Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 квітня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючої - Кожух О.А.,

суддів - Леска
В.В., Кондора Р.Ю.,

при секретарі - Свіда
Г.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Воловецького районного суду
від 05 лютого 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_1, яка діє від імені та в
інтересах ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третя
особа: відділ Держземагенства у
Воловецькому районі про визнання права
власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулася до суду в інтересах
ОСОБА_2 з позовом, в якому просила
визнати за ОСОБА_2 в порядку
спадкування за законом право власності
на 1/2 частину земельних ділянок, що,
відповідно до Державного акту на право
приватної власності на землю серії
ІІ-ЗК №012593 від 07.02.1998, належали
спадкодавцю ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Воловецького районного
суду від 05 лютого 2014 року позовні
вимоги задоволено частково. Визнано за
ОСОБА_2 в порядку спадкування за
законом право власності на 1/2 частину
земельних ділянок розміром: 0,04 га в
урочищі "Загорода", 0,02 га та 0,33 га в
урочищі "Загони", що належали
спадкодавцю ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі Державного
акту на право приватної власності на
землю серії ІІ-ЗК №012593 від 07.02.1998, окрім
земельної ділянки, на якій
розташований житловий будинок з
належними до нього господарськими
спорудами в АДРЕСА_1, що належать ОСОБА_3
на праві приватної власності.

На це рішення ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду в частині відмови у
визнанні за ОСОБА_2 в порядку
спадкування за законом права власності
на 1/2 частину земельної ділянки НОМЕР_1
розміром 0,21 га., що належала
спадкодавцю ОСОБА_4, та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних вимог
і в цій частині. Вважає, що висновки
суду не відповідають фактичним
обставинам справи, а судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, позицію осіб, що
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає, що скарга підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, доказування
не може ґрунтуватись на припущеннях, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування; обставини, визнані
сторонами, не підлягають доказуванню.

З матеріалів справи вбачається,
що відповідно до Державного акту на
право приватної власності на землю
серії ІІ-ЗК №012593, виданого 07.02.1998,
ОСОБА_4 належали чотири земельні
ділянки для ведення особистого
підсобного господарства загальною
площею 0,60 га, які розташовані на
території с. Кічерний Розтоцької
сільської ради Воловецького району, з
яких: ділянка розміром 0,21 га.
(зазначена ділянка 1), 0,02 га (ділянка 2),
0,33 га. (ділянка 3) та 04 га (ділянка 4) (а.с.9)

ОСОБА_4 являлась матір'ю ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 та бабусею відповідачки ОСОБА_3
(а.с.19-20)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла (а.с.5). Після
її смерті залишилася відкритою
спадщина на зазначені земельні
ділянки.

У відповідності до вимог ст. 1261 ЦК
України спадкоємцями першої черги за
законом після смерті ОСОБА_4 були її
діти - позивачка ОСОБА_2 та ОСОБА_5 - мати
відповідачки ОСОБА_3

Судом встановлено, що ОСОБА_5
прийняла спадщину після смерті матері,
оскільки постійно проживала разом з
нею на час відкриття спадщини і не
заявила про відмову від неї.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла,
залишивши заповіт, за яким передала
ОСОБА_3 житловий будинок, господарські
побутові будівлі, що знаходяться в
АДРЕСА_1, земельну ділянку в розмірі 0,60
га. (а.с.18). Рішенням Воловецького
районного суду від 25.11.2013 визнано за
ОСОБА_3 право власності на житловий
будинок з належними до нього будівлями
та спорудами в АДРЕСА_1 в порядку
спадкування, що належав покійній
ОСОБА_5

Рішенням Воловецького районного
суду від 06.08.2013 ОСОБА_2 визначено
двохмісячний строк для подачі заяви
про прийняття спадщини, яка відкрилась
за ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1
(а.с.8).

Постановою державного нотаріуса
Воловецької державної нотконтори від
08.11.2013 ОСОБА_2 відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом на належні їй частки земельних
ділянок загальною площею 0,60 га. в межах
згідно з планом, які розташовані на
території с.Кічерний Розтоцької
сільської ради Воловецького району,
оскільки серед необхідних для вчинення
цієї нотаріальної дії документів
відсутній оригінал
правовстановлюючого документа на
земельні ділянки, виданий на ім'я
спадкодавця ОСОБА_4 (а.с.10).

Оригінал Державного акту
знаходиться у відповідачки, яка
заперечує право позивачки на землю,
вказуючи, що землю їй також заповіла її
мати.

Не визнавши за позивачкою право
власності на 1/2 земельної ділянки
площею 0,21 га., суд першої інстанції
виходив з того, що на цій земельній
ділянці розташований житловий будинок
з належними до нього господарськими
спорудами в АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3
на праві приватної власності. Таким
чином, за ОСОБА_2 суд визнав право
власності на земельні ділянки
загальною площею 19,45 га., в той час як
спадкодавцю ОСОБА_4 належали земельні
ділянки загальної площею 0,60 га.

Проте таких висновків суд дійшов з
неправильним застосування норм
матеріального права і вони не
відповідають обставинам справи.

За змістом ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1278 ЦК
України спадкуванням є перехід за
заповітом або за законом прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців), і до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.
Частки кожного спадкоємця у спадщині є
рівними, якщо спадкодавець у заповіті
сам не розподілив спадщину між ними.

Статтею 1225 ЦК України визначено
правила спадкування права на земельну
ділянку. Позиції щодо застосування ст.
1225 ЦК України викладені у Постановах
Пленуму Верховного Суду України від 16
квітня 2004 року N 7 «Про практику
застосування судами земельного
законодавства» та від 30 травня 2008 року
N 7 «Про судову практику у справах про
спадкування». Відповідно до ст. 1225 ЦК
України право власності на земельну
ділянку переходить до спадкоємців на
загальних підставах, із збереженням її
цільового призначення. До спадкоємців
житлового будинку, інших будівель та
споруд переходить право власності або
право користування земельною ділянкою,
на якій вони розміщені, а також право
власності або право користування
земельною ділянкою, яка необхідна для
їх обслуговування, якщо інший її розмір
не визначений заповітом. Правило ст. 1225
ЦК України про те, що при переході до
спадкоємців права власності на
житловий будинок, інші будівлі та
споруди до них переходить право
власності або право користування
земельною ділянкою, на якій вони
розміщені, і у розмірі, який необхідний
для їх обслуговування, якщо інший її
розмір не визначений заповітом,
необхідно розуміти так, що така ділянка
переходить у власність або
користування спадкоємців, якщо її було
надано в установленому порядку, в
межах, визначених при наданні, за умови,
що спадкодавець не складав заповіту
щодо розпорядження земельною ділянкою,
належною йому на праві власності.

ОСОБА_5 - мати відповідачки, якій
належав будинок та господарські
споруди, розміщені не земельній
ділянці площею 0,21 га., прийняла
спадщину після смерті ОСОБА_4 - 1/2
частину належних останній земельних
ділянок. Відповідач ОСОБА_3,
успадкувавши після смерті матері
будинок АДРЕСА_1, успадкувала також 1/2
частину земельних ділянок, які
належали ОСОБА_4, що були успадковані
ОСОБА_5 Як зазначалось вище, згідно
Державного акту на право приватної
власності на землю, який було видано
відповідно до положень Земельного
кодексу України в редакції 1992 року,
ОСОБА_4 було передано у власність
земельну ділянку для ведення
особистого підсобного господарства.
Відповідно до інформації Відділу
Держземагенства у Воловецькому районі
Закарпатської області від 23.01.2014, із
наданих 0,60 га.: 0,46 га. - рілля, 0,03 га - під
багаторічними насадженнями, 0,09 -
кормові угіддя, 0,02 га . - під будівлями
(а.с.24). Для будівництва та
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель (присадибна
ділянка) земельна ділянка не
надавалась.

За змістом ДБН 360-92 ** «Містобудування.
Планування і забудова міських і
сільських поселень» (зокрема, п. 3.25), для
догляду за будівлями і здійснення їх
поточного ремонту - для обслуговування
будинку - необхідними є відстань в 1,0 м.
від найбільш виступної конструкції
стіни. При цьому повинно бути
забезпечене влаштування необхідних
інженерно-технічних заходів, що
запобігатимуть стіканню атмосферних
опадів з покрівель та карнизів
будівель на територію суміжних
ділянок, а також необхідно
забезпечення підходу (під'їзду) до
будівель.

Доказів того, що для розміщення та
обслуговування будинку, інших будівель
та споруд, які належать відповідачці
ОСОБА_3, необхідна земельна ділянка
площею саме 0,21 га. відповідачкою не
надано. Натомість, за твердженням
ОСОБА_1, основне питання полягає в тому,
що позивачка ОСОБА_2, яка має право на 1/2
частину земельних ділянок, що належали
її матері ОСОБА_4, не має іншого доступу
до свого будинку, крім як через спірну
земельну ділянку площею 0,21 га., і
відповідачка їй у цьому перешкоджає.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦК України, при
здійсненні своїх прав особа
зобов'язана утримуватись від дій, які
могли б порушити права інших осіб.

Згідно ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Утримуючи у себе оригінал Державного
акту про право приватної власності
ОСОБА_4 на землю та оспорюючи право
позивачки на частину земельної ділянки
площею 0,21 га., відповідачка не дає
позивачці можливості отримати
свідоцтво про право на спадщину у
нотаріальній конторі, порушуючи таким
чином її право власності на спадкове
майно.

Оскільки між сторонами існує спір про
право власності на спадкове майно,
право позивачки підлягає захисту
шляхом визнання за нею права власності
на спадкове майно в судовому порядку.

Зважаючи на викладене, рішення суду
першої інстанції в частині відмови у
задоволенні позову не відповідає
обставинам справи та нормам
матеріального права. Відповідно до
п.п.3,4 ст. 309 ЦПК України рішення суду в
цій частині підлягає скасуванню із
ухваленням нового рішення, яким за
ОСОБА_2 слід визнати в порядку
спадкування за законом право власності
на 1/2 частину і земельної ділянки № 1
розміром 0,21га.

В іншій частині рішення суду не
оскаржувалось.

Керуючись ст. ст. 209, 304, п. 2 ч.1 ст. 307, 308, 313,
п. 1 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє від
імені та в інтересах ОСОБА_6 -
задовольнити.

Рішення Воловецького районного суду
від 05 лютого 2014 року в частині відмови у
позові - скасувати, та ухвалити в цій
частині нове рішення.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку
спадкування за законом право власності
на 1/2 частину земельної ділянки № 1
розміром 0,21га. що належала спадкодавцю
ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, на
підставі Державного акта на право
приватної власності на землю серії
ІІ-ЗК №012593 виданого 07.02.1998.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржено в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуюча

Судді: