Справа № 434/4591/13-ц
Провадження № 2/434/850/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року
м.
Луганськ

Артемівський районний суд м. Луганська
у складі:

головуючого - судді Река А.С.,

при секретарі - Малько А.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представників відповідача - Кулєшової
О.О., Залогіної Н.В., Логачової І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Луганську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Державного підприємства "Донецька
залізниця" в особі Вагонного депо
Луганськ про визнання недійсним умов
трудового контракту, скасування наказу
про звільнення, поновленні на роботі,
стягненні середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та компенсації
моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2013 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з дійсним позовом,
який в ході розгляду справи було
уточнено. В обґрунтування своїх вимог
зазначив, що з 05.12.1995 року по 15.05.2013 року
він знаходився в трудових відносинах з
ДП «Донецька залізниця». З 29.11.2007 року
він був переведений на посаду
провідника пасажирського вагону за
контрактною формою та з ним укладено
контракт № 364 від 29.11.2007 року строком на
п'ять років. Також, 14.07.2011 року було
укладено контракт № 464 та додаткові
угоди до нього.

28.03.2013 року перед відправленням потягу
№ 311/312 сполученням «Луганськ-Москва»
до позивача звернувся помічник
начальника вокзалу Луганська ОСОБА_6,
який просив передати пакет особі на
кінцевій станції у Москві. Він,
вважаючи, що ця передача пов'язана з
виконанням службових обов'язків
ОСОБА_6, погодився та взяв для
перевезення вищевказаний пакет, не
перевіривши його вміст та не
повідомивши про пакет начальника
потягу ОСОБА_7, пакет він перевозив у
службовому купе провідників. 29.03.2013
року на станції Москва за передачею
прийшли співробітники Федеральної
служби РФ по контролю за обігом
наркотичних засобів, вилучили пакунок
та затримали позивача. Як з'ясувалося у
подальшому, у пакеті були медичні
препарати, які місять наркотичні
засоби. 04.04.2013 року позивача було
попереджено про розірвання контракту
та звільнення за п. 8 ст. 36 КЗпП України.
15.05.2013 року позивача було звільнено за
п. 8 ст. 36 КЗпП України з умов,
передбачених контрактом. Вважає
звільнення незаконним, оскільки
трудовий контракт № 464, укладений між
ОСОБА_1 та вагонним депо Луганська ДП
«Донецька залізниця» та додаткових
угод до нього є недійсними, тому що їх
було укладено під загрозою звільнення
та до закінчення терміну дії
попереднього контракту № 364 від 29.11.2007
року. Контракт не містить чітких умов
оплати праці та матеріального
забезпечення працівника, та умови
контракту значно погіршують положення
працівників у порівнянні зі ст.ст. 40, 41
КЗпП України; окрім того відповідач
пропустив двотижневий строк для
звільнення. Просить суд поновити строк
звернення до суду; визнати недійсним
контракт № 464 від 14.07.2011 року, укладений
між позивачем та вагонне депо Луганськ
ДП «Донецька залізниця» та додаткових
угод до нього; визнати безстроковим
трудовий договір між позивачем та
вагонне депо Луганськ ДП «Донецька
залізниця»; скасувати наказ
відповідача № 901-ОС від 15.05.2013 року про
звільнення та поновити позивача на
посаді провідника пасажирських
вагонів вагонного депо Луганськ
Донецької залізниці та стягнути з
відповідача на користь позивача
заробітну плату за час вимушеного
прогулу та компенсацію моральної шкоди
у розмірі 5000 грн.

Позивач та його представник в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали,
обґрунтувавши їх доводами, викладеними
у позовній заяві, просили задовольнити
позов.

Представники відповідача в судовому
засіданні позов не визнали та пояснили,
що укладений з позивачем контракт та
додаткові угоди до нього відповідають
нормам чинного законодавства, контракт
було укладено на підстав особистих
заяв позивача. Твердження ОСОБА_1, що
укладення контракту було під тиском
адміністрації залізниці при
відсутності дійсного та вільного
волевиявлення позивача є надуманим та
не ґрунтується на відповідних доказах.
Окрім того, з боку відповідача при
звільненні ОСОБА_1 порушень чинного
законодавства не було допущено,
позивача було звільнено за порушення
своїх посадових обов'язків, оскільки
був встановлений факт порушення ОСОБА_1
умов діючого контракту № 464 від 14.07.2011
року та додаткових угод до нього, а саме
п.п. «ж» п.18, що виразилося в допущенні
перевезення передачі без відповідного
оформлення, що є додатковою підставою
для припинення та розірвання
контракту. Просили суд відмовити
позивачу в задоволенні його вимог в
повному обсязі.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що з 1992 року
працює на залізниці, а з 1998 року
начальником поїзду. З ним було укладено
контракт, у разі відмови його
підписати, адміністрація залізниці
погрожувала звільненням. 28.03.2013 року
він як начальник поїзда сполученням
Луганськ-Москва, та ОСОБА_1 як провідник
вказаного поїзду, виїхали з м.
Луганська та 29.03.2013 року прибули на
станцію Москва, де співробітники
міліції виявили в службовому купе
пакунок, у якому були ліки, після чого
затримали його та ОСОБА_1, а через
деякий час відпустили. Коли вони
прибули за місцем роботи, його та
ОСОБА_1 викликали на оперативну нараду,
яка відбулася 04.04.2013 року, під час якої
їх повідомили про звільнення за
порушення посадових обов'язків через
два тижні. У них відібрали пояснення,
які він писав власноручно. У зв'язку з
погіршенням стану здоров'я, він пішов
на лікарняний, після виходу на роботу
його звільнили.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що працює
провідником потягу у штабному вагоні з
2008 року на контрактній основі. Перед
укладенням контрактів працівник
відділу кадрів оголошує службові
розпорядження, роз'яснює умови
контракту, відповідає на запитання.
Контракти укладаються добровільно,
погроз з боку адміністрації не було.
28.03.2013 року вони разом з ОСОБА_1 вирушили
в рейс на потязі сполученням
«Луганськ-Москва». В Луганську на
посадці стояв ОСОБА_1. Після прибуття на
станцію Москва, до вагону зайшли
співробітники міліції та виявили
пакунок, у якому були медичні
препарати. Співробітники міліції їх
затримали, опитали, а потім відпустили.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи та надані
докази в сукупності, прийшов до
наступного висновку.

Конституція України гарантує право
кожного громадянина на працю, яку він
вільно обирає або на яку вільно
погоджується, гарантує рівні
можливості у виборі роду трудової
діяльності та захист від незаконного
звільнення.

Поняття «трудовий договір» міститься у
частині 1 статті 21 Кодексу законів про
працю України. Під цим поняттям
розуміється угода між працівником і
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним
органом чи фізичною особою, за якою
працівник зобов'язується виконувати
роботу, визначену цією угодою, з
підпорядкуванням внутрішньому
трудовому розпорядкові, а власник
підприємства, установи, організації
або уповноважений ним орган чи фізична
особа зобов'язується виплачувати
працівникові заробітну плату і
забезпечувати умови праці, необхідні
для виконання роботи, передбачені
законодавством про працю, колективним
договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є
контракт, в якому строк його дії, права,
обов'язки і відповідальність сторін (в
тому числі матеріальна), умови
матеріального забезпечення і
організації праці працівника, умови
розірвання договору, в тому числі
дострокового, можуть встановлюватися
угодою сторін. Сфера застосування
контракту визначається законами
України.

Статтею 23 КЗпП України передбачено, що
трудовий договір може бути:
безстроковим, що укладається на
невизначений строк; на визначений
строк, встановлений а погодженням
сторін; таким, що укладається на час
виконання певної роботи. Строковий
трудовий договір укладається у
випадках, коли трудові відносини не
можуть бути встановлені на
невизначений строк з урахуванням
характеру наступної роботи, або умов її
виконання, або інтересів працівника та
в інших випадках, передбачених
законодавчими актами.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про
залізничний транспорт» працівники
залізничного транспорту загального
користування, які здійснюють
обслуговування пасажирів,
працевлаштовуються на підприємства
пасажирського залізничного транспорту
загального користування за
контрактною формою трудового договору.
Перелік категорій працівників
залізничного транспорту, які
працевлаштовуються за контрактною
формою трудового договору,
затверджується Кабінетом Міністрів
України.

Згідно Переліку категорій та посад
працівників залізничного транспорту,
які працевлаштовуються за контрактною
формою трудового договору,
затвердженого постановою КМУ від 15.07.1997
року №764, провідник пасажирського
вагона є працівником, який працює на
підставі контракту.

Судом встановлено, що відповідно до
наказу № 1/13/а від 04.12.1995 року, ОСОБА_1 був
прийнятий на посаду провідника
пасажирських вагонів; 16.01.1997 року
згідно наказу № 25/а від 16.01.1997 року його
було переведено слюсарем по ремонту
рухомого составу; 02.09.1997 року позивача
було переведено провідником
пасажирських вагонів та 03.06.2000 року
було укладено контракт; 10.08.2001 року було
переведено екіпіровщиком вагонів;
05.09.2001 року позивача було переведено
провідником пасажирських вагонів за
контрактом згідно наказу № 32-о від
04.09.2001 року; 02.03.2006 року позивач
переведений сторожем підсобного цеху,
та 29.11.2007 року переведений провідником
пасажирського вагону на умовах
контракту (наказ № 8450ос від 29.11.2007 року),
що підтверджується відповідними
записами у трудовій книжці ОСОБА_1 (а.с.
8-10).

Відповідно до особистої заяви ОСОБА_1,
29.11.2007 року з позивачем було укладено
контракт № 364. Строк дії контракту - з
29.11.2007 року до 28.11.2012 року (а.с. 96-100).

Згідно наказу № 972-ос від 14.07.2011 року, на
підставі особистої заяви ОСОБА_1 про
переведення провідником пасажирського
вагону, було припинено дію контракту №
364 від 29.11.2007 року (а.с.122).

Відповідно до особистої заяви ОСОБА_1
від 14.07.2011 року (а.с. 60), позивач був
переведений на посаду провідника
пасажирського вагону резерву
провідників на умовах контракту (наказ
№ 973-ос від 14.07.2011 року) (а.с. 123) та 14.07.2011
року з ним було укладено контракт № 464.
Строк дії контракту - з 14.07.2011 року до
14.07.2016 року. Контракт був укладений між
сторонами в двох примірниках, які
зберігаються у кожної зі сторін і мають
однакову юридичну силу. Контракт набув
чинності з моменту його підписання
сторонами (а.с. 11-15).

Відповідно до наказів ДП «Донецька
залізниця» вагонне депо Луганськ №
440-ос від 03.02.2012 року та від 25.03.2013 року №
507-ос, на підставі особистих заяв ОСОБА_1
з провідником пасажирського вагону
резерву провідників вагонного депо
Луганськ ОСОБА_1 було укладено
Додаткові угоди до контракту № 464 від
14.07.2011 року (а.с. 60-63), примірники яких
було надано позивачу на руки.

04 квітня 2013 року на оперативній нараді
було проведено розбір факту
перевезення експрес-передачі в
штабному вагоні № 4 поїзда № 311/312
«Луганськ-Москва» провідником
пасажирського вагону ОСОБА_1 та
начальником поїзда (пасажирського)
ОСОБА_7 (а.с. 52). У ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було
відібрано письмові пояснення щодо
вказаного факту (а.с. 54-55), окрім того
зазначений факт підтверджується
повідомленням Федеральної служби РФ по
контролю за обігом наркотиків від
01.04.2013 року № 11/2716 (а.с. 58), постановою
про закінчення кримінального
переслідування (а.с. 37-38), постановою про
звільнення підозрюваного (а.с. 59),
поясненнями ОСОБА_8 (а.с. 56), та ОСОБА_6
(а.с. 78), та не оспорюється самим
позивачем. Оперативна нарада
запропонувала за порушення посадових
обов'язків, виявлених 29.03.2013 року по
станції Москва робітниками
Федеральної служби РФ по контролю за
оборотом наркотиків, що виразилися в
порушені п. 3.9.4 «Інструкції провідника
пасажирських вагонів», що виразилися в
допущенні перевезення передачі,
провідника пасажирського вагону
ОСОБА_1 попередити про розірвання
контракту на підставі підпункту «ж» п.
18 Контракту з провідником
пасажирського вагону № 464 від 14.07.2011
року та додаткової угоди до нього.

04.04.2013 року ОСОБА_1 був повідомлений про
те, що за порушення ним умов контракту
трудовий договір з ним буде розірвано,
а він звільнений з роботи на підставі п.
8 ст. 36 КЗпП України та підпункту «ж»
пункту 18 зазначеного контракту через
два тижні з моменту ознайомлення з
повідомленням, про що ОСОБА_1 04.04.2013 року
був ознайомлений, про що свідчить його
особистий підпис (а.с. 53).

Відповідно до наказу (розпорядження) №
901-ос від 15.05.2013 року, ОСОБА_1 було
звільнено з посади провідника
пасажирського вагону за п. 8 ст 36 КЗпП
України з підстав, передбачених
контрактом (а.с. 18).

Зазначені обставини підтверджуються
матеріалами справи та не оспорювалися
сторонами у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України
визначено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана надати суду докази
на підтвердження обставин на які вона
посилається як на підставу своїх
позовних вимог або заперечень.

Таким чином, судом було встановлено,
що позивач перебував із відповідачем у
трудових відносинах за контрактною
формою трудового договору. Контракти
та додаткові угоди до контракту з
ОСОБА_1 було укладено на підставі його
особистих заяв. Також, суд бере до
уваги, що з 02.03.2006 року позивач працював
сторожем підсобного цеху без
контракту, та особисто подав заяву про
переведення його провідником
пасажирського вагону на умовах
контракту, який було укладено 29.11.2007
року за № 364. Дію зазначеного контракту
було припинено у двохсторонньому
порядку за згодою сторін, що
підтверджується особистою заявою
ОСОБА_1 та підписами керівника
підприємства та працівника. Контракт
від 14.07.2011 року № 464 та додаткові угоди
до нього також було укладено
відповідно до особистих заяв ОСОБА_1
Таким чином, посилання позивача щодо
застосування загроз та примусу при
укладенні контракту, суд вважає
безпідставним та таким, що не знайшло
свого підтвердження під час розгляду
справи. Позивач був ознайомлений з
умовами контракту та додаткових угод
до нього, примірники яких було надано
йому на руки, будь-яких зауважень та
заперечень від ОСОБА_1 протягом часу
його роботи не надходило, умови
контрактів позивачем не було
оскаржено.

Також, суд не бере до уваги посилання
позивача, що умови контракту значно
погіршують положення працівників у
порівнянні зі ст.ст. 40,41 КЗпП України,
оскільки у відповідності з Постановою
ВСУ від 26 грудня 2012 року по справі №
6-156цс12, Верховний Суд України зазначив,
що на контрактну форму трудового
договору не поширюється положення ст. 9
КЗпП України про те, що умови договорів
про працю, які погіршують становище
працівників порівняно із
законодавством України про працю, є
недійсними.

Згідно ст. 360-7 ЦПК України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обовязковим для всіх субєктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України
підстави, передбачені контрактом, є
самостійними підставами припинення
трудового договору.

Виходячи з особливостей зазначеної
форми трудового договору, спрямованої
на створення умов для виявлення
ініціативності та самостійності
працівників з урахуванням їх
індивідуальних здібностей і
професійних навичок, закон надав право
сторонам при укладенні контракту самим
установлювати їхні права, обов'язки та
відповідальність, зокрема, як
передбачену нормами КЗпП України, так і
підвищену відповідальність особи й
додаткові підстави для розірвання
трудового договору - контракту. Така
позиція висловлена в рішенні
Конституційного Суду України № 12-рп/98
від 09.07.1998 року.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року
(зі змінами) «Про практику розгляду
судами трудових спорів» передбачено,
що вирішуючи позови про поновлення на
роботі осіб, звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП
України, суди повинні мати на увазі, що
на підставі цієї норми припиняється
трудовий договір за наявності умов,
визначених сторонами в контракті, для
його розірвання.

Умовами контракту № 464 від 14.07.2011 року
та додаткової угоди № 1 до зазначеного
контракту, додатковою підставою
припинення та розірвання контракту, не
передбаченою чинним законодавством, є
ж) прийняття до перевезення або
перевезення в пасажирських ваганах
будь-яких відправлень (експрес-передач)
з порушенням вимог інструкції з
надання таких послуг.

Як встановлено під час розгляду справи,
та не оспорюється позивачем, провідник
пасажирського вагону ОСОБА_1
здійснював перевезення
експрес-передачі в штабному вагоні № 4
поїзда № 311/312 «Луганськ-Москва». Таким
чином, встановивши вищевказаний факт,
відповідач, відповідно до укладеного
між сторонами контракту, мав право
звільнити позивача з роботи за п.8 ст.36
КЗпП України. Звільнення ОСОБА_1
відбулося з дотриманням двотижневого
терміну після попередження позивача
про звільнення, а саме 15.05.2013 року після
виходу ОСОБА_1 з лікарняного, що
відповідає вимогам контракту № 464 від
14.07.2013 року, п. 20 якого передбачено, що
при достроковому розірванні контракту
у разі невиконання або неналежного
виконання сторонами зобов'язань,
передбачених контрактом, він
розривається з попередженням
відповідної сторони за два тижні.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що звільнення позивача ОСОБА_1
проведено відповідачем у
відповідності з діючими нормами
трудового законодавства та п.п. «ж» п. 18
Контракту № 464 від 14.07.2013 року та
додаткової угоди № 1 від 03.02.2012 року до
Контракту, тому підстав для визнання
недійсним контракту № 464 від 14.07.2011
року, укладеного між позивачем та
вагонним депо ДП «Донецька залізниця»
та додаткових угод до нього; визнання
безстроковим трудового договору між
позивачем та вагонним депо ДП
«Донецька залізниця»; скасування
наказу № 901-ОС від 15.05.2013 року про
звільнення та поновлення ОСОБА_1 на
посаді провідника пасажирських
вагонів вагонного депо Луганськ
Донецької залізниці, стягнення з
відповідача на користь позивача
заробітної плату за час вимушеного
прогулу, не вбачається. Враховуючи
відсутність порушення зі сторони
роботодавця трудових прав позивача, не
вбачається підстав і для задоволення
його позову в частині відшкодування
моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст.
15 Закону України «Про залізничний
транспорт», ст.ст. 21, 23, 36 КЗпП України,
ст.ст. 10, 11, 57, 58, 59, 60, 209, 212-215, 360-7 ЦПК
України, Постановою Пленуму Верховного
Суду № 9 від 06.11.1992 року "Про практику
розгляду судами трудових спорів" (із
подальшими змінами та доповненнями),
Постановою Кабінету Міністрів України
від 15.07.1997 р. № 764 «Про затвердження
переліку категорій та посад
працівників залізничного транспорту,
які працевлаштовуються за контрактною
формою трудового договору», суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Державного підприємства "Донецька
залізниця" в особі Вагонного депо
Луганськ про визнання недійсним умов
трудового контракту, скасування наказу
про звільнення, поновленні на роботі,
стягненні середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та компенсації
моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку на
подання апеляційної скарги, якщо така
скарга не була подана.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Луганської області шляхом подання
через Артемівський районний суду м.
Луганська у десятиденний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Повний текст рішення складено та
підписано 17.02.2014 року.

Суддя:
А.С. Река