко Л.І.

При секретарі - Булгак Х.О.

За участю представника відповідача-
ОСОБА_11

Представника відповідача-ОСОБА_12

Розглянула у відкритому судовому
засіданні м. Одесі апеляційну скаргу
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення
Київського районного суду м. Одеси від
15 жовтня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8,
ОСОБА_9, Виконавчого комітету Одеської
міської ради, 3-я особа- Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю в одеській області

-про визнання недійсним договору
купівлі-продажу житлового будинку,
визнання частково незаконними та
скасування декларації про готовність
об'єкта в експлуатацію та свідоцтва
про право власності на житловий
будинок, визнання права власності на
житловий будинок, витребування його з
чужого незаконного володіння та
звільнення земельної ділянки

В С Т А Н О В И
Л А:

30 листопада 2011 року позивачі
звернулись з позовними вимогами про
визнання договору купівлі-продажу
житлового будинку АДРЕСА_1 недійсним та
витребувати його з чужого незаконного
володіння у ОСОБА_9 та, змінивши в ході
розгляду справи предмет позовних вимог
в порядку ст. 31 ЦПК України письмовою
заявою від 16.07.2013 року просили суд:
визнати недійсним договір
купівлі-продажу (реєстровий №574)
житлового будинку АДРЕСА_1, укладений
ОСОБА_8 із ОСОБА_9 та посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_10;
визнати незаконними та скасувати:
декларацію про готовність об'єкта до
експлуатації № ОД , зареєстровану
Інспекцію державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області 29 лютого 2012 року на
ім'я ОСОБА_9 в частині визначення
замовником будівництва ОСОБА_9;
свідоцтво про право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1, видане
виконавчим комітетом Одеської міської
ради 12 березня 2012 року на ім'я ОСОБА_9 в
частині визнання власником ОСОБА_9.
Визнати право власності в рівних
частках за ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на
житловий будинок АДРЕСА_1.

Витребувати житловий будинок
АДРЕСА_1 шляхом його вилучення у ОСОБА_9
та звільнення земельної ділянки пл.464
кв.м. Роз'яснити, що у випадку
задоволення позовних вимог ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 щодо витребування
житлового будинку АДРЕСА_1, загальною
площею - 511,2 кв.м, житловою площею 213,9
кв.м, розташованого на земельній
ділянці пл.464 кв.м, у ОСОБА_9, рішення
суду є підставою для здійснення
державної реєстрації права власності
на житловий будинок АДРЕСА_1, загальною
площею - 511,2 кв.м, житловою площею 213,9
кв.м, розташований на земельній ділянці
пл.464 кв.м, за позивачами ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, а також скасування попередньої
реєстрації права власності за ОСОБА_9.

Вимоги обґрунтовували тим, що на
земельній ділянці площею 1767 кв.м.
знаходяться два будинки. Позивач
ОСОБА_6 володіла на праві власності
житловим будинком АДРЕСА_2, загальною
житловою площею 35,0 кв.м та надвірних
споруд «В» літня кухня, «Г» погріб, І
теплиця, II мостіння, III цистерна, № 1, З, 5,
9 огорожа, розташованим на земельній
ділянці площею 1767 кв.м на підставі
свідоцтва про право власності на
спадщину за законом від 23 жовтня 2000
року, а позивач ОСОБА_5 набула право
власності на цей житловий будинок на
підставі рішення Київського районного
суду м. Одеси від 25 серпня 2007 року
(справа № 2-5799/07), який розташований на
цій же земельній ділянці розміром 1767
кв.м., що знаходиться у її фактичному
користуванні, цим же рішенням суду було
визнано недійсним свідоцтво про право
власності на спадщину від 23.10.2000. Право
власності на цей же будинок
зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН за
ОСОБА_5 на підставі цього рішення.
ОСОБА_5 доводиться донькою ОСОБА_6 та за
домовленістю з ОСОБА_7 вони узгодили
спільне будівництво іншого будинку за
спільні кошти на цій ж земельній
ділянці.

Позивачі спільно розробили проект
нового житлового будинку та узгодили
проектну документацію з відповідними
службами.

Побудували вони будинок загальною
площею 511 кв.м. житловою площею 213,9 кв.м,
на земельній ділянці пл.464 кв.м, по
вулиці Люстдорфська дорога у м. Одесі,
яка є частиною земельної ділянки
площею 1767 кв.м.,

В подальшому між ними стали
виникати суперечності з приводу
будівництва цього будинку. Між ними
були спори, а тому ввести його в
експлуатацію не встигли.

Представник позивачів ОСОБА_6 та
ОСОБА_5 відповідач-ОСОБА_8
скориставшись правом представництва,
рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 12 грудня 2007 року набув право
власності на цей новозбудований ними
будинок під АДРЕСА_1, розташований на
земельній ділянці пл.464 кв.м.

19 лютого 2009 року ОСОБА_8 уклав з
відповідачкою ОСОБА_9 договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1 , який посвідчений в
нотаріальній конторі.

Рішенням апеляційного суду
Одеської області від 21 вересня 2011 року
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 12 грудня 2007 року було
скасовано, а ОСОБА_8 було відмовлено в
задоволенні позову.

Посилаючись на те, що ОСОБА_8
безпідставно набув право власності на
збудований ними за власні кошти
будинок з підстав ст.203 ч.1 ,215 ч.1 ЦК
України просили визнати укладений
договір купівлі-продажу між ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 недійсним.

Під час розгляду справи їм стало
відомо, що ОСОБА_9 29 лютого 2012 року на
своє ім'я отримала в Інспекції ДАБК в
Одеській області декларацію про
готовність об'єкта до експлуатації
спірного житлового будинку, а 12.03.2012
року виконавчий комітет Одеської
міської ради видав ОСОБА_9 свідоцтво
про право власності на спірний
будинок.

Посилаючись на те, що вони є
забудовниками спірного будинку,
побудували його за власні кошти,
земельна ділянка ОСОБА_9 не виділялась
просили суд визнати незаконними та
скасувати: декларацію про готовність
об'єкта до експлуатації № ОД ,
зареєстровану Інспекцію державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області 29 лютого 2012 року на
ім'я ОСОБА_9 в частині визначення
замовником будівництва ОСОБА_9;
свідоцтво про право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1, видане
виконавчим комітетом Одеської міської
ради 12 березня 2012 року на ім'я ОСОБА_9 в
частині визнання власником ОСОБА_9.
Визнати право власності в рівних
частках за ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на
житловий будинок АДРЕСА_1.

Одночасно посилались на те, що
ОСОБА_9 безпідставно набула у власність
спірний будинок, та з підстав ст.388 ЦК
України просили витребувати житловий
будинок АДРЕСА_1 з її незаконного
володіння та вилучити у неї земельну
ділянку площею 464 кв.м.

Рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 15 жовтня 2013 року в
заявлених вимогах відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться
питання про скасування рішення суду з
ухваленням нового посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, висновки суду не
відповідають обставинам справи, суд
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи. Зокрема
посилаються на ті ж підстави що і в
позовній заяві та на те, що суд
безпідставно дійшов висновку, що
ОСОБА_8 на законних підставах уклав
договір купівлі-продажу з ОСОБА_9, так
як являвсь його власником.

В судове засідання заявники
(позивачі) не з'явились, про час та
місце розгляду справи сповіщені
належним чином відповідно до
довідкового листа.

Як вбачається з матеріалів
справи, представники
позивачів(заявників) надавали
пояснення в суді апеляційної скарги та
після оголошення перерви заявили
клопотання про продовження перерви. Їх
клопотання було задоволено та
продовжено перерву до 24.02.2014 року.

Виходячи з того, що представники
позивачів належним чином сповіщені про
час та місце судового засідання, в
попередніх судових засіданнях надали
свої пояснення по справі, у
відповідності до ст.305 ч.2 ЦПК України,
судова колегія вважає можливим
розглянути справу за їх відсутністю.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді доповідача, перевіривши
матеріали та обговоривши доводи
апеляційної скарги дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в заявлених вимогах,
районний суд виходив з того, що ОСОБА_8
на законних підставах набув право
власності на спірний будинок, а тому
підстави для визнання угоди
купівлі-продажу спірного будинку, з
заявлених позивачами підстав -
відсутні. Відмовляючи у вимогах щодо
визнання недійсними та скасування
декларації, свідоцтва про право
власності на будинок, районний суд
виходив з того, що ОСОБА_9, як власник
будинку мала право на проведення
реконструкції.

Відмовляючи у вимогах про
витребування майна з чужого
незаконного володіння, районний суд
виходив з того, що так як ОСОБА_8 набув
право власності на зазначений будинок
з законних підстав, то і ОСОБА_9 є його
законним власником.

Проте повністю погодитись з
судженням суду першої інстанції не
можна з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено,
сторони не оспорюють, що позивач
ОСОБА_6 володіла на праві власності
житловим будинком АДРЕСА_2, загальною
житловою площею 35,0 кв.м та надвірних
споруд «В» літня кухня, «Г» погріб, І
теплиця, II мостіння, III цистерна, № 1, З, 5,
9 огорожа, розташованим на земельній
ділянці площею 1767 кв.м на підставі
свідоцтва про право власності на
спадщину за законом від 23 жовтня 2000
року, а позивач ОСОБА_5 набула право
власності на цей житловий будинок на
підставі рішення Київського районного
суду м. Одеси від 25 серпня 2007 року
(справа N9 2-5799/07), який розташований на
цій же земельній ділянці розміром 1767
кв.м., що знаходиться у її фактичному
користуванні, цим же рішенням суду було
визнано недійсним свідоцтво про право
власності на спадщину від 23.10.2000. Право
власності на цей же будинок
зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН за
ОСОБА_5 на підставі цього рішення.
Ухвала Київського районного суду м.
Одеси від 08.10.2007, яка скасована ухвалою
Київського районного суду м. Одеси від
12 листопада 2008 року за нововиявленими
обставинами, стосується саме цього
житлового будинку АДРЕСА_2, загальною
житловою площею 35,0 кв. м та надвірних
споруд «В» літня кухня, «Г» погріб, І
теплиця, II мостіння, III цистерна, № 1, 3, 5,
9 огорожа, розташованого на земельній
ділянці розміром 1767 кв.м, тобто зовсім
іншого предмету спору. В подальшому,
рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 15 квітня 2009 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 29 липня 2009 року,
позовні вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_5,
третьої особи ОСОБА_7 про визнання
права власності на вищезазначений
будинок залишені без задоволення.

Предметом спору є інший житловий
будинок під АДРЕСА_1.

В 2004 році було розпочато будівництво
житлового будинку, що підтверджується
відповідними документами (висновком
експертизи УПБ та АРР в Одеській
області Держпожбезпеки МНС України №
1/1/4184 від 08.10.2003; листом УАМ Одеського
міськвиконкому № 2084/о від 19.12.2003;
висновком № 323/04 Управління
Архітектури та містобудування
Одеського міськвиконкому, надісланим
ОСОБА_6 листом УАМ № 1988/о від 22.09.2004;
постійним паспортом фарбування фасаду
будівлі АДРЕСА_2, затвердженим
начальником УАМ Одеського
міськвиконкому; висновком СЕС№ 14/04 від
12 січня 2004 року про розгляд проекту
двоповерхового будинку АДРЕСА_2; листом
Одеського міського управління
земельних ресурсів № 1879 від 22.06.2005;
висновком № з-598/03-K про можливість
передачі у приватну власність
земельної ділянки N9 18б/о від 15.03.2004;
архітектурно-планувальним завданням
на проектування об'єкта архітектури -
індивідуального житлового будинку
АДРЕСА_2, затвердженого в.о. начальника
Управління архітектури та
містобудування 12.02.2004; висновком про
інженерно-геологічні умови на площадці
будівництва житлового будинку АДРЕСА_2;
робочим проектом, розробленим МПП
«Проектбуд»; технічним висновком про
стан та можливість експлуатації
житлового будинку; квитанціями та
накладними про придбання будівельних
матеріалів за 2004-2006 p.p.

Ст.331 ч.ч.ч.1,2,3 ЦК України передбачає, що
право власності на нову річ, яка
виготовлена (створена) особою,
набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна).

Якщо право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

До завершення будівництва (створення
майна) особа вважаться власником
матеріалів, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва.

Введення його в експлуатацію позивачі
не здійснили та не зареєстрували своє
право власності.

Внаслідок набуття відповідачем ОСОБА_8
на нього права власності на підставі
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 12 грудня 2007 року (справа N9
2-7127/2007) та на підставі якого 19 лютого 2009
року він уклав договір купівлі-продажу
(реєстровий № 574) із відповідачкою
ОСОБА_9, що був посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_10

Відповідно до 4.5 ст.11 ЦК України
цивільні права можуть виникати з
рішення суду лише у випадках,
встановлених актами цивільного
законодавства.

Відповідно до ст.331 ЦК України не
передбачала такий спосіб оформлення
права власності на новостворене майно
(житловий будинок) як визнання цього
права (первинного способу набуття
права власності) в судовому порядку,
тобто обраний відповідачем ОСОБА_8
спосіб захисту своїх прав не
відповідав вимогам ч.5 ст.11 ЦК України.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 21 вересня 2011 року рішення
Київського районного суду м. Одеси від
12 грудня 2007 року було скасовано, а
ОСОБА_8 було відмовлено у задоволені
позову про визнання права власності.

Виходячи з вищезазначеного, судова
колегія приходить до висновку, що
районний суд прийшов до помилкового
висновку, що ОСОБА_8 у встановленому
законом порядку набув право власності
на спірний будинок.

Проте , на відміну від норми ст.216 ч.1 ЦК
України норми ст.29 ЦК України є
спеціальними. У них закріплені основні
способи захисту права власності, що
можуть застосовуватися власником
майна- віндикація. При цьому слід чітко
розмежувати випадки, в яких належним
способом захисту порушеного права є
визнання правочину недійсним та
застосування наслідків його
недійсності від випадків коли має
заявлятись позов про витребування
майна з чужого незаконного володіння.

Якщо майно передане власником за
правочином, який є нікчемним або
оспорюваним , то позов про визнання
правочину недійсним або(та) про
застосування наслідків недійсності
правочину має пред'являтись тоді,
коли майно залишається у
набувача.

За таких обставин судова колегія
прийшла до висновку, що вимоги
позивачів щодо визнання правочину
недійсним з підстав ст.203,215 ЦК України
не підлягають задоволенню, так як
позивачі не являлись стороною за
договором , та повернути їм майно не
можна шляхом застосування реституції ,
а заявлені вимоги щодо витребування
майна з чужого незаконного володіння
не потребує визнання недійсним
правочину, за яким воно вибуло від
законного власника.

Одночасно судова колегія приходить до
висновку, що вимоги щодо витребування
майна з чужого незаконного володіння
не підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Матеріалами справи вбачається, що
відповідно до технічної документації (
без дати) вбачається, що в результаті
реконструкції спірний житловий
будинок складається з двох поверхів та
має наступні технічно-економічні
показники: Житлова площа-182,70 кв.м.
Підсобна площа-277,50 кв.м. Загальна
площа-460,20 кв.м.( а.с. 27 оборот т.1).

На момент продажу будинку ОСОБА_8
будинок становив загальну площу 511
кв.м.( т.1 а.с.92)

З декларації про готовність об'єкта в
експлуатацію за заявою ОСОБА_9
загальна площа будинку становить 645,3
кв.м., на котрий остання отримала
свідоцтво про право власності та
зареєструвала права власності в
органах БТІ та РОН від 23.02.2009 року.(а.с.73
т.1).

Об'єктом віндикаційного позову може
бути індивідуально визначене майно,
яке існує в натурі на момент подання
позову. У разі загибелі індивідуально
визначеного майна віндикаційний позов
не

може бути пред'явлений за відсутності
об'єкта позову.

За таких обставин ОСОБА_9, являючись
добросовісним набувачем спірного
будинку, провела капітальну
реконструкцію будинку, шляхом
надбудови поверхів та збільшила
загальну площу будинку.

Отже, судова колегія приходить до
висновку, що будинок який був
предметом оспорюваного договору
купівлі-продажу та об'єктом віндикації,
фактично припинив своє існування, а
тому його не може бути витребувано в
натурі з підстав ст.388 ЦК України.

Виходячи з вищезазначеного, судова
колегія приходить до висновку, що
вимоги про повернення спірного
будинку з чужого незаконного володіння
не підлягає задоволенню так як він,
перебуваючи у чужому володіння,
видозмінився, був перероблений, зданий
в експлуатацію, що не позбавляє права
позивачів звернутись до суду з позовом
зобов'язально-правового характеру
відповідно до положень ст.332 ЦК України

Не підлягають вимоги позивачів
щодо скасування декларації про
готовність спірного об'єкта в
експлуатацію, так як на момент
проведення реконструкції будинку
договір купівлі-продажу був чинним,
ОСОБА_9, була його власником та мала
право , як його власник, розпоряджатись
ним на свій розсуд, в тому числі і
реконструювати.

Посилання на те, що ОСОБА_9 не була
виділена земельна ділянка під спірний
будинок самі по собі не можуть бути
підставою, для витребування у неї
спірного будинку, з врахуванням
вищезазначених підстав .

Виходячи з того, що спірний
будинок був прийнятий в експлуатацію,
ОСОБА_9, отримала свідоцтво про право
власності, та в зв'язку з неможливістю
його витребувати з її володіння в
наслідок проведення нею капітальної
його перебудови, індивідуально
визначений будинок, на котрий
претендують позивачі не існує в натурі,
вимоги останніх щодо визнання за ними
права власності на спірний об'єкт
площею 511 кв.м. не підлягають
задоволенню.

Не можуть бути задоволені позовні
вимоги і щодо витребування земельної
ділянки в розмірі 464 кв.м. виходячи з
положення ст.377 ЦК України.

За таких підстав судова колегія
вважає, що висновки районного суду не
відповідають обставинам справи, суд
порушив вимоги норм матеріального та
процесуального прав, а тому з підстав
ст.309 ч.1 п.3,4 ЦПК України рішення
підлягає скасуванню з ухваленням
нового про відмову в заявлених вимог з
зазначених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 309 ч.1 п.3 ,4 ; 316;317;319 ЦПК
України судова колегія,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 15 жовтня 2013 року скасувати.

В позовних вимогах ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, Виконавчого
комітету Одеської міської ради, 3-я
особа- Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю в
одеській області про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
житлового будинку, визнання частково
незаконними та скасування декларації
про готовність об'єкта в експлуатацію
та свідоцтва про право власності на
житловий будинок, визнання права
власності на житловий будинок,
витребування його з чужого незаконного
володіння та звільнення земельної
ділянки-відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене на протязі 20 днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя -
Л.А.Гірняк

Судді- А.П.Заїкін

Л.І. Доценко