Справа № 755/1757/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"01" квітня 2014 р.Дніпровський районний
суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Бурлай О.Б.,

позивача - ОСОБА_1,

третьої особи - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Відділу державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції у м.
Києві, третя особа: ОСОБА_2, про
витребування майна з чужого
незаконного володіння, -

у с т а н о в и в :

20.01.2014 року позивач звернувся до суду із
позовом до відповідача про
витребування майна з чужого
незаконного володіння, в якому просить
зобов'язати відповідача повернути йому
автомобіль марки «Opel», модель «Astra», 2003
року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, кузов
НОМЕР_2, а у разі проведеної реалізації
автомобіля в процесі здійснення
виконавчого провадження сплатити
позивачу грошові кошти в сумі його
вартості на час реалізації та стягнути
з відповідача судові витрати. Вимоги
позовної заяви мотивовано тим, що 03.02.2011
року позивач уклав з третьою особою
договір купівлі-продажу вказаного
транспортного засобу, однак договір не
був зареєстрований в органах
Державтоінспекції. 21.02.2013 року
державний виконавець описав та
арештував автомобіль, оскільки
рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 07.07.2011 року з третьої особи
по справі було стягнуто заборгованість
на користь банківської установи і на
стадії примусового виконання рішення
суду державний виконавець виявив, що за
боржником зареєстрований зазначений
вище автомобіль на який може бути
звернуто стягнення. Проте позивач
стверджує, що автомобіль вже два роки
належить йому на підставі договору
купівлі-продажу. На письмові звернення
позивача про негайне повернення
автомобіля відповідач не реагує, чим,
на думку позивача, не визнає його право
власності на автомобіль та не має
наміру його повернути. Позивач
зазначає, що чинними
нормативно-правовими актами України не
встановлено наслідків пропуску строку
на реєстрацію автомобіля чи
відсутність такої реєстрації взагалі
та не зазначається, що відсутність
державної реєстрації транспортного
засобу має наслідком недійсність
правочину щодо нього, зокрема договору
купівлі-продажу транспортного засобу.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач наголошує на тому, що
відповідно до п. 8 «Порядку державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів…» затвердженого
Постановою КМУ №1388 від 07.09.1998 року, до
документів, що підтверджують
правомірність придбання транспортних
засобів відносяться і інші засвідчені
в установленому порядку документи, що
встановлюють право власності на
транспортні засоби. Посилаючись на
положення ст. 328 ЦК України позивач
вказує, що право власності на
автомобіль набуте ним законно у спосіб
не заборонений законом, а згідно ст. 207
ЦК України даний договір не потребує
посвідчення підписів сторін певними
особами, в тому числі посадовими. Також
позивач з посиланням на норми ст.ст. 334,
655, 656, 657 ЦК України зазначає, що договір
купівлі-продажу транспортного засобу
не підлягає державній реєстрації, а
отже право власності на спірний
автомобіль ним набуто. Крім того, з
посиланням на норми ст. 210 ЦК України
позивач вказує, що законом не
встановлений порядок реєстрації
відповідних правочинів, а підзаконні
нормативні акти не можуть змінювати
закон, отже положення «Порядку
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів…» щодо
зобов'язання зареєструвати
(перереєструвати) транспортні засоби
суперечить нормам ЦК України. Позивач
вважає, що належність йому автомобіля
на праві власності підтверджується
також Полісами обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників
транспортних засобів оформленими на
нього, тому у зв'язку з невизнанням
відповідачем його права власності на
автомобіль та небажанням його
повернути, позивач змушений звернутись
до суду за захистом свого права на
підставі положень п. 5 ч. 2 ст. 16 та ст. 387
ЦК України.

В судовому засіданні позивач підтримав
вимоги своєї позовної заяви з підстав
викладених у ній, просить позов
задовольнити і додатково пояснив суду,
що спірний автомобіль належить йому на
підставі договору купівлі-продажу за
який ним було сплачено кошти третій
особі у справі, право власності також
підтверджується виданою на ім'я
позивача нотаріально посвідченою
довіреністю, а також Полісами
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів
оформленими на нього, тому автомобіль
був вилучений не законно та підлягає
поверненню. Проти ухвалення заочного
рішення у справі не заперечує.

Третя особа в судовому засіданні
підтримав вимоги позовної заяви з
підстав викладених у ній, просить позов
задовольнити і додатково пояснив суду,
що він дійсно продав спірний
автомобіль позивачу передавши його та
всі документи на автомобіль і ключі, і
отримав від позивача грошові кошти за
транспортний засіб, а також була
оформлена нотаріальна довіреність на
ім'я позивача. Проти ухвалення заочного
рішення у справі не заперечує.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, причини неявки суду не
повідомив.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у
разі неявки в судове засідання
відповідача, який належним чином
повідомлений і від якого не надійшло
заяви про розгляд справи за його
відсутності або якщо повідомлені ним
причини неявки визнані неповажними,
суд може ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів, якщо
позивач не заперечує проти такого
вирішення справи.

Враховуючи зміст наведеної норми та
викладені вище обставини, суд вважає за
можливе провести заочний розгляд
справи та ухвалити заочне рішення.

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_3 суду показав, що
він є приятелем позивача, а також
свідком того, що позивач три роки тому
дійсно купив у третьої особи
автомобіль, оскільки він особисто був
присутній при передачі автомобіля, при
цьому, сторони обмінялись документами
від автомобіля, ключами та коштами.

Суд, вислухавши пояснення позивача та
третьої особи, покази свідка, вивчивши
матеріали справи, оцінивши всі зібрані
по справі докази у їх сукупності
приходить до висновку про те, що
позовні вимоги не підлягають до
задоволення, з огляду на наступне.

В матеріалах справи міститься копія
договору купівлі-продажу спірного
транспортного засобу від 03.02.2011 року
між позивачем та третьою особою у
справі (а.с. 7). При цьому, зняття
автомобіля з обліку органів ДАІ та
подальше взяття його на облік з
урахуванням зміни обсягу права
власності на нього за вказаним
договором купівлі-продажу сторони
договору не здійснювали.

Судом встановлено, що згідно рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 07.07.2011 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було
стягнуто солідарно кредитну
заборгованість (а.с. 12).

Відповідно до акту опису й арешту майна
від 21.02.2013 року державним виконавецем
ВДВС Дніпровського РУЮ м. Києва при
здійсненні примусового виконання
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва проведений опис та накладений
арешт на спірний автомобіль (а.с. 8-11).

В матеріалах справи містяться Поліси
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів
№АВ/7513571 від 24.05.2012 року та №АА/5228750 від
24.05.2011 року оформлені на ім'я позивача
(а.с. 36-37).

За змістом нотаріально посвідченої
довіреності від 13.12.2010 року ОСОБА_2
уповноважив ОСОБА_4 бути уповноваженим
представником в усіх організаціях,
підприємствах, установах, незалежно
від підпорядкування та форм власності,
в тому числі в органах
Державтоінспекції, органах нотаріату,
магазинах комісійного продажу,
страхових компаніях, судових та
правоохоронних органах з усіх питань
щодо володіння, користування, зняття з
обліку та розпорядження (продажу)
автомобіля марки «Opel», модель «Astra», 2003
року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2
(а.с. 35).

За змістом нотаріально посвідченої
довіреності від 29.01.2011 року ОСОБА_4
уповноважив ОСОБА_1 бути уповноваженим
представником в усіх організаціях,
підприємствах, установах, незалежно
від підпорядкування та форм власності,
в тому числі в органах
Державтоінспекції, органах нотаріату,
магазинах комісійного продажу,
страхових компаніях, судових та
правоохоронних органах з усіх питань
щодо володіння, користування, зняття з
обліку та розпорядження (продажу)
автомобіля марки «Opel», модель «Astra», 2003
року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2
(а.с. 34).

Аналізуючи зміст вказаних вище
довіреностей, суд приходить до
висновку, що вони будь-яким чином не
підтверджують право власності
позивача на вказаний автомобіль, а лише
уповноважують його бути представником
власника транспортного засобу і,
зокрема, використовувати автомобіль,
що в свою чергу безумовно зумовлює
оформлення Полісів обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників
транспортних засобів на ім'я позивача
як користувача та жодним чином не
підтверджує його право власності на
спірний автомобіль.

Відповідно до положень ст. 387 ЦК
України, власник має право витребувати
своє майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право,
зокрема: з метою захисту інтересів
стягувача одержувати безоплатно від
органів, установ, організацій,
посадових осіб, сторін та учасників
виконавчого провадження необхідні для
проведення виконавчих дій пояснення,
довідки та іншу інформацію, у тому
числі конфіденційну; накладати арешт
на майно боржника, опечатувати,
вилучати, передавати таке майно на
зберігання та реалізовувати його в
установленому законодавством порядку.

Отже, отримавши в межах виконавчого
провадження інформацію від державних
органів про те, що за ОСОБА_2
зареєстрований на праві власності
автомобіль, державний виконавець в
межах наданих йому чинним
законодавством України повноважень
заарештував, описав та вилучив спірний
автомобіль для подальшої реалізації
при примусовому виконанні рішення
суду. Таким чином, відсутні будь-які
підстави вважати, що відповідач
незаконно, без відповідної правової
підстави заволодів транспортним
засобом.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК
України, право власності набувається
на підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Згідно ст. 334 ЦК України, право
власності на майно за договором, який
підлягає нотаріальному посвідченню,
виникає у набувача з моменту такого
посвідчення або з моменту набрання
законної сили рішенням суду про
визнання договору, не посвідченого
нотаріально, дійсним. Права на нерухоме
майно, які підлягають державній
реєстрації, виникають з дня такої
реєстрації відповідно до закону.

Разом з тим, торгівля транспортними
засобами здійснюється відповідно до
Порядку здійснення оптової та
роздрібної торгівлі транспортними
засобами та їх складовими частинами, що
мають ідентифікаційні номери,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 11 листопада 2009 р.
N 1200, згідно п. 5 якого, Торговельна
діяльність у сфері оптової та
роздрібної торгівлі транспортними
засобами та їх складовими частинами, що
мають ідентифікаційні номери,
регулюється Господарським і Цивільним
кодексами України, Законами України
"Про захист прав споживачів" "Про
патентування деяких видів
підприємницької діяльності" "Про
дорожній рух", "Про захист прав покупців
сільськогосподарських машин", "Про
систему інженерно-технічного
забезпечення агропромислового
комплексу України" та іншими актами
законодавства, а також цим Порядком.

Процедура державної реєстрації
(перереєстрації) та зняття з обліку
автомобілів регламентується Порядком
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 7 вересня 1998 р. N 1388.

Відповідно до п. 8 вказаного Порядку,
державна реєстрація (перереєстрація)
транспортних засобів проводиться на
підставі заяв власників, поданих
особисто, і документів, що посвідчують
їх особу, підтверджують правомірність
придбання, отримання, ввезення, митного
оформлення (далі - правомірність
придбання) транспортних засобів,
відповідність конструкції
транспортних засобів установленим
вимогам безпеки дорожнього руху, а
також вимогам, які є підставою для
внесення змін до реєстраційних
документів.

Документами, що підтверджують
правомірність придбання транспортних
засобів, їх складових частин, що мають
ідентифікаційні номери, є засвідчені
підписом відповідної посадової особи,
що скріплений печаткою:

- довідка-рахунок за формою згідно з
додатком 1, видана суб'єктом
господарювання, діяльність якого
пов'язана з реалізацією транспортних
засобів та їх складових частин, що
мають ідентифікаційні номери;

- договори та угоди, укладені на
товарних біржах на зареєстрованих у
Департаменті Державтоінспекції
бланках, договори купівлі-продажу
транспортних засобів, оформлені в
Державтоінспекції, інші засвідчені в
установленому порядку документи, що
встановлюють право власності на
транспортні засоби;

- копія рішення суду, засвідчена в
установленому порядку, із зазначенням
юридичних чи фізичних осіб, які
визнаються власниками транспортних
засобів, марки, моделі, року випуску
таких засобів, а також
ідентифікаційних номерів їх складових
частин та інше.

Для державної реєстрації транспортних
засобів, що перебували в експлуатації і
зняті з обліку в підрозділах
Державтоінспекції, крім зазначених у
цьому пункті документів, що
підтверджують правомірність їх
придбання, подається свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу
(технічний паспорт) та копія
реєстраційної картки, що додається до
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу на пластиковій
основі, з відміткою підрозділу
Державтоінспекції про зняття
транспортного засобу з обліку.

Відповідно до положень ст. 4 Закону
України «Про дорожній рух», до
компетенції Кабінету Міністрів
України у сфері дорожнього руху
належить, зокрема, визначення порядку
здійснення державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
транспортних засобів.

Згідно положень ст. 34 Закону України
«Про дорожній рух», Державна
реєстрація транспортного засобу
полягає у здійсненні комплексу
заходів, пов'язаних із перевіркою
документів, які є підставою для
здійснення реєстрації, звіркою і, за
необхідності, дослідженням
ідентифікаційних номерів складових
частин та оглядом транспортного
засобу, оформленням і видачею
реєстраційних документів та номерних
знаків. Власники транспортних засобів
та особи, які використовують їх на
законних підставах, зобов'язані
зареєструвати (перереєструвати)
належні їм транспортні засоби протягом
десяти діб після придбання, митного
оформлення, одержання транспортних
засобів або виникнення обставин, що
потребують внесення змін до
реєстраційних документів.

Протягом судового розгляду справи
судом не було знайдено підстав вважати
договір купівлі-продажу спірного
автомобіля нікчемним або недійсним,
однак виходячи з того, що порядок
здійснення купівлі-продажу автомобіля
сторонами договору було проведено з
порушенням наведених норм
законодавства, суд не вбачає
можливості дійти висновку про
наявність права власності на такий
транспортний засіб у позивача як в
цілому, так і в період часу до його
вилучення державним виконавцем.

Враховуючи те, що договір
купівлі-продажу автомобіля «Opel» д.н.з.
НОМЕР_1 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
нотаріально або будь-яким іншим чином
не посвідчено, з огляду на те, що
автомобіль вилучено у зв'язку з
наявними борговими зобов'язаннями
ОСОБА_2 перед іншими особами, суд не має
підстав вважати дійсними та дати
належну позитивну оцінку встановленим
договором обставинам щодо дійсної волі
сторін до настання наслідків його
укладення (фактичної передачі позивачу
права власності на автомобіль), а також
щодо дати його укладення.

Крім того, в даному випадку порушення
сторонами договору порядку
купівлі-продажу автомобіля може
свідчити про удаваність правочину, з
метою уникнення третьою особою у
справі обов'язку по виконанню
грошового зобов'язання перед
банківською установою встановленого
рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва, в межах виконання якого
посадовими особами відповідача було
описано, арештовано та вилучено
спірний автомобіль.

При цьому, вимог про визнання договору
купівлі-продажу спірного
транспортного засобу укладеним або
дійсним та визнання права власності на
нього позивачем не заявлялось.

Присутність при складання договору
купівлі-продажу автомобіля свідка
ОСОБА_3 з його тексту не вбачається,
пояснення останнього не змінюють
встановлені судом обставини по справі.

Згідно положень ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

В контексті положень ст. 387 ЦК України,
суд приходить до висновку про
недоведеність належними і допустимими
доказами права власності позивача на
спірний автомобіль та незаконності і
правової безпідставності заволодіння
ним відповідачем.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224-226, 294 ЦПК
України, ст.ст. 11, 387 ЦК України, Законами
України «Про виконавче провадження»,
«Про дорожній рух», Порядком державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 7 вересня 1998 р. N 1388, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Києві, третя особа: ОСОБА_2,
про витребування майна з чужого
незаконного володіння - відмовити.

Вжиті ухвалою суду від 01.04.2014 року
заходи забезпечення позову - скасувати.

Заочне рішення може бути переглянуте
Дніпровським районним судом м. Києва за
письмовою заявою відповідача, яка може
бути подана протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дніпровський районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя -