Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/778/983/14
Головуючий у 1-й інстанції: Апаллонова
Суддя-доповідач: Поляков О.З.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

суддів: Полякова О.З.

Бабак А.М.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 25 грудня 2013 року по
справі за заявою ОСОБА_4 про скасування
рішення постійно діючого третейського
суду «Перший Міжрегіональний
Арбітраж» від 18.11.2008 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про
розірвання договору купівлі-продажу
житлового будинку, визнання права
власності, -

ВСТАНОВИЛА :

В лютому 2010 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із заявою про скасування рішення
постійно діючого третейського суду
«Перший Міжрегіональний Арбітраж» від
18.11.2008 року по справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_5 про розірвання договору
купівлі-продажу житлового будинку,
визнання права власності.

В обґрунтування заяви зазначав, що
рішення постійно діючого третейського
суду «Перший Міжрегіональний
Арбітраж» від 18.11.2008 року є незаконними
та підлягає скасуванню. На час
прийняття рішення третейським судом
житловий будинок належав батьку
заявника ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва
про право на власність на нерухоме
майно від 21.08.2007 року, отже третейський
суд незаконно прийняв рішення про
реєстрацію права приватної власності
за ОСОБА_3 та скасування реєстрації
права приватної власності за ОСОБА_6 на
зазначений житловий будинок.

У ОСОБА_3 не було жодних підстав
укладати з ОСОБА_5 договір
купівлі-продажу, оскільки у нього не
виникло цивільних прав та обов'язків
щодо розпорядження зазначеним
житловим будинком. Крім того, договір
купівлі-продажу від 29.08.2007 року, за яким
ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_3 купив житловий
будинок не був нотаріально
посвідчений, не визнавався дійсним за
рішенням суду, а тому він є нікчемним.
Відповідно, житловий будинок,
незаконно отриманий ОСОБА_3 за
нікчемним договором, не міг бути
предметом договору від 16.10.2008 року.

Рішенням третейського суду від 18.11.2008
року ОСОБА_6 був позбавлений права
власності на житловий будинок.
Третейський суд вирішив питання, що
виходять за межі третейської угоди,
зокрема питання прав та обов'язків
особи, яка не була стороною, що передала
спір на вирішення третейського суду, а
відповідно до вимог чинного
законодавства, у межах рішення
третейського суду можливо вирішувати
лише питання що стосуються виключно
спорів третейського розгляду.

Крім того, вважає, що договір
купівлі-продажу від 16.10.2008 року є
удаваним, оскільки укладався для
приховання іншого правочину, а саме мав
на меті через укладання зазначеного
договору оформити право власності на
житловий будинок за ОСОБА_3

Також заявник в обґрунтування своїх
вимог зазначив, що третейський суд під
час розгляду справи не взяв до уваги, що
житловий будинок з 31.08.2007 року по 10.06.2011
року був предметом цивільної справи
за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, тобто
рішенням постійно діючого
Третейського суду вирішено і питання
про права та обов'язки ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
які не були стороною під час розгляду
справи в третейському суді.

Крім того, Ухвалою Запорізького
районного суду від 31.08.2007 року на
житловий будинок було накладено арешт.

В процесі розгляду справи, ОСОБА_4
уточнив заяву і остаточно просив суд
скасувати рішення постійно діючого
Третейського суду «Перший
міжрегіональний Арбітраж» від 18.11.2008
року про розірвання договору
купівлі-продажу № б/н від 16.10.2008 року, що
був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5;
визнання право приватної власності
ОСОБА_3 на житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1 та
зобов'язати реєстраційну службу
Головного управління юстиції
скасувати реєстрацію права приватної
власності ОСОБА_3 на житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Справа неодноразово розглядалась
судами.

Останньою Ухвалою Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 25
грудня 2013 року заява задоволена
частково.

Скасовано рішення постійно діючого
третейського суду «Перший
Міжрегіональний Арбітраж» від 18.11.2008
року по справі №230850 про розірвання
договору купівлі-продажу № б/н від
16.10.2008 року, що був укладений між ОСОБА_3
та ОСОБА_5 та визнання права приватної
власності ОСОБА_3 на житловий будинок
літ. А-2, з підвалом літ пд, з верандою
літ а та ґанком літ. кр, загальною
площею 171,1 кв.м., в тому числі житловою
площею 47,1 кв. м., що розташований за
адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині заяву залишено без
задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить ухвалу
суду скасувати та ухвалити нову, якою
відмовити в задоволенні заяви.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду доповідь судді-доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції і обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції ,апеляційний суд
змінює або скасовує ухвалу суду першої
інстанції і постановляє ухвалу з цього
питання, якщо воно було вирішено судом
першої інстанції з порушенням норм
процесуального права.

Згідно до вимог, встановлених ст.ст. 55,
64, 124 Конституції України, Закону
України «Про третейські суди» та ст. 17
ЦПК України, третейський суд як
недержавний орган має повноваження
вирішення спорів лише тих сторін, якими
укладено угоду (прийнято рішення) про
передачу спору на розгляд третейського
суду, і ці повноваження третейського
суду не поширюються на спори, в яких,
крім цих осіб, сторонами є інші особи,
які не були сторонами третейської
угоди, або спори, які стосуються прав і
обов'язків інших осіб, що не є сторонами
третейської угоди.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_6 набув право власності на
житловий будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва
про право на власність на нерухоме
майно від 21.08.2007 року, виданого на
підставі рішення виконавчого комітету
Володимирівської сільської ради від
14.06.2007 року № 158 та зареєстровано в
Орендному підприємстві «Запорізьке
міжміське бюро технічної
інвентаризації 28.08.2007 року за
реєстраційним номером 20011220, про що
зроблено запис номер: 370 в книзі 2.

Відповідно до рішення Третейського
суду (суддя Заярнюк А.В., справа № 230850)
від 18.11.2008 року, сторони - учасники
третейського розгляду, ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 уклали між собою третейську
угоду та звернулись з позовом до
Третейського суду. За рішенням суду
було розірвано договір купівлі-продажу
№ б/н від 16.10.2008 року, що був укладений
між ними, та визнано право приватної
власності гр. ОСОБА_3 на житловий
будинок, розташований за адресою:
АДРЕСА_1, а саме на житловий будинок
АДРЕСА_1 (літ. А-2, з підвалом літ. Пд., з
верандою літ. А та ґанком літ. Кр.),
житловою площею 47,1 кв.м, загальною
площею 171,1 кв.м.), а також зазначеним
рішенням на Орендне підприємство
Запорізьке міжміське бюро технічної
інвентаризації покладено обов'язок
скасувати реєстрацію права приватної
власності ОСОБА_6 на вказаний будинок, а
зареєструвати право приватної
власності за ОСОБА_3

На підставі рішення Третейського суду
від 18.11.2009 року 12.01.2009 року орендним
підприємством ЗМБТІ зареєстровано
право власності за гр. ОСОБА_3 на
житловий будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер:
200011220, номер запису: 370 в книзі: 2) та
відповідно скасована реєстрація права
власності на цей будинок за ОСОБА_6

Приймаючи рішення Третейський суд
виходив з того, що ОСОБА_3 (позивач) та
ОСОБА_5 (відповідач), дійсно уклали
договір купівлі-продажу № б/н від 16.10.2008
року, цим договором сторони посвідчили
факт переходу права власності на об'єкт
нерухомості. Об'єкт нерухомості
належав позивачу згідно договору
купівлі-продажу № б/н від 29.08.2007 року за
яким ОСОБА_6 продав, а позивач купив
даний об'єкт нерухомості.

Отже, в рішенні Третейського суду
зазначено правовстановлюючі
документи, а саме договір
купівлі-продажу № б/н від 16.10.2008 року та
договір купівлі-продажу № б/н від 29.08.2007
року.

Свалявським районним судом
Закарпатської області до
Орджонікідзевського районного суду
надіслана та засвідчена копія справи №
230850 постійно діючого третейського сущу
«Перший Міжрегіональний Арбітраж» на 43
аркушах, а також копія супровідного
листа, копія вимоги про повернення
справи та копія ухвали суду, зокрема
угода про передачу спору на розгляд до
Третейського суду «Перший
Міжрегіональний Арбітраж» від 06.11.2008
року, укладена між ОСОБА_3 та ОСОБА_5;
Договір від 16.10.2008 року купівлі-продажу
житлового будинку, укладений між
ОСОБА_3 та ОСОБА_5, договір
купівлі-продажу від 29.08.2007 року,
укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, інші
матеріали третейської справи.

Відповідно до ст. 389-5 ЦПК України
підставою для скасування рішення
третейського суду є, зокрема, прийняття
рішення третейським судом у справі, яка
не підвідомча третейському суду
відповідно до закону; рішення
третейського суду прийнято у спорі, не
передбаченому третейською угодою, або
цим рішенням вирішені питання, які
виходять за межі третейської угоди;
склад третейського суду, яким прийнято
рішення, не відповідав вимогам закону.

ОСОБА_6 - батько заявника ОСОБА_4 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
актовим записом про смерть № 01 від 11
січня 2010 року. Заявник ОСОБА_4 є сином
померлого ОСОБА_6, що підтверджується
свідоцтвом про народження , та він є
спадкоємцем першої черги за законом
,який своєчасно звернувся до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини.

ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про
скасування рішення постійно діючого
Третейського суду «Перший
міжрегіональний Арбітраж» від 18.11.2008
року про розірвання договору
купівлі-продажу № б/н від 16.10.2008 року, що
був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5
посилаючись на те, що вказаним рішенням
були порушені інтереси його померлого
батька ОСОБА_6 і він був позбавлений
права власності на спірний будинок.

Районний суд розглянувши справу ,і
прийшовши до висновку про задоволення
заяви виходив з наступного:

В рішенні Третейського суду зазначено
правовстановлюючі документи, а саме
договір купівлі-продажу № б/н від 16.10.2008
року та договір купівлі-продажу № б/н
від 29.08.2007 року.

Суд першої інстанції вважав ,що так як ,
вказані договори нотаріально не
посвідчені та не зареєстровані в
реєстрі правочинів, тому в силу ст. 210
ЦК України, вони є неукладеними, а отже
у ОСОБА_3 не виникло цивільних прав та
обов'язків, щодо розпорядження
зазначеним житловим будинком.

Третейським судом прийнято дані
договори, як правовстановлюючі
документи та вирішено питання стосовно
права власності ОСОБА_6, єдиного
власника будинку, який не був стороною
третейської угоди. На час прийняття
рішення третейським судом власником
спірного будинку згідно Свідоцтва про
право власності на нерухоме майно від 21
серпня 2007 року являвся батько ОСОБА_4 -
ОСОБА_6, який не був стороною у справі і
отже , третейський

суд вирішив питання, що виходять за
межі третейської угоди, зокрема
питання прав та обов'язків ОСОБА_6 -
особи, яка не була стороною, що передала
спір на рішення третейського суду. За
життя ОСОБА_6 не знав та не міг знати, що
його позбавили права власності на
зазначений будинок. .

Судова колегія вважає ,що
висновки суду першої інстанції є
хибними,не ґрунтується на вимогах
закону і тому погодитися з ними
неможливо.

За матеріалами справи встановлено ,що
ОСОБА_7 та ОСОБА_6 були у
зареєстрованому шлюбі з 27 січня 1989 року
по 19 грудня 1997 року. Копії свідоцтв про
укладання шлюбу та розірвання шлюбу
знаходяться в матеріалах справа № 6-23/11
та № 335/7222/13-ц (а.с .№ 12 та а. с.№ 13).

На час розірвання шлюбу між подружжям
залишився недобудований житловий
будинок.

21 серпня 2007 року через 10 років після
розірвання шлюбу ОСОБА_6 оформив право
власності на спірний житловий будинок
та зареєстрував це право згідно норм
діючого законодавства в БТІ.

За вимогами ч.1 ст.319 ЦК України власник
володіє ,користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до договору купівлі -
продажу від 29.08.2007 року ОСОБА_6 продав, а
ОСОБА_3 купив житловий будинок,
розташований за адресою:
АДРЕСА_1.а.с.84-87 т.2

До вказаного договору - купівлі продажу
житлового будинку надані свідоцтво про
право власності на будинок ОСОБА_6,
витяг з реєстру БТІ, копії паспорту та
ідентифікацій код ОСОБА_6. Цей договір
підписано сторонами.

Підстави недійсності правочину
передбачені ст.215 ЦК України.

На час розгляду справи ані Договір від
16.10.2008 року купівлі-продажу житлового
будинку, укладений між ОСОБА_3 та
ОСОБА_5, ані договір купівлі-продажу від
29.08.2007 року, укладений між ОСОБА_6 та
ОСОБА_3 у встановленому законом
порядку недійсними не визнані..

Згідно до вимог ч.2 ст.51 Закону України «
Про третейські суди» № 1701 в редакції
від 14.04.2006 року який діяв на час
прийняття рішення постійно діючого
Третейського суду «Перший
міжрегіональний Арбітраж» від 18.11.2008
року рішення третейського суду може
бути оскаржено стороною у випадках,
передбачених цим Законом ,до
компетентного суду відповідно до
встановлених законом підвідомчості та
підсудності справ.

Будь хто з учасників третейської угоди,
і ОСОБА_6 за життя, тобто з моменту
укладення договору купівлі-продажу з
ОСОБА_3 29.08.2007 року до моменту його
смерті 07.01.2007 року вказані угоди не
оскаржувалися і відсутні дані про
наміри це зробити.

31 серпня 2007 року ,тобто вже після
фактичного відчуження ОСОБА_6
житлового будинку ОСОБА_3, його колишня
дружина ОСОБА_7 подала до нього позов
про визнання права власності на 12
житлового будинку та поділ спільного
майна.

ІНФОРМАЦІЯ_1 під час розгляду цієї
цивільної справи ОСОБА_6 помер.

За наслідками розгляду вказаної
цивільної справи 10.06. 2011 року
Запорізький районний суд Запорізької
області своїм рішенням відмовив в
задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6
повному обсязі. Позовні вимоги ОСОБА_6
про визнання права власності на
житловий будинок суд задовольнив
повністю.

07 грудня 2011 року Апеляційний суд
Запорізької області розглянувши
апеляційну скаргу на зазначене рішення
виніс ухвалу, якою рішення
Запорізького районного суду
Запорізької області від 10 червня 2011
року було залишено без змін.

Таким чином 10 червня 2011 року
Запорізьким районним судом
Запорізької області та 07 грудня 2011 року
Апеляційним судом Запорізької області
ОСОБА_6 фактично був визнаний тією
особою, яка мала повне право на
відчуження житлового будинку.

Судом першої інстанції також, не
надано оцінку тому ,що 17 .12.. 2009 року під
час розгляду справи в Запорізькому
районному суді Запорізької області про
спір щодо житлового будинку між ОСОБА_7
та ОСОБА_6 ОП ЗМБТІ надало відповідь №
14609 (а.с. 177 справа 6-23/11) про те, що право
власності на житловий будинок за
адресою АДРЕСА_1 було зареєстровано з
12.01.2009 року за ОСОБА_3 на підставі
рішення постійно діючого Третейського
суду «Перший Міжрегіональний
Арбітраж» від 18 листопада 2008 року
справа № 230850.

На той час в грудні 2009 року відповідач
по справі ОСОБА_6 ще був живий. Будь
-яких дій щодо оспорювання рішення
постійно діючого Третейського суду
«Перший Міжрегіональний Арбітраж» від
18.11.2008 року справа № 230850 не робив , що
може свідчити про продаж ним спірного
будинку за власною волею.

Відповідно до ч. 2 ст. 389-1 ЦПК України
заява про скасування рішення
третейського суду подається особами,
які не брали участі у справі, у разі
якщо третейський суд вирішив питання
про їх права та обов'язки, - протягом
трьох місяців з дня, коли вони
дізналися або повинні були дізнатися
про прийняття рішення третейським
судом.

ОСОБА_6 продав будинок 28 серпня 2007 року.
Помер він ІНФОРМАЦІЯ_1 фактично через
три роки після продажу будинку.

Рішення Постійно діючого Третейського
суду «Перший Міжрегіональний
арбітраж» було постановлено 18
листопада 2008 року за два роки до смерті
ОСОБА_6.

Матеріалами справи підтверджено , що
заявнику та його представнику ОСОБА_11
було відомо про рішення третейського
суду ще в грудні 2009 року.

Також слід зазначити, що відповідно до
ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини
входять усі права та обов'язки, що
належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинились
внаслідок його смерті.

Отже, до складу спадщини не ввійшли
права і обов'язки власника житлового
будинку - ОСОБА_6, оскільки вони на дату
смерті фактично припинились.

Згідно ст. 2 Закону України «Про
третейські суди» третейська угода -
угода сторін про передачу спору на
вирішення третейським судом.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про
третейські суди» юридичні та/або
фізичні особи мають право передати на
розгляд третейського суду будь-який
спір, який виникає з цивільних чи
господарських правовідносин, крім
випадків, передбачених законом. Спір
може бути переданий на розгляд
третейського суду за наявності між:
сторонами третейської угоди, яка
відповідає вимогам цього Закону.

Пунктом 18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
№ 9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання право
чинів недійсними» визначено перелік
правочинів, які є нікчемними, як такі,
що порушують публічний порядок,
визначений ст. 228 ЦК України: 1)
правочини , спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина; 2) правочини, спрямовані на
знищення, пошкодження майна фізичної
або юридичної особи, держави,
Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами; правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами права, не є
такими, що порушують публічний порядок.

Третейська угода, яка була укладена між
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 відповідала вимогами
вищевказаних статей Закону України
«Про третейські суди». Згідно з цим
Законом вони мали право передати свій
спір на розгляд третейського суду, і
тому висновки районного суду про
порушення третейською угодою
публічного порядку не мають правових
підстав..

Також заявником ОСОБА_4 та його
представником в порушення вимог ст.
389-2 ЦПК України не було додано до заяви
ані оригіналу рішення третейського
суду, ані копії цього рішення завіреної
належним чином.

Згідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання .

Відповідно до ч. 1 статті 389-1 ЦПК України
сторони, треті особи, а також особи, які
не брали участі у справі, у разі якщо
третейський суд вирішив питання про їх
права і обов'язки, мають право
звернутися до суду із заявою про
скасування рішення третейського суду.

Судова колегія приходе до висновку, що
доказами по справі підтверджено ,що у
ОСОБА_4 відсутні правові підстави для
звернення до суду з заявою про
скасування рішення постійно діючого
третейського суду, тому що рішенням
Постійно діючого Третейського суду
«Перший Міжрегіональний арбітраж» не
були вирішені питання, які стосувались
його прав та обов'язків.

На підставі вищенаведеного, колегія
суддів вважає, що ухвала суду першої
інстанції не відповідає вимогам закону
і матеріалам справи, вона підлягає
скасуванню, з постановою нової ухвали
про відмову у задоволенні заяви.

Згідно до вимог ч.6 ст.154 ЦПК України
підлягають скасуванню заходи по
забезпеченню позову заяви .

Керуючись ст.ст. 307,312, 317 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 25 грудня 2013 року у
цій справі - скасувати та постановити
нову ухвалу , за якою:

У задоволенні заяви ОСОБА_4 про
скасування рішення постійно діючого
третейського суду «Перший
Міжрегіональний Арбітраж» від 18.11.2008
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_5 про розірвання договору
купівлі-продажу житлового будинку,
визнання права власності - відмовити.

Арешт, накладений на майно, а
саме житловий будинок за адресою
АДРЕСА_1 згідно ухвали
Орджонікідзевського районного суду
Запорізької області від 15 листопада 2011
року - скасувати.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: