Провадження №2/263/47/2014 р.
Справа № 263/7156/13 -ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2014 р. Жовтневий районний м.
Маріуполя Донецької області суд у
складі головуючого судді
Богуславської І.А. при секретарі
Орлової Н.О., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Маріуполі
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа служба по справах дітей
Жовтневої районної адміністрації, про
визнання місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із
зазначеним позовом до відповідачки,
вказавши, що за рішенням Жовтневого
районного суду м. Маріуполя від 23.05.2012 р.
та ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 25.07.2012 р. був встановлений
час спілкування з сином ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1 з 10-00 суботи до 15-00 неділі
3-го тижня кожного місяця за місцем
проживання батька у АДРЕСА_1 без
присутності матері, 30 днів в один з
літніх місяців і 20 днів в один з зимових
місяців, крім періоду хвороби дитини та
вивозу дитини матір'ю влітку у період
відпустки, без присутності матері. На
підставі виконавчого листа Жовтневим
ВДВС було відкрито виконавче
провадження. Але відповідачка ігнорує
судове рішення та не виконує його.
Вказує, що відповідачка маніпулює
дитиною. Син його дуже кохає, сумує за
ним та дуже важко переживає розлучення
з ним. Він ще не сформована людина, та за
своєю статтю потребує батьківської
любові, підтримки та поради. Вважає, що
відповідачка, перешкоджаючи їхньому
спілкуванню, ламає несформовану
психіку дитини та діє лише в своїх
інтересах. Вказує, що він як батько має
рівні з матір'ю права на виховання та
спілкування з дитиною та вважає, що в
інтересах сина доцільніше визнати
місце проживання з батьком.

Відповідачка позов не визнала та
пояснила, що за вказаним позивачем
судовим рішенням було встановлено
місце проживання сина ОСОБА_3 з нею та
визнаний певний порядок спілкування з
дитиною. Вона ніколи не заперечувала
проти спілкування батька з дитиною,
більше того, вона хоче, щоб батько
приймав участь у вихованні дитини та
спілкувався з ним, оскільки вважає, що
це відповідає інтересам сина та сприяє
його душевному комфорту. Але сам
позивач в повній мірі не реалізує свої
права на регулярне спілкування із
сином. Він не знає, який дитячій садок
відвідувала дитина, не вітав його з 1-м
вересням, коли син пішов у перший клас.
Останній раз він бачився з ним у жовтні
2013 р. протягом 10 хвилин та з того часу
інтересу до нього не проявляє, навіть
не телефонує. Вона пропонувала
позивачу, що сама буде відвозити сина
до нього у Донецьк та забирати його, але
він відмовився. Декілька раз ОСОБА_1
забирав дитину у Донецьк, але кожний
раз ОСОБА_3 повертався з травмами - то з
шишкою на голові, то з травмою пальця.

Суд розглянув справу у відсутності
представника третьої особи служби по
справах дітей Жовтневої районної
адміністрації за її заявою.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши
надані по справі докази, вважає, що
позов необґрунтований та не підлягає
задоволенню.

Судом встановлено, що сторони мають
сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.16).
Рішенням Жовтневого районного суду м.
Маріуполя від 23.05.2012 р. та ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 25.07.2012 р. було встановлено місце
проживання сина ОСОБА_3 з матір'ю ОСОБА_2
у АДРЕСА_2 та був встановлений час
спілкування з сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1
з 10-00 суботи до 15-00 неділі 3-го тижня
кожного місяця за місцем проживання
батька у АДРЕСА_1 без присутності
матері, 30 днів в один з літніх місяців і
20 днів в один з зимових місяців, крім
періоду хвороби дитини та вивозу
дитини матір'ю влітку у період
відпустки, без присутності матері
(а.с.47-53). На підставі виконавчого листа,
виданого Жовтневим районним судом м.
Маріуполя від 07.11.2012 р., Жовтневим
відділом ВДВС 09.11.2012 р. відкрито
виконавче провадження (а.с.54).

Відповідно до ч.2 ст.161 СМ України під
час вирішення спору щодо місця
проживання дитини беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення до
справи.

Як було вказано, двома судовими
інстанціями вирішувалося питання про
встановлення місця проживання дитини,
та з урахування приведеної норми було
визначено місце проживання сина ОСОБА_3
з матір'ю ОСОБА_2

Тому суд, спираючись на вимоги ч.3 ст.61
ЦПК України, яка передбачає, що
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи, та при
відсутності інших додаткових
достатніх доказів з боку позивача не
знаходить підстав для зміни місця
проживання дитини з батьком ОСОБА_1

В обґрунтування своїх вимог позивач
надав суду копії актів від 06.04.2013 р.,
04.05.2013 р. та 18.05.2013 р., 05.10.2013 р., складених
державним виконавцем за участю
позивача про невиконання судового
рішення з боку відповідачки.

Суд вважає, що невиконання судового
рішення не є підставою для зміни місця
проживання дитини, а є підставою для
оскарження дій державного виконавця,
який не використовує весь обсяг прав та
обов'язків, пов'язаних з примусовим
виконання судових рішень.

Крім того, були надані також акти,
складені державним виконавцем без
присутності батька дитини ОСОБА_1 від
31,08.2013 р., 14.09.2013 р., 21.09.2013 р., 19.10.2013 р.,
02.11.2013 р., 16.11.2-13 р., 07.12.2013 р.21.12.2013 р., 04.01.2014
р. про відмову відповідачки від
передачі дитини, що на думку суду,
взагалі не можна розцінювати як
відмову від виконання судового
рішення, а дають свідчать про те, що
після 05.10.2013 р. позивач не
використовував свої права на
спілкування з сином.

Більше того, допитані у судовому
засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, пояснили, що позивач
фактично не інтересується дитиною,
ніколи не був присутній на святах, які
проводилися у дитячому садку, не
інтересується його навчанням у школі. З
жовтня 2013 р. він взагалі сина не
відвідує.

При таких обставинах суд не знаходить
законних підстав для зміни місця
проживання дитини.

Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК
України, ст. 161 СМ України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
служба по справах дітей Жовтневої
районної адміністрації, про визнання
місця проживання дитини відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційний суд Донецької області
через Жовтневий районний суд протягом
10 днів після його проголошення.

Суддя

І.А.Богуславська