Провадження № 22ц/782/827/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого: Борисова Є.А.

суддів: Маляренко І.Б., Яреська
А.В.

при секретарі: Арутюнян Р.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою
Міністерства оборони України на
рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 30 січня 2014 року за
позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони
України про відшкодування моральної
шкоди.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Жовтневого районного суду
м. Луганська від 30 січня 2014 року
частково задоволено позовні вимоги
ОСОБА_1 до Міністерства оборони України
про відшкодування моральної шкоди,
спричиненої внаслідок незаконних дій
та бездіяльності органу державної
влади, які полягали у відмові
призначити пенсію за вислугою років на
підставі п. «б» ст. 12 Закону України
«Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб»

Стягнуто з Міністерства оборони
України на користь ОСОБА_1 30000грн.- в
рахунок відшкодування моральної шкоди
та 4416грн.- в рахунок відшкодування
судових витрат.

Міністерство оборони України, не
погодившись із зазначеним рішенням,
вважаючи його необґрунтованим,
ухваленим з порушенням норм
матеріального права, звернулось до
суду з апеляційною скаргою, в якій
просило рішення скасувати та ухвалити
нове, яким відмовити у задоволенні
вимог у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної
скарги, заслухавши суддю-доповідача,
учасників процесу, які брали участь у
судовому засіданні апеляційної
інстанції, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Так, згідно зі ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та

якими доказами вони підтверджуються; 2)
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку

позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Судом першої інстанції
встановлено, що позивач ОСОБА_1 у квітні
2006 року звернувся до Міністра оборони
України з листом з питання призначення
йому пенсії по вислузі років
відповідно до чинного законодавства .
Відповідю № 248/6/11/4848/1557 від 19 квітня 2006
року йому повідомили, що він не має
права на вищезгадану пенсію, оскільки
на момент свого звернення не був
військовослужбовцем та на момент
звільнення з військової служби не мав
відповідного стажу та не досяг
відповідного віку. Дії та
бездіяльність Міністерствава оборони
у відмові в призначенні ОСОБА_1 воєнної
пенсії по вислузі років з 2006 року на
підставі п. «б» ст. 12 Закону України
«Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб» ( в редакції Закону від 01
серпня 2002 року) постановою Жовтневого
районного суду м. Луганська від 19
листопада 2012 року були визнані
незаконними і зазначений орган
державної влади був зобов'язаний
оформити документи про призначення
пенсії ОСОБА_1 та направити їх в Головне
Управління Пенсійного фонду України в
Луганській області. Вищезазначена
постанова Жовтневого районного суду м.
Луганська набрала законної сили у
встановленому законом порядку і на
даний час є чинною (а.с. 10-11).

Приймаючи до уваги зазначені
обставини та виходячи з положень ч.3 ст.
61 ЦПК України суд першої інстанції
дійшов вірного висновку що факт
порушення прав позивача в даному
випадку є доведеним.

Згідно висновку експертного
дослідження № 1278/28 від 27.09.2013 року
відмова посадовими особами
Міністерства оборони України у
призначенні пенсії ОСОБА_1 на протязі
тривалого періоду часу обумовила
виникнення, розвиток та підтримання у
нього стану внутрішньої напруги
(стресу), стану фрустрації ( блокування
актуальних потреб), стану
незадоволення з переживанням
негативних емоцій( уражених почуттів
власної гідності, справедливості,
компетентності) та завдала
психотравмуючого впливу на
основоположні показники його
психологічного стану. Також зазначеним
висновком встановлено причинний
зв'язок між встановленими
несприятливими змінами особистості
ОСОБА_1 та відмовою у призначенні йому
військової пенсії. (а.с.13-19)

Частково задовольняючи позовні
вимоги, суд першої інстанції виходив з
того, що внаслідок незаконної відмови з
боку Міністерства оборони України у
призначенні пенсії за вислугою років
було порушене право позивача на
своєчасне призначення та отримання
пенсії, що в свою чергу потягло
необхідність захищати та відновлювати
порушене право і внаслідок чого ОСОБА_1
зазнав моральних страждань, що дає
право останньому на отримання від
відповідача компенсації завданої
моральної шкоди на підставі ст. 1167 ЦК
України. При цьому суд першої інстанції
взяв до уваги обсяг і характер
немайнових втрат, яких зазнав позивач
внаслідок порушення його права на
своєчасне призначення пенсії.

Судова колегія вважає зазначені
висновки обґрунтованими, а доводи
апеляційної скарги такими, що не
спростовують цих висновків з наступних
підстав.

Статтею 3 Коституції України
передбачено, що людина, її життя і
здоров'я, честь і гідність,
недоторканість і безпека визнаються в
Україні найвищою соціальною цінністю,
а утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком
держави.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Як роз'яснив Верховний Суд України
у п. 3 постанови Пленуму «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31
березня 1995 року, під моральною шкодою
слід розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного
законодавства, моральна шкода може
полягати, зокрема:

у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні нормальних
життєвих зв'язків через неможливість
продовження активного громадського
життя, порушенні стосунків з
оточуючими людьми, при настанні інших
негативних наслідків.

У відповідності до п. 9 Постанови
розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних,

психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості,

можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану.
При цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Це положення кореспондується з ч. 3
ст. 23 ЦК України, відповідно до якої
розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, що мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Проаналізувавши матеріали справи,
колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції
стосовно того, що надані позивачем
докази в повній мірі вказують на те, що
внаслідок неправомірних дій
Міністерства оборони України, які
полягали у відмові призначити
позивачеві пенсію за вислугою років
відповідно до п. «б» ст. 12 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб» було порушене право ОСОБА_1
на своєчасне призначення та отримання
пенсії, внаслідок чого останній зазнав
моральних страждань і був вимушений
докладати додаткових зусиль для
організації свого життя, захисту та
відновлення порушеного права.

Визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди суд першої інстанції в
повній мірі врахував обсяг та характер
немайнових втрат, яких зазнав позивач
внаслідок порушення його права,
врахував значну тривалість часу,
протягом якого порушене право не
відновлювалось, а також глибину та
характер душевних страждань позивача.

Посилання апелянта на ту обставину,
що позивач не довів в суді першої
інстанції того, що моральна шкода була
йому спричинена саме внаслідок
бездіяльності або дій співробітників
Міністерства оборони України, не
можуть бути прийняті до уваги, оскільки
неправомірність бездіяльності
Міністерства оборони, що полягає у
відмові своєчасно призначити
позивачеві пенсію за вислугою років
встановлена судовим рішенням, яке
набрало законної сили і на данний час є
чинним, а причинний зв'язок між
відмовою Міністерства оборони
своєчасно призначити пенсію та
негативними наслідками цієї відмови
для особистості позивача
підтверджується наявним в матеріалах
справи висновком експертного
дослідження, здійсненого експертами
Луганського відділення Донецького
НДІСЕ.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну

скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив

рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути

скасовано правильне по суті та
справедливе рішення суду з одних лише
формальних

міркувань.

За таких обставин судова колегія
приходить до висновку щодо
необхідності

відхилення апеляційної скарги
Міністерства оборони України та
залишення без змін рішення Жовтневого
районного суду м. Луганська від 30 січня
2014 року

Враховуючи наведене, керуючись
ст.ст. 304,307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України

судова колегія ,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Міністерства
оборони України - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
м. Луганська від 30 січня 2014 року -
залишити без змін.

Ця ухвала апеляційного суду
набирає чинності негайно та може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів після її
проголошення.

Головуючий:

Судді: