Справа № 2-1762/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року
Дзержинський районний суд м. Харкова в
складі:

Головуючого - судді Шишкіна О.В.,

секретарів - Підлипенського
Д.В., Голуб Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
науково-виробниче підприємство
«Інсолар», треті особи - Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Харкові,
ОСОБА_3 про зобов'язання вчинити певні
дії, відшкодування судових витрат, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до
Дзержинського районного суду м.
Харкова з позовною заявою до
відповідача, у якій після уточнення
позовних вимог просить визнати
недійсними акт форми Н-1 ТОВ НВП
«Інсолар» від 16.08.2006 року про нещасний
випадок, не пов'язаний з виробництвом
форми НПВ, акт розслідування нещасного
випадку ТОВ НВП «Інсолар» від 16.08.2006
року форми Н-5, зобов'язати ТОВ НВП
«Інсолар» скласти новий акт про
нещасний випадок, пов'язаний з
виробництвом форми Н-5, видати акт форми
Н-1 по факту отримання ОСОБА_1 16 серпня
2006 року травми, яка пов'язана з
виробництвом. Крім того, позивач
просить відшкодувати судові витрати,
пов'язані з проведенням експертизи з
охорони праці від 08.09.2011 року у розмірі
2071,51 грн., судово-медичної експертизи
від 15.11.2011 року у розмірі 2264,14 грн., 22,64
грн., касаційного оскарження рішення
суду у розмірі 275,46 грн., поштового
повідомлення у розмірі 30,20 грн.,
придбанням залізничних квитків у
розмірі 139,63 грн., 105,63 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
та його представники посилаються на
обставини, викладені в позовній заяві,
вказуючи про те, що 16 серпня 2006 року
ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах
з ТОВ НВП "Інсолар" та працював на
посаді комірника, за сумісництвом
водієм автовантажника. 16 серпня 2006 року
приблизно о 14-00 год. знаходився на
своєму робочому місці на території АТП-
16355, за адресою: м. Харків, вул.
Ізмайлівська, 11-А. Після завантаження
автомобіля надавав водію допомогу в
закріпленні тенту. В цей час по
території АТП рухався автомобіль 3IЛ,
реєстраційний номер НОМЕР_1, під
керуванням водія ОСОБА_3 Коли
автомобіль знаходився поряд з ним,
відкрилася задня двір і йому було
завдано цими дверми удар по спині.
Після даної пригоди він довгий час
знаходився на лікарняному. 27 березня 2007
року йому була встановлена безстроково
2 група інвалідності по загальному
захворюванню.

16 серпня 2007 року за результатами
розслідування нещасного випадку, що
стався з ним, комісією було складено
відповідний акт. Комісія визнала, що
його перебування поряд з автомобілем
ОСОБА_4 в момент настання нещасного
випадку не пов'язано з виробничою
необхідністю, тому що ним, як
комірником було допущено порушення
Інструкції з охорони праці для
комірника. В цей же день 16.08.2007 року було
складено акт форми Н-1 про нещасний
випадок, не пов'язаний з виробництвом.
Вважає, що акт по формі НПВ складений
комісією без належного та достатнього
проведення розслідування, невірно
зроблені висновки та є законні
підстави для зобов'язання ТОВ НВП
«Інсолар» видати йому акт по формі Н-1
про отримання 16 серпня 2006 року травми,
яка пов'язана з виробництвом.

Представники відповідача Товариства з
обмеженою відповідальністю
науково-виробниче підприємство
«Інсолар» проти задоволення позову
заперечували, вказуючи на те, що
правових підстав для розслідування
нещасного випадку на виробництві та
складання акту за формою Н-1 не має.
Нещасний випадок, що мав місце 16.08.2006
року, був предметом розгляду комісії
підприємства, органів прокуратури
Харківської області, комісіями з
охорони праці. Було встановлено, що 16
серпня 2006 року мало місце
дорожньо-транспортна пригода, позивач
на час дорожньо-транспортної пригоди
не виконував своїх посадових
обов'язків. За медичною допомогою
16.08.2008 року позивач не звертався.
Порушень у процесі розслідування
нещасного випадку не було. Листом
відповідача було повідомлено позивачу,
що у разі появи додаткових фактів,
відповідних документів, які б
підтверджували, що погіршення стану
здоров'я ОСОБА_1 пов'язано з травмою на
виробництві, комісія може повторно
розглянути питання про складання
відповідного акту. Крім того, не
скасовано акти по формі НПВ та Н-5,
термін їх оскарження сплив.

Представник третьої особи Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Харкові
з'явився, про результати розгляду
справи покладався на розсуд суду.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явився, про час та дату
розгляду справи повідомлений
належним чином.

Вислухавши осіб, які брали участь у
справі, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі ч. 1 п. 1 ст. 214 ЦПК України,
під час ухвалення рішення суд вирішує
чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються.

В судовому засіданні з достовірністю
встановлено наступне.

Наказом директора Товариства з
обмеженою відповідальністю
науково-виробниче підприємство
«Інсолар» № 50-к від 21 липня 1998 року
ОСОБА_1 прийнятий на посаду
комірника.

Відповідно до посадової інструкції
комірника ОСОБА_1, в його обов'язки
входить, зокрема, організація
проведення
вантажно-розвантажувальних робіт
на складі з додержанням правил і
норм охорони праці, виробничої
санітарії і протипожежного захисту.

Наказом директора ТОВ НВП
«Інсолар»№ 11-п від 15 травня 2006 року
ОСОБА_1 допущено до управління
автопогрузчиками.

16 серпня 2006 року приблизно о 14-00
год. водій ОСОБА_3, управляв
автомобілем ЗІЛ, реєстраційний номер
НОМЕР_1 на території АТП 16355 (м. Харків,
вул. Ізмайлівська, 11-А). На його
автомобілі відкрились задні
дверцята, якими був травмований ОСОБА_1,
чим водій порушив вимоги п. 15.13 Правил
дорожнього руху.

Постановою Ленінського районного
суду м. Харкова від 19 грудня 2006 року
ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього
накладено штраф в дохід держави у
розмірі 34 грн.

16 серпня 2007 року за наслідками
розслідування нещасного випадку
з комірником ОСОБА_1, який
відбувся на території АТП 16.08.2006
року комісією складено Акт № 1 про
нещасний випадок, не пов'язаний з
виробництвом.

Відповідно до акту № 1 від 16.08.2007
року про нещасний випадок, не
пов'язаний з виробництвом, 16.08.2006 року
приблизно о 09-00 год. комірник ТОВ НВП
«Інсолар» ОСОБА_1 став до виконання
своїх обов'язків. Він займався
відпусканням зі складу обладнання, що
завантажувалося в автомобіль з
напівпричепом KRONA. Автомобілем керував
водій АТП-16355 ОСОБА_4 Завантаження
автомобіля закінчилося близько 13:00.
Перед настанням обідньої перерви
ОСОБА_1 залишив територію складу і
пішов на обідню перерву. Автомобіль
залишався перед воротами складу. Після
перерви, близько о 14-00 год. водій ОСОБА_4
біля заднього борту автомобіля
закінчив закріплення тенту. ОСОБА_1
стояв біля кабіни автомобіля. Він
не знаходився на своєму робочому
місці на складі. В цей час від
сусіднього складу їхав автомобіль
ЗІЛ, державний номер НОМЕР_1 під
керуванням водія ОСОБА_3 Задні двері
будки його автомобіля
відкрились і вдарили ОСОБА_1 по
спині в районі правого плеча. ОСОБА_1
не падав, свідомості не витрачав,
відмовився звертатись до лікарні,
стверджуючи, що почуває себе
нормально за винятком незначного
болю в плечі. ОСОБА_3 зробив йому
масаж, після чого ОСОБА_1 разом з
ОСОБА_7 зайшли до кабінету в ТОВ
НВП «Інсолар» випити холодного пива.
Тимчасової втрати працездатності,
пов'язаної з нещасним випадком, у
ОСОБА_1 не було. Допомога в
закріпленні тенту на автомобілі не
належить до його обов'язків, ніяких
вказівок на цей рахунок ОСОБА_1 не
отримував і участь в закріпленні
тенту не приймав.

З акту судово-медичного дослідження
(обстеження) № 2047 від 23 травня 2007
року вбачається, що на час огляду 10
листопада 2006 року на тілі ОСОБА_1
видимих тілесних ушкоджень не
мається. Згідно наданої медичної
документації у ОСОБА_1 до події 16
серпня 2006 року мала місце хронічна
патологія хребта, яка відношення до
подій 16.08.2006 року не має, у зв'язку з
чим ступень тяжкості не оцінювався
(а.с. 109-111).

Згідно висновку комісійної
судово-медичної експертизи від 26.12.2011
року по факту спричинення тілесних
пошкоджень, позивач вперше після події
16.08.2006 року звернувся до медичної
установи зі скаргами з приводу
захворювання хребта. Встановлений
діагноз: посттравматичний полі
сегментарний остеохондроз, забій
грудної клітини. Раніше звернень з
вказаного приводу в медичній
документації не зафіксовано. Відтак,
зроблено висновок, про те, що саме
отримані тілесні пошкодження в
результаті ДТП, що мале місце 16.08.2006
року стали причиною встановлення
вказаного діагнозу.

Відповідно до даних висновку
судової експертизи з охорони праці
та безпеки життєдіяльності № 7576 від
23 вересня 2011 року, небезпечний чинник ,
що обумовив спричинення травм мав
виробниче походження у вигляді
механічного впливу в умовах ДТП.
Травмування відбулося на підприємстві,
а саме ТОВ НВП "Інсолар", в робочий час,
на робочому місці, при виконанні
функціональних зобов'язань,
передбачених посадовою інструкцією.
Відтак, травма, отримана комірником
ОСОБА_1 являється такою, що пов'язана з
виробництвом.

Стаття 11 ЦПК України закріплює принцип
диспозитивності цивільного процесу, ч.
1 зазначеної статті вказує, що суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. З положення
цієї статті також випливає, що суд, за
загальним правилом, не повинен
виявляти ініціативи у збиранні
доказів, про докази, їх кількість та
якість повинні піклуватися сторони,
оскільки саме на них законом
покладений обов'язок доказування суду
тих обставин, на які вони посилаються
як на підставу своїх вимог та
заперечень, а суд, знову таки, тільки
сприяє сторонам у витребуванню таких
доказів.

Частини 3 та 4 ст. 22 Закону України «Про
охорону праці» передбачено, що у разі
відмови роботодавця скласти акт про
нещасний випадок чи незгоди
потерпілого з його змістом питання
вирішуються посадовою особою органу
державного нагляду за охороною праці,
рішення якої є обов'язковим для
роботодавця. Рішення посадової особи
органу державного нагляду за охороною
праці може бути оскаржене у судовому
порядку.

Судом встановлено, що висновок
експертизи з охорони праці та безпеки
життєдіяльності № 7576 від 23 вересня 2011
року суперечить обставинам справи та
дослідженим у судовому засіданні
доказам, а саме: постановою
Ленінського районного суду м. Харкова
від 19 грудня 2006 року ОСОБА_3 визнано
винним у скоєнні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП, складеним комісією Актом № 1
про нещасний випадок, не пов'язаний
з виробництвом відносно ОСОБА_1, актом
судово-медичного дослідження № 2047
від 23 травня 2007 року ОСОБА_1,
висновком комісійної судово-медичної
експертизи від 26.12.2011 року відносно
останнього, показаннями допитаних у
судовому засіданні в якості свідків
ОСОБА_8, ОСОБА_9 щодо обставин отримання
позивачем тілесних ушкоджень.

Відповідно до ст. 147 ЦПК України,
висновок експерта не є обов'язковим і
оцінюється судом за правилами,
встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Суд встановлено той факт, який знайшов
своє підтвердження у судовому
засіданні, що після обідньої
перерви ОСОБА_1 не повернувся на своє
робоче місце до складу,
безпосередніх трудових обов'язків не
виконував, а перебував на території
ЗАТ «Автосервіс»та АТП 16355.
Приміщення складу, де працював
позивач і яке орендувало
Науково-виробниче підприємство ТОВ НВП
«Інсолар» це перший поверх
двоповерхової споруди за адресою:
вул. Ізмайлівська, 11а.

Факт того, що ОСОБА_1 під час отримання
травми був «пішоходом» і не виконував
своїх трудових обов'язків
підтверджується постановою
Ленінського районного суду м. Харкова
від 19 грудня 2006 року відносно ОСОБА_3,
яку ОСОБА_1 не оскаржував.

Вивченням судом посадової інструкції
ОСОБА_1 встановлено, що в його обов'язки
не входило допомагати водіям у
закріпленні тенту. Ніяких вказівок
на цей рахунок ОСОБА_1 від керівництва
не отримував.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 214 ЦПК України з
матеріалів справи вбачається, що
доводи позивача не на чому не
ґрунтуються.

Таким чином, з врахуванням наведених
обставин суд відмовляє в задоволення
вимог позивача ОСОБА_1 у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 8, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 79, 88, 147, 209, 212 - 215, 218 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 -
відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Рішення складено і віддруковано
суддею в нарадчій кімнаті.

Головуючий: суддя