У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Наумчука М.І.,
Мостової Г.І.,Остапчука Д.О.,-
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» на
заочне рішення Куйбишевського
районного суду м. Донецька від 12
листопада 2013 року та ухвалу колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Донецької
області від 14 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Комерційний банк
«Приватбанк» (далі - ПАТ «КБ
ПриватБанк») звернулося до суду із
позовом до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
обґрунтовуючи свої позовні вимоги
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань за кредитним
договором, внаслідок чого у неї
утворилась заборгованість, яка станом
на 11 січня 2013 року становила 98 156 грн. 64
коп.

Заочним рішенням Куйбишевського
районного суду м. Донецька від
12 листопада 2013 року, залишеним без
змін ухвалою колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області
від 14 січня 2014 року, у задоволенні
позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк»
відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить вказані судові
рішення першої та апеляційної
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким його позовні вимоги
задовольнити, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
питання чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони підтверджуються
(ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й
апеляційний суд, виходив з того, що
позивачем пропущено строк позовної
давності для звернення до суду з
позовом про стягнення боргу за
споживчим кредитом. Оскільки строк
позовної давності для звернення з
основною вимогою сплив, отже сплив
строк позовної давності і до
додаткових вимог, а саме стягнення
неустойки (пені, штрафу).

Проте погодитися з такими висновками
судів повністю не можна з таких
підстав.

Судом установлено, що 25 грудня 2005 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 було
укладено кредитний договір № DNH4KP99690023,
згідно умов якого позивач надав
відповідачеві споживчий кредит у
розмірі 6 835 грн 66 коп. зі
сплатою 2,09% строком на 24 місяці для
придбання побутової техніки (а. с. 4).

Згідно з п. 23 ст. 1 Закону України «Про
захист прав споживачів» кошти, які
надані кредитодавцем (банком або іншою
фінансовою установою) споживачеві на
придбання продукції є споживчим
кредитом. Таким чином, ОСОБА_6 отримала
споживчий кредит.

Проте відповідач в порушення
вищевказаних вимог закону належним
чином зобов'язання за кредитним
договором не виконувала та станом на
11 січня 2013 року у неї утворилась
заборгованість у розмірі 40 821 грн.
05 коп., з них: 4 992 грн. - заборгованість за
тілом кредиту; 14 315 грн. 26 коп. -
заборгованість за простроченими
відсотками; 19 093 грн. - пеня за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
договором; 500 грн. - штраф (фіксована
частина), 1 920 грн 05 коп. штраф (процентна
складова) (а. с. 7).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Статтею 546 ЦК України, передбачено
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 5.1 Договору, у випадку
несвоєчасного погашення
заборгованості по кредиту, позичальник
сплачує банку пеню у розмірі 0,5% від
суми простроченої заборгованості по
кредиту за кожний день прострочки, але
не менше 1 гривні. При цьому відсотки за
користування кредитом на суму
простроченої заборгованості додатково
до вищезазначеної пені банком не
нараховуються.

Пункт 5.3 Договору передбачає, що при
порушенні позичальником строків
платежів по будь-якому з грошових
зобов'язань, передбачених договором
більш ніж на 30 днів, позичальник
зобов'язується сплатити банку штраф у
розмірі 500 грн. + 5% від суми
позову.

Згідно п. 5.5 Договору, терміни позовної
давності по вимогах про стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, неустойки - пені,
штрафів за даним договором
встановлюються сторонами тривалістю
5 років.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Статтею 259 ЦК України визначено, що
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін.

Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

ЦК України не передбачає заборони
пред'явлення окремих вимог у зв'язку з
пропущенням строку позовної давності.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог
суди не врахували, що п. 7 ч. 11 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», за яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, у системному зв'язку з
самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту (правова
позиція Верховного Суду України згідно
з постановою у справі №
6-126цс13).

Разом з тим при вирішенні спору в
судовому порядку позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Заяви ОСОБА_6 про застосування строків
позовної давності матеріали справи не
містять.

Таким чином, висновок судів про відмову
у задоволенні позову у зв'язку зі
спливом строку позовної давності
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі щодо вимог про повернення
споживчого кредиту та без з'ясування
причин пропущення строку позовної
давності є передчасним.

Отже, суд першої інстанції, в порушення
вимог ст. ст. 212-215 ЦПК України на
зазначені положення закону уваги не
звернув, доводів позивача належним
чином не перевірив, та дійшов
передчасного висновку про
застосування строків позовної
давності без заяви відповідача про її
застосування.

Суд апеляційної інстанції в порушення
вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним
чином не перевірив доводів апеляційної
скарги, в ухвалі не зазначив конкретні
обставини і факти, що спростовують такі
доводи, і залишив рішення суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Куйбишевського
районного суду м. Донецька від
12 листопада 2013 року та ухвалу колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Донецької
області від 14 січня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді: Т.Л.
Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук Д.О.
Остапчук