У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,суддів:
Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Наумчука
М.І., Остапчука Д.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18 до ОСОБА_19, ОСОБА_20,
треті особи - Прилуцька міська рада,
комунальне підприємство «Послуга», про
встановлення земельного сервітуту, за
касаційною скаргою ОСОБА_19 на рішення
апеляційного суду Чернігівської
області від 13 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року позивачі звернулася із
позовом до суду, в якому, з урахуванням
збільшених позовних вимог, просили суд
встановити за ними право безоплатного
земельного сервітуту (право проходу,
прокладання та експлуатації лінії
ливневої каналізації, інших лінійних
комунікацій з використанням технічних
засобів, право відводу води з вулиці
Гоголя) через суміжні земельні ділянки
будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, що
належать ОСОБА_19 та ОСОБА_20 усунувши
перешкоди у користуванні з боку
відповідачів належними їм на праві
власності та праві користування
земельними ділянками, зобов'язати
відповідачів демонтувати частину
паркану під яким проходить ливнева
каналізація та надати можливість КП
«Послуга», Прилуцькій міській раді та
іншим організаціям проводити
необхідні будівельно-технічні роботи
по відновленню та обслуговуванню
ливневої каналізації, визначити межі
суміжних земельних ділянок будинків
АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 та порядок
користування ними.

В обґрунтування вимог позивачі
посилалися на те, що вони є власниками
домоволодінь та земельних ділянок, що
розташовані по АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4. Їхні
земельні ділянки межують з
домоволодіннями та земельними
ділянками, які належать на праві
власності та праві користування
ОСОБА_19 та ОСОБА_20 відповідно та, які
розташовані по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Безпосередньо між земельними
ділянками відповідачів проходить
міська ливнева каналізація, що
знаходиться на даний час в аварійному
стані.

Позивачі вказували, що ОСОБА_19, на
земельній ділянці якого знаходиться
міська ливнева каналізація, не
дотримується вимог добросусідства і не
дає можливості силами жителів вулиці
провести ремонт зазначеної
каналізації, яка наразі перебуває в
аварійному стані. Крім того,
відповідачем огороджено доступ до
ливневої каналізації, що унеможливлює
вільний доступ до неї та проведення
будь-яких ремонтно-відновлювальних
робіт, у зв'язку з чим всі ливневі води
потрапляють на вул. Гоголя та земельні
ділянки позивачів, підтоплюючи та
руйнуючи їх.

З приводу відновлення міської ливневої
каналізації по вул. Гоголя в жовтні та
листопада 2011 року за заявами позивачів
була скликана постійно діюча комісія з
питань розгляду звернень громадян,
згідно висновків якої, для
забезпечення відведення зливних вод по
вул. Гоголя необхідно виконати роботи
по влаштуванню ливневоприймального
колодязя на узбіччі вказаної вулиці,
прокласти від нього металеві та
азбестоцементні труби між житловими
будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 в термін
до 30 листопада 2011 року.
Проте, виконати зазначені вище
ремонтні роботи не вдалося, оскільки
ОСОБА_19 чинить перешкоди в їх
проведенні.

З огляду на викладені обставини,
позивачі вимушені звернутися до суду з
вказаним позовом за захистом своїх
порушених прав.

Рішенням Прилуцького міськрайонного
суду Чернігівської області від 12
вересня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 13 листопада
2013 року рішення Прилуцького
міськрайонного суду Чернігівської
області від 12 вересня 2013 року скасовано
та ухвалено нове рішення, яким позов
задоволено частково.

Встановлено позивачам постійний
безоплатний сервітут на право проходу,
прокладання та експлуатації лінії
ливневої каналізації, інших лінійних
комунікацій з використанням технічних
засобів та на право відводу води з
АДРЕСА_3, АДРЕСА_4 із земельних ділянок
позивачів через суміжні земельні
ділянки будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2,
шляхом демонтажу частини паркану під
яким проходить ливнева каналізація та
встановлення хвіртки в огорожі в місці
знаходження ливневої труби, а
технічних засобів із заїздом з низини в
кінці городів. Вирішено питання про
судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_19 порушує
питання про скасування рішення суду
апеляційної інстанції, із залишенням у
силі рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд
не обмежений доводами касаційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде виявлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Судами встановлено, що позивачі є
власниками домоволодінь та земельних
ділянок, що розташовані по АДРЕСА_3 та
АДРЕСА_4

Дані земельні ділянки та домоволодіння
межують з домоволодінням та земельними
ділянками, які належать на праві
власності ОСОБА_19 по АДРЕСА_1, та
користуванні ОСОБА_20 по АДРЕСА_2.

Безпосередньо, поміж земельними
ділянками, на яких розташовані
господарства відповідачів, проходить
міська ливнева каналізація, яка на
даний час знаходиться в аварійному
стані. Вказане унеможливлює стік
дощових та талих вод у зв'язку з чим
ливневі води потрапляють на вулицю на
якій проживають позивачі, земельні
ділянки та будинки підтоплюються та
руйнуються.

Висновком експертизи № С-236 від 30
серпня 2013 року встановлено, що
самопливна ливнева каналізація між
будинком АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 у
відповідності до вимог ДБН 360-92** п. 5.2
«Містобудування, планування та
забудова міських і сільських поселень»
може існувати.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачами не надано доказів того, що
нормальне використання їх земельних
ділянок не можливе без обтяження
сервітутом чужої земельної ділянки, що
обраний спосіб буде менш обтяжливим
для власника земельної ділянки, також
не доведено необхідності встановлення
саме безоплатного земельного
сервітуту.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що потреба у доступі та обслуговуванні
міської ливненої каналізації не може
бути задоволена іншим способом ніж
встановлення земельного сервітуту,
його встановлення у визначений судом
спосіб є найменш обтяжливим для
відповідачів, а також вважав, що
встановлення сервітуту повинно бути
безстроковим та безоплатним, оскільки
відвід талих та дощових вод
здійснюється з проїжджої частини
АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 є необхідним для
обслуговування міської ливневої
каналізації та безпеки проживання
жителів вказаних вулиць.

Проте з такими висновками судів
попередніх інстанцій погодитись не
можна.

Згідно з ч. 1 ст. 401 ЦК України
користування чужим майном (сервітут)
може бути встановлене щодо земельної
ділянки, інших природних ресурсів
(земельний сервітут) або іншого
нерухомого майна для задоволення
потреб інших осіб, які не можуть бути
задоволені іншим способом.

За змістом ст. 98 ЗК України право
земельного сервітуту - це право
власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою. Встановлення
земельного сервітуту не веде до
позбавлення власника земельної
ділянки, щодо якої встановлений
земельний сервітут, прав володіння,
користування та розпорядження нею.
Земельний сервітут здійснюється
способом, найменш обтяжливим для
власника земельної ділянки, щодо якої
він встановлений.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 100 ЗК України,
власник або землекористувач земельної
ділянки має право вимагати
встановлення земельного сервітуту для
обслуговування своєї земельної
ділянки. Земельний сервітут
встановлюється за домовленістю між
власниками сусідніх земельних ділянок
на підставі договору або за рішенням
суду.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 402 ЦК України
земельний сервітут може бути
встановлений договором між особою, яка
вимагає його встановлення, та
власником (володільцем) земельної
ділянки. У разі недосягнення
домовленості про встановлення
сервітуту та про його умови спір
вирішується судом за позовом особи, яка
вимагає встановлення сервітуту.

Звертаючись з позовом до суду позивачі
посилалися на те, що відповідачі
перешкоджають їм, КП «Послуга»,
Прилуцькій міській раді та іншим
організаціям проводити необхідні
будівельно-технічні роботи по
відновленню та обслуговуванню
ливневої каналізації.

Встановивши, що на земельній ділянці
ОСОБА_19 та ОСОБА_20 знаходиться міська
ливнева каналізація, як суд першої
інстанції так і суд апеляційної
інстанції, не врахували, що обов'язок по
утриманню та обслуговуванню лінії
ливневої каналізації (комунального
майна) покладений на Прилуцьку міську
раду та/або комунальне підприємство
міської ради, вимоги про встановлення
земельного сервітуту для надання
доступу до свого майна рада та
підприємство не заявляли, а тому
висновок судів щодо наявності прав
позивачів на встановлення земельного
сервітуту для обслуговування лінії
ливневої каналізації є помилковим.

Крім цього, встановлюючи сервітут на
право проходу, прокладання та
експлуатації лінії ливневої
каналізації, інших лінійних
комунікацій з використанням технічних
засобів та на право відводу води із
АДРЕСА_3, АДРЕСА_4 з земельних ділянок
позивачів через суміжні земельні
ділянки будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2,
суд апеляційної інстанції не перевірив
чи існує земельна ділянка АДРЕСА_2
оскільки згідно державних актів серія
ЯГ № 814990 та серія ЯЕ № 814991 ОСОБА_19
належать земельні ділянки розмірами 0,
1000 га та 0, 0694 га, які розташовані за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 27, 28).

Також, встановлюючи земельний сервітут
щодо земельної ділянки ОСОБА_20, суд
апеляційної інстанції не перевірив
наявність у нього правовстановлюючих
документів на земельну ділянку.

За таких обставин, ухвалені у справі
рішення суду не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування з
направленням справи на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну ОСОБА_19 задовольнити
частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного
суду Чернігівської області від 12
вересня 2013 року та рішення
апеляційного суду Чернігівської
області від 13 листопада 2013 року
скасувати, справу передати на новий
судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л.
Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук Д.О.
Остапчук