№2/760/1241/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2014 року Солом'янський
районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді
Зінченко С.В.

при секретарі
Гайдайчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
до ОСОБА_1, третя особа: Орган опіки та
піклування Солом'янської районної в м.
Києві державної адміністрації, про
звернення стягнення на предмет
іпотеки,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з даним
позовом до відповідача, в якому просив
в рахунок погашення заборгованості
відповідача за кредитним договором в
сумі 1200000,00 гривень звернути стягнення
на належний відповідачу предмет
іпотеки - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування вимог позивач вказує,
що 20.08.2008 року між
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк» та
ОСОБА_1 було укладено Договір про
надання відновлювальної кредитної
лінії №013/708954-КV, за яким позивач надав
відповідачу у тимчасове користування
на умовах забезпеченості, платності,
повернення, строковості та цільового
характеру використання грошові кошти в
сумі 560000,00 доларів США зі сплатою 13,50 %
річних та кінцевим терміном повернення
до 19.08.2018 року.

В якості забезпечення виконання
позичальником умов кредитного
договору між сторонами було укладено
іпотечний договір №013/708959-ІО від 20.08.2008
року, за яким ОСОБА_1 передано в іпотеку
банку нерухоме майно, а саме квартиру
АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 на праві
приватної власності.

Як вказує позивач, у зв'язку з
неналежним виконанням ОСОБА_1 власних
зобов'язань за кредитним договором в
частині сплати чергових платежів та
погашення кредиту, станом на 14.06.2013 в
неї утворилась заборгованість в сумі
804557,64 долари США, що курсом НБУ на 14.06.2013
року становить 6430829,25 гривень, яку
ОСОБА_1 в добровільному порядку не
сплачує.

Виходячи з викладеного, позивач
посилаючись на положення ст.ст. 585, 589 ЦК
України та ст.ст. 33, 36, 37 Закону України
«Про іпотеку», а також на положення
укладених кредитного та іпотечного
договорів, просить в рахунок погашення
частини вказаної заборгованості
звернути стягнення на предмет іпотеки,
належний відповідачу.

Під час розгляду позивачем уточнено
обставини позову в частині визначення
складових частин заборгованості,
подано відповідну заяву, в якій
представник позивача вказав, що
загальна сума заборгованості
відповідача перед банком станом на
29.10.2013 року становить 438217 доларів США 88
центів, яка складається з 211139,96 доларів
США заборгованості за кредитом, 169460,16
доларів США заборгованості за
відсотками, 23078,83 доларів США пені за
несвоєчасне повернення кредиту та 34538,
92 долари США пені за несвоєчасне
повернення відсотків, і яка за курсом
НБУ станом на 29.10.2013 року складає
еквівалент 3502675, 50 гривень.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, направив до суду
заяву, в якій просив справу розглядати
у його відсутність, заявлені позовні
вимоги підтримав та просив про
задоволення позову, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві,
та не заперечуючи проти заочного
розгляду справи.

Представник відповідача в судове
засідання також не з'явився, направив
клопотання про оголошення перерви у
судовому засіданні у зв'язку з
необхідністю уточнення позовних вимог
через скасування ухвали Печерського
районного суду м. Києва від 10.10.2013 року,
яка була підставою для визначення
позивачем розміру боргу відповідача.

Виходячи з наявних доказів в
матеріалах справи та керуючись
принципом диспозитивності, суд вважає
наведені представником відповідача
причини неявки неповажними та такими,
що відповідно до ст. 169 ЦПК України не
зумовлюють необхідності оголошення
перерви в судовому засіданні, а тому у
відповідності до статті 224 Цивільного
процесуального кодексу України, за
згодою представника позивача, ухвалив
провести заочний розгляд справи на
підставі наявних у справі доказів.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, направивши заяву
про розгляд справи у його відсутність
та із врахуванням інтересів дитини
відповідача.

Суд, дослідивши матеріали справи,
приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 20.08.2008 року між
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк» та
ОСОБА_1 було укладено Договір про
надання відновлювальної кредитної
лінії №013/708954-КV, за яким позивач надав
відповідачу у тимчасове користування
на умовах забезпеченості, платності,
повернення, строковості та цільового
характеру використання грошові кошти в
сумі 560000,00 доларів США зі сплатою 13,50 %
річних та кінцевим терміном повернення
до 19.08.2018 року.

У зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_1 власних зобов'язань за
кредитним договором в частині сплати
чергових платежів та погашення
кредиту, станом на 14.06.2013 в неї
утворилась заборгованість в сумі 804557,64
долари США, що курсом НБУ на 14.06.2013 року
становить 6430829,25 гривень, яку ОСОБА_1 в
добровільному порядку не сплачує.

Виходячи з викладеного, позивач
посилаючись на положення ст.ст. 585, 589 ЦК
України та ст.ст. 33, 36, 37 Закону України
«Про іпотеку», а також на положення
укладених кредитного та іпотечного
договорів, просить в рахунок погашення
частини вказаної заборгованості
звернути стягнення на предмет іпотеки,
належний відповідачу.

Згідно з поданим представником
позивача розрахунком станом на 29.10.2013
року заборгованість ОСОБА_1 перед
банком становить 438217 доларів США 88
центів, яка складається з 211139,96 доларів
США заборгованості за кредитом, 169460,16
доларів США заборгованості за
відсотками, 23078,83 доларів США пені за
несвоєчасне повернення кредиту та 34538,
92 долари США пені за несвоєчасне
повернення відсотків, і яка за курсом
НБУ станом на 29.10.2013 року складає
еквівалент 3502675, 50 гривень.

Для належного виконання зобов'язань
статтею 546 ЦК України передбачені такі
види забезпечення виконання
зобов'язання, як неустойка, порука,
гарантія, застава, притримання,
завдаток.

Згідно зі ст. 572 ЦК України в силу
застави кредитор (заставодержатель)
має право у разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Статтею 575 ЦК України передбачені
окремі види застав: іпотекою є застава
нерухомого майна, що залишається у
володінні заставодавця або третьої
особи.

За змістом частини 1 ст. 583 ЦК України та
частини 2 ст. 11 Закону України «Про
іпотеку» заставодавцем може бути
боржник або третя особа (майновий
поручитель). При цьому застава (іпотека)
завжди є забезпеченням певного
узгодженого із заставодавцем
(іпотекодавцем) зобов'язання.
Законодавством розрізняється застава
(іпотека), надана боржником та застава
(іпотека), надана третьою особою
(майновим поручителем).

В якості забезпечення виконання
позичальником умов кредитного
договору між сторонами було укладено
іпотечний договір №013/708959-ІО від 20.08.2008
року, за яким ОСОБА_1 передано в іпотеку
банку нерухоме майно, а саме квартиру
АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 на праві
приватної власності.

Відповідно до ст. 590 ЦК України, ст. 33
Закону України «Про іпотеку»
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, якщо в момент настання терміну
виконання зобов'язання, забезпеченого
заставою, воно не буде виконано, якщо
інше не передбачено законом чи
договором. У разі часткового виконання
боржником зобов'язання, забезпеченого
заставою, право звернення на предмет
застави зберігається в первісному
обсязі.

Частиною 6 ст.3 Закону «Про іпотеку»
встановлено, що у разі порушення
боржником основного зобов'язання
відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами.

Відповідно до пункту 4.1 Договору
іпотеки у разі невиконання
Позичальником умов основного
зобов'язання Іпотекодержатель має
право звернути стягнення на предмет
іпотеки та задовольнити за рахунок
його вартості свої вимоги у повному
обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України
«Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень», у разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження в рішенні
суду, зокрема, зазначаються загальний
розмір вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті обтяжувачу з
вартості предмета забезпечувального
обтяження; опис рухомого майна, за
рахунок якого підлягають задоволенню
вимоги обтяжувала та спосіб реалізації
предмета забезпечувального обтяження
із застосуванням однієї з процедур,
передбачених статтею 26 цього Закону.

Згідно зі ст. 26 зазначеного Закону
обтяжувач має право на власний розсуд
обрати один із способів звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження

Таким чином, вимоги Позивача про
звернення стягнення на предмет іпотеки
ґрунтуються на умовах договору та
законі, а тому підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 525, 526, 530, 625, 651, 1046,
1048-1050, 1054 ЦК України, статтями 11, 33, 35
Закону України «Про іпотеку», статтями
3, 4, 10, 11, 57-60, 79, 113, 209, 212-215, 218, 223, 226 ЦПК
України, суд --

в и р і ш и в :

Позов Публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1,
третя особа: Орган опіки та піклування
Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації про звернення
стягнення на предмет іпотеки -
задовольнити.

В рахунок часткового погашення
заборгованості ОСОБА_1 перед Публічним
акціонерним товариством «Укрсоцбанк»
за Договором про надання
відновлювальної кредитної лінії
№013/708954-КV від 20 серпня 2008 року в розмірі
1200000 гривень 00 копійок звернути
стягнення на предмет іпотеки шляхом
визнання за Публічним акціонерним
товариством «Укрсоцбанк» права
власності на трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 67,40 кв.м.,
житловою площею 43,20 кв.м..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» судові витрати в сумі 3441
гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заява про перегляд
заочного рішення може бути подана
протягом десяти днів з для отримання
його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: Зінченко С.В.