Дата документу 25.02.2014
Справа № 501/3966/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 року Іллічівській міській
суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Петрюченко М.І.

при секретарі - Ковтонюк Г.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Іллічівського
міського суду Одеської області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 (треті особи - Одеська філія ПАТ
«Українська страхова компанія
«Гарант-Авто», приватне акціонерне
товариство «Міська страхова компанія»,
страхова компанія «Уніка») про
відшкодування шкоди завданої особі
внаслідок ДТП, стягнення упущеної
вигоди та матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 (а.с.3-5), пізніше
уточненим (а.с.55-61, 104-108), стверджуючи, що
27.09.2011 року о 09 годині 15 хвилин на 19 км.
автодороги Н-04 ОСОБА_3, керуючи
автомобілем марки «Вольво» держ.номер
НОМЕР_1, не впевнився у безпеці руху та
не вибрав безпечну дистанцію, в
результаті чого допустив зіткнення з
автомобілем марки «Опель», держ.номер
НОМЕР_2 під його (позивача) керуванням.

Постановою Іллічівського міського
суду Одеської області від 31.10.2011 року
відповідач визнаний винним у скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.124 КУпАП з накладенням
на нього адміністративного стягнення у
вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Позивач вказує, що розмір шкоди,
пов'язаної з пошкодженням його
автомобіля в результаті ДТП,
встановлений експертизою проведеною
ПАТ «Міська страхова компанія» у
розмірі 8218 гривень, 77 коп., яка на даний
час у порушення строку для виплат суми
страхового відшкодування, виплачена не
була.

Також позивач зазначає, що на даний час
автомобіль, яким він користується на
відповідній правовій основі, досі не
відремонтований, а оскільки він
необхідний йому для роботи, він
(позивач вимушений користуватися ним у
такому стані, що вкрай небезпечно для
нього і оточуючих його осіб.

Крім того, позивач зазначає, що він
працює продавцем у приватному магазині
у м.Одесі по продажу риболовних
приладів та не може доставляти товар до
магазину, у зв'язку з чим він втратив
покупців. Також позивач вказує, що він
не зміг здійснити свій намір щодо
продажу спірного автомобілю, через
його пошкодження та повернув завдаток
покупцю у сумі 3000 грн.

У зв'язку з цим позивач звернувся до
суду з даним позовом та стверджуючи, що
його права порушені та він зазнав
моральної шкоди через вказані
обставини, яка полягає у фізичних і
психічних стражданнях, просить суд
стягнути з відповідача на його
(позивача) користь в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди,
завданої майну фізичної особи грошові
кошти у розмірі 8218,77 грн., в рахунок
відшкодування упущеної вигоди кошти у
розмірі 6228,00 грн., в рахунок
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, яка
відбулася 27.09.2011 року кошти у розмірі
4000,00 грн. та витрати на правову допомогу
у розмірі 5100,00 грн. і судові витрати.

В судовому засіданні представник
позивача просила суд задовольнити
позову в повному обсязі з врахуванням
уточнень.

Представник відповідача заперечила
проти задоволення позову, мотивуючи
тим, що позовні вимоги не доведені
позивачем.

Заслухавши присутніх представників
сторін по справі, вивчивши матеріали
цивільної справи, суд приходить до
висновку про часткове задоволення
позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою
Іллічівського міського суду Одеської
області від 31.10.2011 року відповідач
визнаний винним у скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.124 КУпАП з накладенням
на нього адміністративного стягнення у
вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. (а.с.7).

Згідно вказаної постанови,
зазначається, що 27.09.2011 року о 09 годині 15
хвилин на 19 км. автодороги Н-04 ОСОБА_3,
керуючи автомобілем марки «Вольво»
держ.номер НОМЕР_1, не впевнився у
безпеці руху та не вибрав безпечну
дистанцію, в результаті чого допустив
зіткнення з автомобілем марки «Опель»,
держ.номер НОМЕР_2, чим порушив п.10.1
правил дорожнього руху та спричинив
пошкодження транспортного засобу
(а.с.6).

Відповідно до копії заочного рішення
Іллічівського міського суду Одеської
області від 08 червня 2012 року (а.с.46-48),
стягнуто з Приватного акціонерного
товариства «Міська страхова компанія»
на користь ОСОБА_1 в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди,
завданої майну фізичної особи, грошові
кошти в сумі 8218,77 грн. та судові витрати
в розмірі 214,60 грн.

Згідно копії постанови державного
виконавця ДВС Будьонівського
районного управління юстиції у
м.Донецьку від 30.08.2012 року (а.с.51),
відкрито виконавче провадження з
виконання виконавчого листа №1511/1717/12,
виданого 06.07.2012 року Іллічівським
міським судом Одеської області (а.с.44).

Відповідно до копії постанови
державного виконавця ДВС
Будьонівського районного управління
юстиції у м.Донецьку від 05.02.2013 року
(а.с.42-43), повернуто виконавчий документ
стягувачеві у зв'язку з тим, що за
боржником автотранспортних засобів та
нерухомого майна не встановлено та
грошові кошти для виконання
виконавчого документу відсутні.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

За змістом положень зазначеного Закону
та ст.1194 ЦК України питання про
відшкодування шкоди самою особою,
відповідальність якої застрахована,
вирішується залежно від висловленої
нею згоди на таке відшкодування; у разі
відсутності такої згоди за її заявою до
субсидіарної відповідальності
залучається страховик (МТСБУ).

Згідно із п.11 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №4 від 01 березня 2013 року «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки, за вибором
потерпілого вимога про відшкодування
шкоди може бути пред'явлена
безпосередньо до винної особи,
оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа,
яка відповідає за шкоду, завдану з вини
іншої особи, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи, якщо за
законом межі відповідальності
останньої та особи, яка за неї
відповідає, однакові.

З винної особи за регресною вимогою
стягується розмір визначеного
відшкодування за зобов'язанням з
відшкодування шкоди, а якщо законом
встановлено межі відшкодування або
межі відповідальності винної особи, то
витрати з такої особи стягуються у цих
межах.

Також, згідно до п.18 вказаної Постанови,
якщо за договором страхування
визначений вигодонабувач, він повинен
бути залучений до участі у справі
(стаття 985 ЦК, стаття 3 Закону України
«Про страхування»).

Відповідно до наведених положень
закону договір страхування надає право
третій особі (вигодонабувачу) вимагати
від страховика здійснити страхову
виплату на свою користь, тобто наділяє
вигодонабувача правами
страхувальника, хоча і не покладає на
нього обов'язків останнього.

При розгляді таких справ суди повинні
враховувати положення статей 636, 985 ЦК,
статтю 3 Закону України «Про
страхування», і у разі якщо буде
встановлено, що вигодонабувач
відмовився від пред'явлення позову до
страховика або сума страхової виплати
більша, ніж має отримати вигодонабувач,
страхувальник/потерпілий не
позбавлений права на пред'явлення
позову про виплату страхового
відшкодування на свою користь на
загальних підставах.

Відповідно до вимог ст.1166 ЦК України,
майнова шкода, нанесена неправомірними
діями майну фізичної особи повинна
бути відшкодована у повному обсязі
особою, яка її завдала.

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодується особою, яка на
відповідній правовій основі (право
власності, повного господарського
відання, оперативного управління або з
інших підстав) володіє транспортним
засобом, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Підпунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК
України встановлено, що шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, а саме шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Отже, враховуючи те, що до цього часу
позивачу не відшкодовано шкоду,
завдану внаслідок ДТП, норми ст.1166, 1187
ЦК України, суд приходить до висновку
про задоволення вимоги позивача в
частині відшкодування з відповідача на
його користь матеріальної шкоди,
завданої майну фізичної особи у
розмірі 8218,77 грн.

Крім того, задовольняючи частково
вимогу про стягнення з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування
упущеної вигоди кошти у розмірі 3000,00
грн., суд керувався наступним.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками є: 1)
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки); 2)
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст.1192 ЦК України з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Таким чином, коли відшкодування шкоди в
натурі неможливе, потерпілому
відшкодовуються в повному обсязі
збитки відповідно до реальної вартості
на час розгляду справи втраченого
майна, робіт, які необхідно провести,
щоб виправити пошкоджену річ, усунути
інші негативні наслідки неправомірних
дій заподіювача шкоди.

Згідно попереднього договору про намір
продажу автомобіля «Опель» Аксона 1983
року випуску (а.с.109-110), продавець ОСОБА_1
уклав із покупцем ОСОБА_4 договір про
намір продажу автомобілю «Опель»
Аскона за 18000,00 грн. та сума завдатку у
розмірі 3000,00 грн. була передана
покупцем продавцю до підписання цього
договору. У звязку з пошкодження даного
автомобілю внаслідок ДТП, позивач
повернув відповідачу вказаний
завдаток.

Отже, суд приходить до висновку, що
розмір збитків, які реально зазнав
позивач та підтверджуються договором
мають складати 3000,00 грн.

Згідно ч.2 ст.23 ЦК України, розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних і душевних страждань,
погіршення здібностей особи.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного
Суду України від 31.03.1995 року №4 (зі
змінами до пункту 9 внесеними
постановою від 25.05.2001 р. № 5), розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру -
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин, а також
враховується стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану.
При цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Отже, враховуючи факт заподіяння
потерпілому моральної шкоди,
протиправність дій відповідача,
причинний зв'язок між такими діями та
їх наслідками, а також вину відповідача
в завданій моральній шкоді, суд
приходить до висновку про необхідність
у рахунок її відшкодування стягнути з
відповідача на користь позивача
грошову компенсацію.

Визнаючи частково розмір моральної
шкоди в розмірі 3000 грн. з врахуванням
виваженості, розумності та
справедливості, який підлягає
стягненню з відповідача, суд бере до
уваги те, що через пошкодження
автомобіля внаслідок ДТП, позивач
змушений був добиратися до місця свого
роботи в м.Одеса, що підтверджується
довідкою (а.с.117) громадським
транспортом, що також підтверджується
квитанціями (а.с.112-116). Вказані
обставини призвели до вимушених змін у
житті позивача та стосунках із своєю
родиною, яку він не міг забезпечувати
на належному рівні та із сторонніми
особами, у яких він позичав кошти для
задоволення нагальних потреб.

Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України,
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача витрати, пов'язані зі
сплатою судового збору, які
підтверджуються квитанціями у розмірі
458,81 гривень (а.с.2, 54).

Згідно з п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до
судових витрат серед іншого належать і
витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст.ст.84, 88 ЦПК України, та
ст.30 Закону України «Про адвокатуру та
адвокатську діяльність», судові
витрати на правову допомогу - це
фактично понесені стороною і
документально підтверджені витрати,
пов'язані з наданням цій стороні
правової допомоги адвокатом або іншим
спеціалістом в галузі права при
вирішенні цивільної справи в розумному
розмірі з урахуванням витраченого
адвокатом часу.

З матеріалів справи вбачається, що
31.10.2013 року ОСОБА_1 уклав з адвокатом
ОСОБА_5 договір про надання правової
допомоги (а.с.122), згідно якого останній
зобов'язався представляти інтереси
ОСОБА_1

Відповідно до квитанції №08/2013 року
(а.с.121) позивач ОСОБА_1 здійснив оплату
послуг адвоката у розмірі 2500 грн.

У рішенні Конституційного Суду України
від 30 вересня 2009 р. №23-рп/2009 висловлена
правова позиція щодо правової
допомоги, згідно з якою правова
допомога є багатоаспектною і включає,
крім інших її видів, також
представництво в судах. Вибір форми та
суб'єкта надання такої допомоги
залежить від волі особи, яка бажає її
отримати.

Таким чином, враховуючи вищевказане та
те, що в матеріалах справи є договір з
надання правової допомоги від 31.10.2013
року, довіреність від 31.10.2013 року (а.с.76),
в якій вказано, що ОСОБА_5 є адвокатом на
підставі свідоцтва про право заняття
адвокатською діяльністю НОМЕР_3, суд
приходить до висновку про те, що
підлягають стягненню частково судові
витрати на правову допомогу в сумі 2500
грн., які підтверджуються квитанцією.

Керуючись ст.ст.212-215 ЦПК України,
ст.ст.22, 23, 1166, 1167 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 (треті особи -
Одеська філія ПАТ «Українська страхова
компанія «Гарант-Авто», приватне
акціонерне товариство «Міська
страхова компанія», страхова компанія
«Уніка») про відшкодування шкоди
завданої особі внаслідок ДТП,
стягнення упущеної вигоди та
матеріальної шкоди - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в
рахунок відшкодування матеріальної
шкоди, завданої майну фізичної особи
грошові кошти у розмірі 8218,77 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в
рахунок відшкодування упущеної вигоди
кошти у розмірі 3000,00 грн. та в рахунок
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, яка
відбулася 27.09.2011 року кошти у розмірі
3000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
витрати на правову допомогу у розмірі
2500,00 грн. та судові витрати у розмірі
458,81 грн.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня оголошення
рішення або отримання його копії.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області
М.І.Петрюченко