Справа № 121/827/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2014 року Ялтинський міський суд
Автономної Республіки Крим у складі:
головуючого - судді Веденмеєр М.В., при
секретарі - Іваненковій К.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ялті цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання недійсним договору дарування,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_2
про визнання недійсним договору
дарування квартири АДРЕСА_1, укладеного
07 травня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
посвідченого приватним нотаріусом
Ялтинського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, за реєстровим №559.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
матері позивача ОСОБА_3 на праві
власності належала квартира АДРЕСА_1. 05
квітня 2003 року мати позивача ОСОБА_3
склала заповіт, згідно якого усе своє
майно заповіла позивачу - ОСОБА_1. 07
травня 2012 року між ОСОБА_3 та
відповідачем ОСОБА_2 було укладено
договір дарування зазначеної квартири.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 померла.
Позивач вважає, що ОСОБА_3 уклала
оскаржуваний договір дарування під
впливом помилки, оскільки вважала, що
укладає договір довічного утримання.
На час укладання договору, померла
знаходилась у похилому віці - 82 роки та
не знаючи української мови, помилилася
щодо природи оскаржуваного правочину.
Тому, оскаржуваний договір дарування
квартири повинен бути визнаний
недійсним.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав у повному обсязі, з
підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач та її представник у
судовому засіданні позовні вимоги не
визнали та пояснили, що оскаржуваний
договір укладений правомірно, оскільки
померла мати позивача мала намір саме
подарувати спірну квартиру
відповідачу, оскільки остання
допомагала померлій, а позивач не
приділяв уваги матері.

Вислухавши пояснення осіб, які
приймали участь у розгляді справи,
пояснення свідка, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що в задоволенні
позову необхідно відмовити за
наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі
договору купівлі-продажу квартири від
15 грудня 1999 року, ОСОБА_3 належала
квартира АДРЕСА_1 (а.с.12).

Згідно заповіту від 05 квітня 2003 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Ялтинського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, реєстровий №1-1078, ОСОБА_3
заповіла все своє майно, де б воно не
знаходилося і у чому б не полягало, яке
на день смерті буде їй належати і на що
вона за законом матиме право, своєму
сину ОСОБА_1 (а.с.13).

Згідно договору дарування квартири
АДРЕСА_1, посвідченого приватним
нотаріусом Ялтинського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, за
реєстровим №559, укладеного 07 травня 2012
року, ОСОБА_3 подарувала зазначену
квартиру ОСОБА_2. (а.с.14).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
від 10 липня 2013 року, серії НОМЕР_1 (а.с.11).

Відповідно до ч.1.3.4 ст.12 ЦК України,
особа здійснює свої цивільні права на
власний розсуд, особа може відмовитися
від свого майнового права за
відплатним чи безвідплатним договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Статтею 717 ЦК України передбачено, що за
договором дарування одна сторона
передає або зобов'язується передати у
майбутньому другій стороні безоплатно
майно у власність.

Дарування майна іншим особам належить
до виключного права власника майна, що
є предметом договору дарування.

Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного
суду України від 06 листопада 2009 року №9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», відповідно до
ст.215, 216 ЦК України вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним та
про застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
заявлена як однією зі сторін правочину,
так і іншою заінтересованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Позивач по справі не є власником майна,
яке передано за договором дарування. Не
був стороною договору дарування.
Оспорюваним договором дарування не
були порушені будь-які речові права
позивача.

Посилання позивача на заповіт,
складений померлою ОСОБА_3, як
обґрунтування порушення прав, не
приймаються судом до уваги. Оскільки
складення заповіту це право особи
розпоряджатись власним майном, однак
це не позбавляє особу права вчинити
певні дії щодо відчуження цього майна
при житті на користь іншої особи.

Крім того, суд приймає до уваги
пояснення допитаного у судовому
засіданні у якості свідка приватного
нотаріуса Ялтинського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, який
зазначив, що ОСОБА_3 мала намір укласти
саме договір дарування, під час
укладання договору дарування
дарувальнику було роз'яснено сутність
договору, який укладався, та, згідно
власноручного запису ОСОБА_3 на
екземплярі договору дарування
нотаріуса, останній було роз'яснено
правові наслідки договору дарування,
відмінності від договору довічного
утримання та договору купівлі-продажу,
заповіту.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 10, 60, 212-215, ЦПК України, ст.ст.203,
215, 216, 229, 236 ЦК України,

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання недійсним договору
дарування квартири АДРЕСА_1, укладеного
07 травня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
посвідченого приватним нотаріусом
Ялтинського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, за реєстровим №559, -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим через
Ялтинський міський суд в порядку та
строки, встановлені ст. ст. 294-296
Цивільного процесуального кодексу
України.

Суддя: