Справа № 2/679/152/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року Нетішинський міський
суд Хмельницької області в складі:

головуючого -судді Савіцького Л.П.,

при секретарі -Сопронюк Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Нетішині
цивільну справу за позовом Державного
підприємства «Національна атомна
енергогенеруюча компанія «Енергоатом»
від імені і за дорученням якої діє
відокремлений підрозділ «Хмельницька
атомна електрична станція» до ОСОБА_1
про відшкодування вартості навчання, -

ВСТАНОВИВ:

що Державне підприємство «Національна
атомна енергогенеруюча компанія
«Енергоатом» від імені і за дорученням
якої діє відокремлений підрозділ
«Хмельницька атомна електрична
станція» в поданій заяві просить
стягнути з ОСОБА_1 22 414 грн. в рахунок
відшкодування вартості навчання.

В обґрунтування позову зазначено, що
27.11.2006 року між відповідачкою, ДП НАЕК
«Енергоатом ВП ХАЕС та
Севастопольським Національним
університетом ядерної енергії та
промисловості був укладений договір №
1668/07-09-х про підготовку фахівця за
освітньо-кваліфікаційним рівнем
«бакалавр». По закінченню навчання за
вказаним освітньо-кваліфікаційним
рівнем, договір про підготовку фахівця
за освітньо-кваліфікаційним рівнем
«спеціаліст» відповідачкою не
ініціювався та укладений не був, що у
відповідності до вимог п. 4.6.3
зобов'язує останню за власний рахунок
відшкодувати для ВП ХАЕС вартість
навчання. За наявності порушення вимог
зазначеного вище пункту договору,
позивачці була надіслана вимога про
погашення боргу за навчання, яка на
даний час є невиконаною, тому в позові
ставиться питання про стягнення на
користь підприємства вартості
навчання в зазначеній вище сумі та
судових витрат.

Представник позивача Зуєв В.Б. в
судовому засіданні підтримав заявлені
вимоги та пояснив, що згідно договору №
1668/07-09-х про підготовку фахівця за
освітньо-кваліфікаційним рівнем
«бакалавр» від 27.11.2006 року
підприємством було оплачено навчання
ОСОБА_1 В подальшому остання не
звернулася до підприємства з заявою
про укладення договору про підготовку
фахівця за освітньо-кваліфікаційним
рівнем «спеціаліст», а тому у
відповідності до п. 4.6.3 договору
зобов'язана відшкодувати суму в
розмірі 22 414 грн., яка була затрачена на
її підготовку.

ОСОБА_1 позов не визнала та пояснила, що
навчалась за умовами договору та по
закінченню навчання в 2009 році,
отримавши відповідний диплом
бакалавра, звернулася у ВП ХАЕС з
заявою про працевлаштування, на що
отримала відмову. Умови договору нею
були виконані, оскільки навчання
успішно закінчено, а тому підстави для
повернення коштів за навчання
відсутні. Крім того, наполягала на
застосуванні строків позовної
давності, оскільки дія договору була
припинена 31.08.2009 року, про що позивачу,
як стороні за даним договором, було
достовірно відомо.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до висновку, що позов
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

У відповідно до вимог ст.ст. 256, 257 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові,
що визначено ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Як убачається з доводів представника
позивача та матеріалів справи, 27.11.2006
року між ДП НАЕК «Енергоатом» як
замовником, Севастопольським
Національним університетом ядерної
енергії та промисловості - з однієї
сторони та ОСОБА_1 було укладено
договір № 1668/07-09-х про підготовку
фахівця за освітньо-кваліфікаційним
рівнем «бакалавр», згідно якого
остання зобов'язувалася по закінченню
підготовки за
освітньо-кваліфікаційним рівнем
«бакалавр» обов'язково пройти
підготовку за
освітньо-кваліфікаційним рівнем
«спеціаліст» і відпрацювати не менше
чотирьох років у підрозділах
замовника, який в свою чергу
зобов'язувався оплатити навчання
відповідачки в університеті,
організовувати її виробничу і
переддипломну практику, контролювати
виконання нею всіх видів навчального
навантаження, передбаченого
навчальним планом спеціальності та за
підсумками закінчення четвертого
курсу вирішити питання про укладення
договору про підготовку фахівця за
освітньо-кваліфікаційним рівнем
«спеціаліст» з подальшим
працевлаштуванням випускника. Того ж
дня до вказаного договору було
укладено додаткову угоду стосовно
загальної вартості навчання ОСОБА_1 на
2008 рік.

По закінченню підготовки за
освітньо-кваліфікаційним рівнем
«бакалавр», ОСОБА_1 01.08.2009 року отримала
диплом за спеціальністю
«автоматизація та комп'ютерно -
інтегровані технології», про що в
матеріалах справи наявна його копія.

Договір про підготовку фахівця за
освітньо-кваліфікаційним рівнем
«спеціаліст» між сторонами не
укладався, в зв'язку з чим позивачем
ставиться питання про стягнення з
відповідачки вартості навчання через
порушення нею вимог п. 4.6.3 договору №
1668/07-09-х від 27.11.2006 року, у відповідності
до якого вартість навчання
відшкодовується замовнику в разі
порушення або невиконання особою умов
договору, що призвели до не укладення
договору про підготовку фахівця за
освітньо-кваліфікаційним рівнем
«спеціаліст» за підсумками закінчення
IV курсу.

Проте, суд вважає, що ДП НАЕК
«Енергоатом» ВП «ХАЕС» звернулось до
суду 10.01.2014 року після збігу трьох років
від дня настання права вимоги,
оскільки, у відповідності до п. 6.1
вказаного вище договору, останній діяв
до 31 серпня 2009 року, а тому право вимоги
у позивача наступило 01.09.2009 року, про що
останньому було відомо, як стороні
договору. Вказане представником
позивача в судовому засіданні не
оспорювалось та питання про поновлення
строку позовної давності не ставилося.

За вказаних обставин та наявності
заяви відповідачки про застосування
строків позовної давності, суд,
виходячи з вимог ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК
України, вважає, що сплив строку
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Керуючись ст. ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України,
ст.ст. 215-218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові Державного підприємства
«Національна атомна енергогенеруюча
компанія «Енергоатом» від імені і за
дорученням якої діє відокремлений
підрозділ «Хмельницька атомна
електрична станція» до ОСОБА_1 про
відшкодування вартості навчання
відмовити у зв'язку зі спливом строку
позовної давності.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційний суд Хмельницької області
протягом 10 днів з дня його
проголошення через Нетішинський
міський суд.

Головуючий