Справа № 226/684/14-ц
Справа № 2/226/357/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2014 року
м.Димитров

Димитровській міській суд Донецької
області у складі:

головуючого - судді Петуніна І.В.

при секретарі - Альберті О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_1

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Димитров Донецької
області справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_9 про стягнення аліментів
на утримання батька,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідачів ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_9
про стягнення аліментів на утримання
батька в обґрунтування якого вказав, що
він перебував у шлюбі з ОСОБА_3, який
було розірвано 26.01.2002р. Від цього шлюбу
має дітей - відповідачів по справі. Він
сплачував аліменти ОСОБА_3 на утримання
відповідачів до досягнення ними
повноліття та продовжував сплачувати
ще деякий час. 16.10.2013р. Димитровський
міський суд ухвалив рішення, яким
стягнув з нього на утримання
повнолітніх відповідачів 1/4 частку
доходу щомісячно до 30.06.2014р. з 20.04.2002р.
він перебуває у шлюбі з ОСОБА_5, від
шлюбу має неповнолітнього сина ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_1 Димитровський міський суд
ухвалив рішення стягнути з нього на
утримання неповнолітнього ОСОБА_1 1/3
частки доходу щомісячно до досягнення
повноліття. Таким чином, з нього
стягується 7/12 частини доходу, тобто
більше, ніж передбачено ч.4 ст.70 Закону
України «Про виконавче провадження».
Крім цього, є такі обставини, які є
підставою для стягнення з відповідачів
на його утримання. За час, коли
відповідачі жили окремо від нього з
ОСОБА_3, вони про нього забули, як
батька. Не провідують його, не
допомагають по господарству. А так як
він мешкає у приватному будинку, то
постійно виникає необхідність у
фізичній праці по домашньому
господарству.

Він є інвалідом 3-ї групи внаслідок
травми на виробництві, пенсіонером за
віком, тобто непрацездатний. Після
одержання інвалідності та втрати
працездатності, у нього змінилися
умови життя, що тягнуть за собою
зниження життєвої активності,
систематичне нездужання і послаблення
організму, переживання з приводу
погіршення відносин з оточуючими.
Спостерігається критичне відношення
до себе, як до неповноцінного, в
трудовому відношенні, громадянина.
Тепер він не може вести повноцінний
спосіб життя, протягом тривалого часу
відчуває фізичні страждання,
обумовлені важкістю травми,
психологічний дискомфорт і значне
порушення щиросердечного спокою, яке
він відчуває до дійсного моменту. Він
відчуває біль у хребту, в нього
надмірна стомленість, біль у правій
стопі. Залишається порушення
чутливості у нозі, скованість рухів
хребту, інколи пересуваюсь з допомогою
трості, кульгає на праву ногу. У зв'язку
з цим у нього порушений звичайний уклад
життя, порушений сон, внаслідок
тривалих відчуттів болю. Постійно
переслідує хвилювання за своє життя та
здоров'я. Систематичне лікування
потребує грошових витрат. Покращення
здоров'я не відмічається, що не дає
надію на повернення його до трудового
колективу. Це змушує його залишатися
один на один з хворобою. Допомоги по
господарству від відповідачів він не
отримував і не отримує (поправити
паркан, відремонтувати дах на будинку,
прокладка водопроводу та газопроводу,
сільськогосподарські роботи та інше).

Крім того, він створив нову сім'ю, яку
теж вимушений утримувати. 20.04.2002р. було
укладено шлюб з його теперішньою
дружиною - ОСОБА_5. Від якого є спільний
син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 Мешкають вони
сім'єю: дружина ОСОБА_5, син ОСОБА_7, син
ОСОБА_9 Крім цього він також повинен
утримувати і допомагати своїй
непрацездатній матері - бабусі
відповідачів, він не ухиляється від
своїх обов'язків, а максимально
допомагає їй. Таким чином на його
утриманні дружина, мати, двоє дітей,
один з яких малолітній. Він не може
утримувати дорослих повнолітніх
працездатних відповідачів.

Якщо врахувати регулярні витрати на
ліки, в середньому 775 на місяць, то йому
особисто не лишається навіть
прожиткового мінімуму і це не може
забезпечити його гідне існування.
Третя особа та відповідачі отримують
загальний дохід 4300 грн. (по 650 грн.
стипендія та 3000 грн. заробітна плата),
або 1430 грн. на особу, тобто в межах
прожиткового мінімуму. Крім того, вони
здорові молоді люди та могли б
додатково підробляти та допомагати
йому. Вважає їм посильна допомога для
нього по 300 грн. на місяць для кожного.
Утримання батьків дітьми є відповідною
компенсацією за утримання і турботу,
надану батьками дитині. В нормальних
умовах діти добровільно допомагають
своїм непрацездатним батькам і
турбуються про них. У зв'язку з
вищевикладеним просить стягнути з
відповідачів на його користь аліменти
з кожного по 300 грн. щомісячно на
протязі 3-х років до 30.02.2017р.

Позивач до судового засідання не
з'явився, надав суду заяву про розгляд
справи у його відсутність, на позові
наполягає.

Відповідач ОСОБА_2 до судового
засідання не з'явився, надав суду заяву
про розгляд справи у його відсутність,
проти позову заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав та
пояснив суду, що позов не визнає, тому
що не має доходів щоб платити 300 грн. Він
у цьому році закінчує технікум і не
може платити аліментів, оскільки
стипендії у нього не буде. Зараз
отримує стипендію у розмірі 649 грн.
щомісяця. Після навчання збирається
поступити до інституту, збирається
отримувати стипендію, але не знає у
якому розмірі. Батько його вихованням
взагалі не займався. Коли батьки
розійшлися, йому було лише 5 років.
Позивач ніколи не приходив до школи,
дитсадку. Сплачував тільки аліменти і
все. Якщо б батько позвав його, він
ніколи йому б не відмовив. Також, коли
навчався у гірничому технікумі, батько
ніколи не приходив та не цікавився
навчанням. Крім сплати аліментів,
ніякої батьківської турботи не було.
Ніколи батько не був на його днях
народження та не дарив подарунків.
Разом не відмічали будь-які свята. Все
це стосується як його самого, так і його
брата. Жодних розважальних закладів
разом з батьком не відвідували. У
зв'язку з цим просить у позові
відмовити.

Третя особа у судовому засіданні
пояснила, що вона є колишньою дружиною
позивача та матір'ю відповідачів. Вона
була у шлюбі з позивачем з 1993р. по 2002р.
Коли розійшлися, позивач забув їх,
аліменти вибивали через суд. Бувало по
півроку не платив аліменти. Ніякого
виховання не здійснював у відношенні
до дітей, не брав кататися на машині, ні
на рибалку, нікуди. За всі роки не
приходив до дітей ні у дитсадок, ні у
школу, не був, коли діти пішли у 1 клас та
не був на випускному вечері. Позивач
навіть не знав, де навчаються діти. Вона
вважає, що позивач просто знущається
над ними. Ухвалою Апеляційного суду
Донецької області, рішення про
стягнення аліментів з позивача на
користь відповідачів у зв'язку з їх
навчанням, залишено без змін. У
позивача 8500 грн. доходу: 3171 грн. - з фонду
соцстраху та 5307 грн. з Пенсійного фонду.
За вирахуванням аліментів у нього
залишається 3464 грн., що явно більше
прожиткового мінімуму. У неї самої
нарахована заробітна плата 2200 грн.
Просить суд відмовити позивачу у
позові.

Судом встановлено, що позивач є батьком
відповідачів, знаходився на лікуванні
з 06.10.2009р. по 16.10.2009р., з 14.10.2010р. по
30.10.2010р., з 10.04.2013р. по 18.04.2013р., є
пенсіонером за віком з 14.04.2010р., мешкає
разом з дружиною ОСОБА_5 та малолітнім
сином - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, є інвалідом
3-ї групи та отримує щомісячні страхові
виплати внаслідок трудового каліцтва
(а.с.3, 6, 8-10).

Рішенням Димитровського міського суду
Донецької області від ІНФОРМАЦІЯ_1, з
позивача на користь ОСОБА_5 стягнуті
аліменти на утримання ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частки
заробітку (а.с.11).

Рішенням Димитровського міського суду
Донецької області від 16.10.2013р.,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Донецької області
від 04.12.2013р., з позивача на користь
третьої особи стягнуті аліменти у
зв'язку з продовженням навчання на
утримання відповідачів у розмірі 1/4
частки заробітку (а.с.12-13, 44-46).

Відповідачі навчаються у
Селидівському гірничому технікумі,
отримують стипендію у розмірі 649 грн.,
сумлінно відносяться до занять, за
термін навчання не мають пропусків без
поважних причин (а.с.5, 10, 32, 33, 35).

Третя особа за період з травня по
жовтень 2013р. має нараховану середню
заробітну плату 2966,38 грн., нарахована
заробітна плата за березень 2014р.
складає 2669,50 грн. (а.с.34, 41).

Вислухавши пояснення відповідача
ОСОБА_1, третьої особи та дослідивши
матеріали справі, суд вважає, що позов
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ч.1 ст.202 СК України, повнолітні
дочка, син зобов'язані утримувати
батьків, які є непрацездатними і
потребують матеріальної допомоги.

Вказане право батьків, якому
кореспондує обов'язок повнолітніх
дітей виникає за наявності двох умов:
непрацездатності батьків та наявності
у них потреби у матеріальній допомозі і
не залежить від майнового стану
повнолітніх дочки, сина.

Відповідно абз.17 ст.1 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», непрацездатні
громадяни - особи, які досягли
встановленого законом пенсійного віку
або визнані інвалідами, у тому числі
діти-інваліди, а також особи, які мають
право на пенсію у зв'язку з втратою
годувальника відповідно до цього
Закону.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач є інвалідом 3-ї групи, а тому є
непрацездатним.

Однак, як встановлено рішенням
Димитровського міського суду
Донецької області від 16.10.2013р.,
відповідач отримує 3171,21 грн. страхових
виплат та 5307,05 грн. пенсійних виплат,
відповідно усього - 8478,26 грн. За
вирахуванням аліментів, позивач
отримує приблизно 3500 грн., що вище
прожиткового мінімуму для
непрацездатних (949 грн. згідно Закону
України «Про Державний бюджет на 2014
рік») більш ніж у 3 рази.

Тому суд вважає, що позивач не потребує
матеріальної допомоги.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст.204 СК
України, дочка, син можуть бути
звільнені судом від обов'язку
утримувати матір, батька та обов'язку
брати участь у додаткових витратах,
якщо буде встановлено, що мати, батько
ухилялися від виконання своїх
батьківських обов'язків.

Відповідно до п.21 постанови Пленуму ВСУ
від 15.05.2006р. № 3 «Про застосування
судами окремих норм Сімейного кодексу
України при розгляді справ щодо
батьківства, материнства та стягнення
аліментів», обов'язок повнолітніх
дочки, сина утримувати своїх
непрацездатних батьків, які потребують
матеріальної допомоги (ст.202 СК), не є
абсолютним. У зв'язку з цим суд на
вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено
позов про стягнення аліментів,
зобов'язаний перевірити їхні доводи
про ухилення батьків від виконання
своїх обов'язків щодо них (ст.204 СК).

За змістом ч.ч.1-3 ст.150 СК України,
батьки: зобов'язані виховувати дитину в
дусі поваги до прав та свобод інших
людей, любові до своєї сім'ї та родини,
свого народу, своєї Батьківщини;
зобов'язані піклуватися про здоров'я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток; зобов'язані
забезпечити здобуття дитиною повної
загальної середньої освіти, готувати
її до самостійного життя.

Таким чином, батьки не повинні
обмежуватися матеріальним
забезпеченням дитини (ст.180 СК України),
а повинні ще виконувати обов'язки з
належного виховання дитини,
передбачені ч.ч.1-3 ст.150 СК України.

Жодних доказів щодо виконання
позивачем батьківських обов'язків,
передбачених ч.ч.1-3 ст.150 СК України,
суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що у позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_9 про стягнення аліментів на
утримання батька, необхідно відмовити.

На підставі ст.ст.150, 202, 204 СК України,
керуючись ст.ст.10, 11, 57, 61, 88, 209, 212, 215, 217,
223, 292 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_9
про стягнення аліментів на утримання
батька, залишити без задоволення.

Рішення суду вступає в законну силу
після закінчення терміну подачі
апеляційної скарги, яка може бути
подана до Апеляційного суду Донецької
області через Димитровський міський
суд Донецької області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя