Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22-ц/778/976/14
Головуючий у 1 інстанції: Риженко
Суддя-доповідач: Ломейко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Онищенка Е.А.

Суддів: Ломейка В.О.

Кухаря С.В.

При секретарі Камінській О.Є

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Новомиколаївського районного суду
Запорізької області від 09 січня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до
Софіївської сільської ради
Новомиколаївського району Запорізької
області про визнання права власності
на нерухоме майно в порядку
спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Софіївської
сільської ради Новомиколаївського
району Запорізької області про
визнання права власності на нерухоме
майно в порядку спадкування за
заповітом.

В позові зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
померла його мати - ОСОБА_4, про що в
книзі реєстрації смертей 25 червня 2010
року зроблений актовий запис №12 та що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1, виданим 25 червня 2010 року
Софіївською сільською радою
Новомиколаївського району Запорізької
області. Він являється єдиним
спадкоємцем майна, яке залишилося
після смерті його матері, оскільки за
час свого життя вона склала на нього
заповіт.

З метою оформлення спадщини він
звернувся до державного нотаріуса
Новомиколаївської державної
нотаріальної контори, де за його заявою
в 2010 році була заведена спадкова справа
№143. До складу спадкового майна увійшов
також житловий будинок з
господарськими будівлями і спорудами,
розташований по АДРЕСА_1. В позові також
зазначено, що в ході вивчення
правовстановлюючих документів на
спадкове майно, нотаріус повідомила
йому, що він не зможе оформити спадщину
на вищезазначений житловий будинок,
так як ОСОБА_4 не мала на нього
правовстановлюючих документів і що
будинок необхідно спадкувати тільки в
судовому порядку. 26 листопада 2013 року
нотаріус видала йому постанову про
відмову у вчиненні нотаріальної дії. З
яких причин мати не мала свідоцтва про
право власності на житловий будинок
йому невідомо, але він разом з матір'ю
все життя жив в ньому і вони ніколи не
задавалися питанням наявності
правовстановлюючих документів.

Просив суд визнати за ним право
власності на житловий будинок з
господарськими будівлями і спорудами,
розташований по АДРЕСА_1, в порядку
спадкування за заповітом після смерті
матері ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
року.

Рішенням Новомиколаївського
районного суду Запорізької області від
09 січня 2014 року в задоволені позову
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким його
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи та неправильне
застосування судом норм матеріального
і порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні
позову, суд першої інстанції виходив із
того, що право власності на спірний
жилий будинок за життя спадкодавць не
набув, оскільки ним не було належним
чином оформлено, тому позивач, як
спадкоємець, також не набув право
власності на нього, а отже спірний
житловий будинок не може бути
предметом спадкування.

З таким висновком суду першої
інстанції погодитися не можна,
оскільки він не відповідає обставинам
справи і положенням матеріального та
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів
справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла мати
позивача - ОСОБА_4, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1,
виданим 25 червня 2010 року Софіївською
сільською радою Новомиколаївського
району Запорізької області та
свідоцтвом про народження ОСОБА_3 (а/с
5-6).

За життя 28.02.2000 року, мати
позивача склала на сина заповіт, за
яким на випадок своєї смерті все своє
майно, що їй належить заповідала
ОСОБА_3(а/с 56).

До складу спадкового майна
увійшов житловий будинок з
господарськими будівлями і спорудами,
розташований по АДРЕСА_1.

Відповідно до технічного
паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1,
який складено 7 липня 1988року, власник
будинку ОСОБА_4(а/с 27-30).

26 листопада 2013 року нотаріус
видала ОСОБА_3, постанову про відмову у
вчиненні нотаріальної дії, оскільки
спадкоємцем не наданий
правовстановлюючий документ, що мати
мала свідоцтва про право власності на
спірний житловий будинок(а/с 76).

Відповідно до ст. 2 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1
липня 2004 року державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень, що супроводжується внесенням
даних до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону
право власності та інші речові права на
нерухоме майно, набуті згідно з діючими
нормативно-правовими актами до
набрання чинності цим Законом,
визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване
до набрання чинності Законом України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень"
нерухоме майно набувається в порядку,
який існував на час його будівництва, а
не виникає у зв'язку із здійсненням
державної реєстрації права власності
на нього в порядку, передбаченому цим
законом, яка є лише офіційним визнанням
державою такого прав, а не підставою
його виникнення (постанова Верховного
Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12).

Відповідно до частини першої статті 58
Конституції України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи. Крім того,
згідно з частиною першою та частиною
другою статті 5 Цивільного кодексу
України акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня
набрання ними чинності.

Так, 5 серпня 1992 року було встановлено
порядок та умови прийняття в
експлуатацію об'єктів будівництва
постановою Кабінету Міністрів України
від 5 серпня 1992 року № 449 "Про порядок
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів державного
замовлення" (втратила чинність). Тобто
до 5 серпня 1992 року не передбачалась
процедура введення приватних житлових
будинків в експлуатацію при оформленні
права власності.

З аналізу положень Конституції України
та Цивільного кодексу України
вбачається, що не потребує введення в
експлуатацію приватних житлових
будинків, збудованих до 5 серпня 1992
року, при набутті права власності на
такі об'єкти (лист Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409
"Щодо прийняття в експлуатацію
об'єктів, закінчених будівництвом до 5
серпня 1992 року").

Документом, який засвідчує
відповідність закінчених будівництвом
до 5 серпня 1992 року індивідуальних
(садибних) житлових будинків, садових,
дачних будинків, господарських
(присадибних) будівель і споруд,
прибудов до них, які не підлягають
прийняттю в експлуатацію, вимогам
законодавства, будівельних норм,
державних стандартів і правил, зокрема
для потреб державної реєстрації прав
власності на нерухоме майно, є
технічний паспорт, складений за
результатами технічної інвентаризації
(лист Державної
архітектурно-будівельної інспекція
України від 30 липня 2012, № 40-19-5376 "Щодо
порядку прийняття в експлуатацію
самовільно побудованого садового
будинку і розмірів штрафів").

Відповідно до ст. ст. 25, 30, 346 ЦК України,
листа Міністерства Юстиції України №
19-32/319, від 21 лютого 2005 року, якщо у разі
смерті власника нерухомого майна,
первинна реєстрація права власності на
яке не проводилася і
правовстановлюючий документ
відсутній, питання про визначення
належності цього майна попередньому
власнику та наступного власника
(спадкоємця) повинно вирішуватися в
судовому порядку.

Відповідно до додатку 3 "Тимчасового
положення про порядок реєстрації права
власності на нерухоме майно" рішення
суду є правовстановлюючим документом,
на основі якого може бути проведена
реєстрація права власності на нерухоме
майно.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України,
до складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що право власності спадкодавця
на спірний будинок встановлено
матеріалами справи, підтверджено
технічним паспортом від 7 липня 1988року.

Крім того, приєднаними до апеляційної
скарги: довідкою № 19 Софіївської
сільської ради від 14.01.2014року, що
спірний будинок належав матері
позивача, що підтверджується записом в
по господарській книзі Софіївської
сільської ради, Новомиколаївського
району, Запорізької області, що
житловий будинок АДРЕСА_1, побудований
1966році, є особистою власністю ОСОБА_4
(88-89).

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги
спростовують висновок суду першої
інстанції, що спірний житловий будинок
не може бути спадковим майном, та дають
підстави для скасування рішення суду,
як таке, що не відповідає положенням
матеріального та процесуального права
і ухвалення нового рішення про
задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 309, 313-314, 316-317
ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Новомиколаївського районного
суду Запорізької області від 09 січня 2014
року у цій справі скасувати та ухвалити
нове рішення наступного змісту: «Позов
ОСОБА_3 задовольнити. Визнати за ОСОБА_3
право власності на житловий будинок з
господарськими будівлями і спорудами,
розташований по АДРЕСА_1, в порядку
спадкування за заповітом після смерті
матері ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
року.»

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: