УХВАЛА

іменем україни

5 березня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Лесько
А.О.,

Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення апеляційного суду Київської
області від 3 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
21 лютого 2008 року між банком та
ОСОБА_3 було укладено кредитний
договір, згідно умов якого позичальник
отримав кредит у розмірі 3 298 грн 80 коп.
зі сплатою 12 % річних з
кінцевим строком повернення 21 травня
2009 року. Оскільки позичальник належним
чином не виконує свої зобов'язання за
вказаним договором утворилась
заборгованість у розмірі 29 844 грн 13 коп.,
яку позивач просив стягнути на його
користь з відповідача.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 10 липня
2013 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк»
задоволено частково. Стягнуто із
ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 10 252 грн 78 коп. та судовий збір
у розмірі 229 грн 40 коп. У решті позовних
вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області віл 3 грудня 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення у задоволенні
позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк»
відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«Приватбанк», посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати рішення апеляційного суду та
направити справу на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив із того, що
відповідач як позичальник за кредитним
договором взяв на себе зобов'язання
повернути кредит та відсотки за
користування кредитом, однак взятих на
себе зобов'язань за договором не
виконав, зменшивши розмір пені за
прострочення виконання зобов'язання.

Відмовляючи у задоволенні позову,
апеляційний суд виходив із того, що
позивач звернувся до суду із позовом у
березні 2013 року, тобто після спливу
строку виконання зобов'язання (21 травня
2009 року), строк позовної давності не
переривався, доказів наявності
договору про збільшення строку
позовної давності в порядку,
передбаченому ст. 259 ЦК України,
сторонами не було надано, відповідач
подав суду заяву про застосування
строку позовної давності, що є
підставою для відмови у позові.

Проте не можна погодитись з такими
висновками апеляційного суду.

Судами встановлено, що 21 лютого 2008 року
між банком та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір, згідно
умов якого позичальник отримав кредит
у розмірі 3 298 грн 80 коп. зі сплатою 12 %
річних з кінцевим строком повернення 21
травня 2009 року.

Згідно розрахунку, наданого банком,
станом на 1 липня 2013 року
заборгованість ОСОБА_3 становить 29 844
грн 13 коп., з яких 3 298 грн 80
коп. заборгованість за кредитом, 267 грн
44 коп. - заборгованість за відсотками, 1
806 грн 15 коп. - заборгованість з комісії,
22 235 грн 74 коп. - заборгованості по пені,
500 грн - штраф (фіксована складова),
1 380 грн 39 коп. - процентна
складова.

Зі змісту договору про надання
споживчого кредиту, укладеного між
сторонами, убачається, що позичальник
ознайомлений з Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка»), які були надані йому у
письмовій формі.

Отже, окремо підписувати Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам не
є необхідним.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно ч. 1 ст. 258 цього Кодексу для
окремих видів вимог законом може
встановлюватись спеціальна позовна
давніть: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін.

Згідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України
позовна давність переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку. Після переривання перебіг
позовної давності починається заново.
Час, що минув до переривання перебігу
позовної давності, до нового строку не
зараховується.

Крім того, 14 вересня 2010 року
позичальник передав банку предмет
застави на відповідальне зберігання у
зв'язку з заборгованістю за кредитним
договором, що підтверджується актом
про передачу заставного майна на
відповідальне зберігання.

Апеляційний суд вказане не врахував, не
звернув уваги на те, що діями
позичальника перервано перебіг
позовної давності, яким з урахуванням
наведеного, розпочався 14 вересня 2010
року, а банк звернувся з позовом
14 травня 2013 року, тобто в межах
позовної давності.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, апеляційним судом не
встановлені, судове рішення
апеляційного суду не відповідає
вимогам ст. 213 ЦПК України щодо
законності й обґрунтованості, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для їх
скасування з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Київської області від 3 грудня
2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська