Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Демянчук С.В., Шеремет А.М.

секретар судового засідання Ковальчук
Л.В.

за участю прокурора Гіліс І.В.,
представників позивачів і відповідача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Заступника
прокурора Рівненської області в
інтересах держави в особі Фонду
державного майна України і Відкритого
акціонерного товариства «Рівненський
завод тракторних агрегатів» на рішення
Рівненського районного суду від 26
листопада 2013 року у справі за позовом
Першого заступника прокурора
Рівненської області в інтересах
держави в особі Фонду державного майна
України, Відкритого акціонерного
товариства «Рівненський завод
тракторних агрегатів» до ОСОБА_1 про
витребування майна з чужого
незаконного володіння,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського районного суду
від 26 листопада 2013 року Першому
заступнику прокурора Рівненської
області відмовлено в задоволенні
поданого позову в інтересах держави в
особі Фонду державного майна України,
Відкритого акціонерного товариства
„Рівненський завод тракторних
агрегатів" (далі - ВАТ «РЗТА») до ОСОБА_1
про витребування майна з чужого
незаконного володіння.

У поданій на рішення апеляційній
скарзі Заступник прокурора
Рівненської області покликався на
неправильне застосування норм
матеріального права.

На її обґрунтування зазначав про
невідповідність вимогам ст. 213 ЦПК
України висновків суду щодо виникнення
у відповідача прав добросовісного
набувача на підставі п. 3 ч. 1 ст. 338 ЦК
України і це майно не підлягає
витребуванню, оскільки відсутні докази
його вибуття поза волею власника.
Вважає, що ВАТ «РЗТА» не відчужувало
спірне майно із власної ініціативи чи
за погодженням з розпорядником майна.

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 12 грудня 2003
року порушено провадження у справі №9/83
про банкрутство ВАТ «РЗТА» та з метою
забезпечення вимог кредитора
накладено арешт на все майно та грошові
кошти боржника. Ухвалою цього суду від
21 січня 2004 року розпорядником майна ВАТ
«РЗТА» призначено Гонтар Н.Б.. Так, на
момент укладення договору
купівлі-продажу № 103-106 від 7 липня 2005
року між „ВАТ „РЗТА" та Рівненською
міської громадською організацією -
спортивний клуб «Торпедо» все майно
перебувало у податковій заставі (з 8
вересня 2000 року) та існувала заборона
на його відчуження.

Зняття арешту з бази відпочинку
відбулося через 13 місяців з моменту
укладення договору купівлі-продажу №
103-106 від 7 липня 2005 року на підставі
ухвали господарського суду
Рівненської області від 18 серпня 2006
року, якою ВАТ «РЗТА» визнано
банкрутом.

Посилаючись на ч. 8 ст. 22 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
вказував, що розпорядник майна
будь-яких повноважень щодо відчуження
майна ВАТ «РЗТА» на користь
Рівненської міської громадської
організації - спортивний клуб
„Торпедо" за договором купівлі-продажу
бази відпочинку, не здійснював. Тому
вважає, що відчуження спірного майна за
відплатним договором на користь
Рівненської міської громадської
організації - спортивний клуб
„Торпедо", відбулося без погодження з
розпорядником майна.

Судом не враховано вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК
України щодо преюдиційності обставин,
що встановлені рішенням
господарського суду Рівненської
області від 10 грудня 2008 року, яким
відмовлено у первісному позові і
задоволено зустрічний позов про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу.

З цих підстав просив скасувати рішення
Рівненського районного суду від 26
листопада 2013 року та ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити:

1.) визнати за ВАТ «РЗТА» право
власності на базу відпочинку, що
знаходиться АДРЕСА_1, вартістю 81 527
гривень, до складу якої входить:

- теремок літера „А" загальною площею
135, 2 кв.м., вартістю 16 075 гривень;

- будинок на базі відпочинку літера „Б"
загальною площею 18,6 кв.м., вартістю 1 342
гривень;

- будинок спальний літера „В" загальною
площею 17,8 кв.м., вартістю 4 287 гривень;

- будинок господарський літера „Г"
загальною площею 22,2 кв.м., вартістю 4 413
гривень;

- будинок спальний двохповерховий
літера „Д-2" загальною площею 96,4 кв.м.,
вартістю 18 398 гривень;

- будинок спальний літера „Е" загальною
площею 19,7 кв.м., вартістю 4 172 гривень;

- будинок літера „Є" загальною площею
12,9 кв.м., вартістю 1 047 гривень;

- будинок столова літера „Ж" загальною
площею 128,5 кв.м., вартістю 21 359 гривень;

- будинок літера „З" загальною площею
14,3 кв.м,. вартістю 1 103 гривні;

- будинок літера „И" загальною площею
13,1 кв. м., вартістю 1 118 гривень;

- будинок літера „І" загальною площею
13,4 кв.м., вартістю 1 024 гривні;

- будинок літера „ К" загальною площею
14,5 кв.м., вартістю 1 036 гривень;

- будинок літера „Л" загальною площею 12,
9 кв.м., вартістю 1 042 гривень;

- будинок літера „М" загальною площею
16,1 кв.м.в., вартістю 1 236 гривень;

- будинок літера „Н" загальною площею
12,6 кв.м, вартістю 3 875 гривень;

2.) витребувати зазначене майно, що
належить ВАТ «РЗТА», з чужого
незаконного володіння ОСОБА_1.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі і
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
прокурора, колегія суддів дійшла
висновку про часткове задоволення
апеляційної скарги.

Залишаючи без задоволення вимоги
Першого заступника прокурора області в
інтересах держави в особі Фонду
державного майна України та ВАТ «РЗТА»,
суд першої інстанції виходив з того, що
оскільки спірне майно вибуло з
володіння власника за його волею, а
відповідач є добросовісним набувачем
бази відпочинку, тому передбачених
законом підстав для витребування майна
з чужого незаконного володіння не
вбачається.

Проте з такими висновками не можна
погодитися.

Матеріалами справи встановлено, і ці
обставини сторонами не оспорюються, що
створене 16 травня 1994 року наказом
Міністерства машинобудування,
військово-промислового комплексу і
конверсії України №714 ВАТ «РЗТА» є
правонаступником майна державного
підприємства «Рівненський завод
тракторних агрегатів», яке передано до
статутного фонду, в т.ч. і будівель,
споруд та іншого рухомого і нерухомого
майна.

На час вирішення спірних відносин Фонд
державного майна України є органом
управління частки у 36, 7 відсотків акцій
статутного капіталу ВАТ «РЗТА», що
знаходяться у державній власності.

До статутного капіталу ВАТ «РЗТА»
включено зокрема і базу відпочинку в
АДРЕСА_1, що складається із теремка
літера „А" загальною площею 135, 2 кв.м.,
вартістю 16 075 гривень; будинку на базі
відпочинку літера „Б" загальною площею
18,6 кв.м., вартістю 1 342 гривень; будинку
спального літера „В" загальною площею
17,8 кв.м., вартістю 4 287 гривень; будинку
господарського літера „Г" загальною
площею 22,2 кв.м., вартістю 4 413 гривень;
будинку спального двохповерхового
літера „Д-2" загальною площею 96,4 кв.м.,
вартістю 18 398 гривень; будинку
спального літера „Е" загальною площею
19,7 кв.м., вартістю 4 172 гривень; будинку
літера „Є" загальною площею 12,9 кв.м.,
вартістю 1 047 гривень; будинку столової
літера „Ж" загальною площею 128,5 кв.м.,
вартістю 21 359 гривень; будинку літера
„З" загальною площею 14,3 кв.м,. вартістю 1
103 гривні; будинку літера „И" загальною
площею 13,1 кв. м., вартістю 1 118 гривень;
будинку літера „І" загальною площею 13,4
кв.м., вартістю 1 024 гривні; будинку
літера „ К" загальною площею 14,5 кв.м.,
вартістю 1 036 гривень; будинку літера
„Л" загальною площею 12, 9 кв.м., вартістю
1 042 гривень; будинку літера „М"
загальною площею 16,1 кв.м.в., вартістю 1 236
гривень; будинку літера „Н" загальною
площею 12,6 кв.м, вартістю 3 875 гривень.

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 14 березня 2007
року визнано дійсним договір
купівлі-продажу та визнано право
власності на базу відпочинку за
Рівненською міською громадською
організацією - спортивним клубом
«Торпедо».

До скасування цього рішення 6 серпня 2008
року Вищим господарським судом України
і поверненням справи на новий розгляд
до місцевого суду Рівненська міська
громадська організація - спортивний
клуб «Торпедо» 18 травня 2007 року
зареєстрував майнові права на базу
відпочинку за собою.

Внаслідок нового розгляду справи
рішенням господарського суду
Рівненської області від 10 грудня 2008
року, що набрало законної сили,
Рівненській міській громадській
організації - спортивний клуб
«Торпедо» відмовлено у визнанні
договору купівлі-продажу дійсним і
визнанні права власності, а зустрічний
позов задоволено та визнано
оспорюваний договір недійсним.

Рівненська міська громадська
організація - спортивний клуб
«Торпедо» відчужила спірне майно на
користь ОСОБА_3, яка 18 червня 2008 року на
підставі рішення третейського суду при
товарній біржі «Західноукраїнська»
від 15 квітня 2008 року зареєструвала
право власності за собою.

Згідно з договором купівлі-продажу від
29 серпня 2008 року, укладеним між
набувачем майна і ОСОБА_4, 4 вересня 2008
року покупець зареєстрував право
власності за собою. Зазначену базу
відпочинку 2 грудня 2008 року він продав
на користь ОСОБА_1, яка 5 грудня 2008 року
зареєструвала речові права за собою.

Вважаючи, що відповідач, як
добросовісний набувач, набула право
власності на базу відпочинку за
договором купівлі-продажу, тобто через
оплатне відчуження на її користь
ОСОБА_4, а первісний договір
купівлі-продажу між ВАТ «РЗТА» і
Рівненською міською громадською
організацією - спортивним клубом
«Торпедо» визнаний господарським
судом недійсним і рішення про це
набрало законної сили, Перший
заступник прокурора області звернувся
в інтересах держави в особі двох
позивачів про визнання права власності
на спірне майно за ВАТ «РЗТА» та
витребування його з чужого незаконного
володіння ОСОБА_1.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

З роз'яснень, даних Пленумом Верховного
Суду України у абз. другому- п'ятому п. 10
своєї постанови від 06.11.2009 року №9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними», вбачається, що норма
частини першої статті 216 ЦК не може
застосовуватися як підстава позову про
повернення майна, переданого на
виконання недійсного правочину, яке
було відчужене третій особі. У цьому
разі майно може бути витребувано від
особи, яка не є стороною недійсного
правочину, шляхом подання
індикаційного позову, зокрема від
добросовісного набувача - з підстав,
передбачених частиною першою статті 388
ЦК. Якщо судом буде встановлено, що
набувач знав чи міг знати про наявність
перешкод до вчинення правочину, в т.ч. і
те, що продавець не мав права
відчужувати майно, це може свідчити про
недобросовісність набувача і є
підставою для задоволення позову про
витребування у нього майна. Рішення
суду про задоволення позову про
повернення майна, переданого за
недійсним правочином, чи витребування
майна з чужого незаконного володіння є
підставою для здійснення державної
реєстрації права власності на майно, що
підлягає державній реєстрації, за
власником, а також скасування
попередньої реєстрації.

Правильними є і посилання суду першої
інстанції на правову позицію,
висловлену Верховним Судом України у
своїй постанові від 18 вересня 2013 року у
справі №6-95цс13, яка відповідно до ст. 360
(7) ЦПК України є обов'язковою для всіх
судів України.

Разом з тим, судом зроблено помилковий
висновок про неможливість
витребування спірного майна у
відповідача через те, що вона є
добросовісним набувачем.

Зазначений висновок спростовується
обставинами, встановленими рішенням
господарського суду Рівненської
області від 10 грудня 2008 року. Так, на час
укладення між ВАТ «РЗТА» і Рівненською
міською громадською організацією -
спортивним клубом «Торпедо» договору
купівлі-продажу №103-106 від 7 липня 2005
року, який був згодом визнаний
недійсним судом, все майно продавця, в
т.ч. і база відпочинку, перебувало у
податковій заставі та існувала
заборона на його відчуження.

Крім того, розпорядник майна Гонтар Н.Б.
свого погодження на відчуження бази
відпочинку в порядку ч. 8 ст. 22 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» не давала.

Частина 3 ст. 61 ЦПК України передбачає,
що обставини, встановлені рішенням у
господарській справі, яке набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

За таких обставин вимога позивачів про
витребування майна з чужого
незаконного володіння є доведеною і
обґрунтованою, а порушене цивільне
право підлягає судовому захисту.

Щодо вимоги про визнання права
власності за ВАТ «РЗТА», то підстав для
її задоволення не вбачається через
відсутність правової необхідності
повторно підтверджувати права
власника судовим рішенням.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
поважність причин пропущення позовної
давності, в зв'язку з чим порушене право
згідно із ч. 5 ст. 267 ЦК України підлягає
захисту.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
мотивами для скасування оскаржуваного
рішення і ухвалення нового є
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Судовий збір за розгляд справи в суді
першої інстанції та в апеляційному
суді в силу ст. 88 ЦПК України слід
стягнути з відповідача в дохід держави.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, абз.
другого-п'ятого п. 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
№9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», постановою
Верховного Суду України від 18 вересня
2013 року у справі №6-95цс13, керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 324-325 ЦПК України,
колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Заступника
прокурора Рівненської області
задовольнити частково.

Рішення Рівненського районного суду
від 26 листопада 2013 року в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
скасувати.

Позов задовольнити частково.

Витребувати у ОСОБА_1 на користь
Відкритого акціонерного товариства
«Рівненський завод тракторних
агрегатів» базу відпочинку, що
знаходиться АДРЕСА_1, вартістю 81 527
гривень, до складу якої входить:

- теремок літера „А" загальною площею
135, 2 кв.м., вартістю 16 075 гривень;

- будинок на базі відпочинку літера „Б"
загальною площею 18,6 кв.м., вартістю 1 342
гривень;

- будинок спальний літера „В" загальною
площею 17,8 кв.м., вартістю 4 287 гривень;

- будинок господарський літера „Г"
загальною площею 22,2 кв.м., вартістю 4 413
гривень;

- будинок спальний двохповерховий
літера „Д-2" загальною площею 96,4 кв.м.,
вартістю 18 398 гривень;

- будинок спальний літера „Е" загальною
площею 19,7 кв.м., вартістю 4 172 гривень;

- будинок літера „Є" загальною площею
12,9 кв.м., вартістю 1 047 гривень;

- будинок столова літера „Ж" загальною
площею 128,5 кв.м., вартістю 21 359 гривень;

- будинок літера „З" загальною площею
14,3 кв.м,. вартістю 1 103 гривні;

- будинок літера „И" загальною площею
13,1 кв. м., вартістю 1 118 гривень;

- будинок літера „І" загальною площею
13,4 кв.м., вартістю 1 024 гривні;

- будинок літера „ К" загальною площею
14,5 кв.м., вартістю 1 036 гривень;

- будинок літера „Л" загальною площею 12,
9 кв.м., вартістю 1 042 гривень;

- будинок літера „М" загальною площею
16,1 кв.м.в., вартістю 1 236 гривень;

- будинок літера „Н" загальною площею
12,6 кв.м, вартістю 3 875 гривень.

Першому заступнику прокурора
Рівненської області відмовити у
задоволенні вимоги в інтересах Фонду
державного майна України та Відкритого
акціонерного товариства «Рівненський
завод тракторних агрегатів» про
визнання права власності на базу
відпочинку, що знаходиться АДРЕСА_1.

Стягнути із ОСОБА_1 в дохід держави 1 222
гривень 50 копійок судового збору.

В решті рішення суду першої інстанції
(щодо висновку про поважність причин
пропущення позовної давності) залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:
С.В.Хилевич

Суддя:
С.В.Демянчук

А.М.Шеремет