Справа № 434/1892/13-ц,
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року
Артемівський районний суд міста
Луганська у складі судді Головіної
Т.М., при секретарях: Шклярук О.С.,
Височиній А.С., за участю представника
позивача - ОСОБА_1, представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
Товариства з додатковою
відповідальністю Страхова компанія
«Альфа-Гарант», третя особа - ОСОБА_5
про відшкодування матеріальної шкоди
заподіяної внаслідок ДТП -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом,
в якому просить стягнути з відповідача
ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі
27202,65 грн., заподіяну внаслідок
пошкодження та подальшого відновлення
належного йому автомобіля АUDІ 80 д/н
НОМЕР_1 у ДТП , що мала місце 02.11.2012р. з
вини відповідачки ОСОБА_2 , яка керувала
автомобілем MITSUBISНI L 200 д/н НОМЕР_2; крім
того, просить стягнути з відповідача
витрати на проведення оцінки розміру
шкоди у сумі 600грн., на правову допомогу
- 4000грн., судовий збір - у розмірі 318,03
грн.

У судовому засіданні представник
позивача на позові наполягав, надав
пояснення аналогічні, викладеним у
позові, суду також пояснив, що на даний
час автомобіль позивача
відремонтований і позивач зараз ним
користується; вважає автомобіль
фізично знищеним; наполягав на тому, що
шкоду позивачу повинна відшкодувати
саме відповідачка ОСОБА_2

Представник відповідача ОСОБА_2
позов не визнала, не заперечує факту
ДТП, вини відповідача у пошкодженні
належного позивачу автомобіля. Разом з
тим вважає, що шкоду позивачу повинна
відшкодувати страхова компанія, згідно
укладеного договору страхування
цивільної відповідальності; вважає, що
страхова компанія неправомірно
відмовила позивачу у виплаті
страхового відшкодування; позивачем не
надано доказів фактичної вартості
відновлювального ремонту автомобіля.

Представник відповідача СК
«Альфа-Гарант» позов не визнав,
мотивуючи тим, що страховою компанією
відмовлено позивачу у виплаті
страхового відшкодування з тих
підстав, що при своєму зверненні до
контакт-центру ТДВ «СК «Альфа-Гарант»
ОСОБА_6 та ОСОБА_4 надали інформацію про
те, що в ДТП 02.11.2012 р. було пошкоджено
лише два транспортні засоби - Mitsubishi L200,
д./н. НОМЕР_2 та Audi 80, д./н. НОМЕР_1, що не
відповідає матеріалам
адміністративної справи, відповідно до
якої, ДТП сталась також за участю
автомобіля КІА Маgеntis д/н НОМЕР_3; надані
ОСОБА_4 пояснення щодо обставин ДТП не
співпадають зі схемою ДТП, складеною
робітниками ДАІ та інформації наданої
ОСОБА_2 та ОСОБА_7 при складанні
повідомлення про настання страхової
події та зави на виплату страхового
відшкодування.

Третя особа ОСОБА_5 у судове
засідання не з'явилась, про час та місце
розгляду справи повідомлена належним
чином, заперечень проти позову не
надала.

Допитані у судовому засіданні
свідки суду показали:

ОСОБА_8 - інспектор дізнання по
оформленню ДТП; що він займався
оформленням даної ДТП, складав схему ,
протокол огляду місця ДТП , відбирав
пояснення від учасників ДТП тощо. В
схемі ДТП допущено технічну помилку -
переплутані номери автомобілів;
першоджерелом ДТП є адміністративний
протокол, в якому все зазначено вірно.

ОСОБА_7 - третій учасник ДТП від
02.11.2012р. за участю автомобілів сторін;
що він залишив свій автомобіль КІА
Маgеntis д/н НОМЕР_3 на паркуванні та
відлучився на деякий час, а коли
повернувся , побачив, що його
автомобіль пошкоджено, приїхали
робітники ДАІ. На наступний день він
разом з позивачем звернулися до
страхової компанії із заявою про
виплату страхового відшкодування, вони
провели експертизу; йому (свідку)
відмовлено у виплаті страхового
відшкодування також.

З пояснень представників сторін,
показань свідків, дослідженого
адміністративного матеріала у
відношенні ОСОБА_2, наданих доказів,
встановлено наступне:

з постанови Артемівського
райсуду м. Луганська від 27.11.2012р.
вбачається, що ОСОБА_2 02.11.2012 року о 18:15
годині в районі будинку № 72 Б по вул.
Чайковського в м. Луганську , керуючи
автомобілем Mitsubishi L200, д./н. НОМЕР_2,
рухаючись заднім ходом , не витримала
безпечний боковий інтервал , чим
порушила п. 10.9, п.13.1 ПДР, внаслідок чого
скоїла зіткнення з автомобілем „КІА",
д/н ВВ НОМЕР_3, під керуванням водія
ОСОБА_7, а також автомобілем Audi 80, д/н
НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_4,
через що автомобілі отримали механічні
пошкодження. Даною постановою ОСОБА_2
визнана винною у скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КупАП; накладено
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в дохід держави.

Таким чином, даною постановою
вважається встановленою вина
відповідача ОСОБА_2 в даній ДТП і
відповідно її вина в пошкодженні
автомобілю позивача ОСОБА_4 Постанова
чинна, встановлені в ній факти мають
значення для сторін і не потребують
додаткового доказування. Вина водія
ОСОБА_4 в ДТП відсутня.

Пошкоджений автомобіль Audi 80, д/н НОМЕР_1
належить третій особі по справі
ОСОБА_5, що підтверджено свідоцтвом про
реєстрацію транспортного засобу. На
час ДТП даним автомобілем на
відповідній правовій підставі (на
підставі довіреності на керування та
продаж автомобіля від 28.04.2012р.) володів
позивач ОСОБА_4 , за кермом автомобіля
під час ДТП перебував він також, тому у
відповідності до ст.ст. 386,395,396 ЦК
України, суд дійшов висновку, що
позивач має право вимагати
відшкодування шкоди, завданої цьому
майну.

Згідно звіту про оцінку
автомобіля Audi 80, д/н НОМЕР_1 від 20.02.2013р.
(оцінювач ОСОБА_9)- ринкова вартість
автомобіля Audi 80, д/н НОМЕР_1, на момент
ДТП складає 27202,65 грн., вартість
відновлювального ремонту автомобілю
Audi 80, д/н НОМЕР_1, складає 29417,64грн.,
матеріальний збиток,завданий
власникові Audi 80, д/н НОМЕР_1, в
результаті його пошкодження при ДТП
, складає 27202,65 грн.

Згідно квитанції до прибуткового
касового ордеру № 120 від 18.02.2013 року за
оцінку вартості матеріальної шкоди
ОСОБА_4 сплатив 600грн.

З страхового полісу обов'язкового
страхування цивільно - правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № АВ/1338945 від
03.02.2012р. вбачається, що цивільна
відповідальність водія ОСОБА_2 за
керованим нею транспортним засобом
була застрахована в СК «Альфа-Гарант».
Згідно договору страхування ліміт
відповідальності за майнову шкоду
50000грн., франшиза 510грн.

Дана ДТП від 02.11.2012 року сталась під час
дії страхового полісу та є страховим
випадком відповідно до ст. 6 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

ОСОБА_4 звернувся до ТДВ «СК
«Альфа-гарант» із повідомленням про
виплату страхового відшкодування.

12.12.2012р. ТДВ «СК «Альфа-гарант»
прийняла рішення про відмову ОСОБА_4 у
виплаті страхового відшкодування з тих
підстав, що при своєму зверненні до
контакт-центру ТДВ «СК «Альфа-Гарант»
ОСОБА_6 та ОСОБА_4 надали інформацію про
те, що в ДТП 02.11.2012 р. було пошкоджено
лише два транспортні засоби - Mitsubishi L200,
д./н. НОМЕР_2 та Audi 80, д./н. НОМЕР_1, що не
відповідає матеріалам
адміністративної справи, відповідно до
якої, ДТП сталась також за участю
автомобіля КІА Маgеntis д/н НОМЕР_3; надані
ОСОБА_4 пояснення щодо обставин ДТП не
співпадають зі схемою ДТП, складеною
робітниками ДАІ та інформації наданої
ОСОБА_2 та ОСОБА_7 при складанні
повідомлення про настання страхової
події та зави на виплату страхового
відшкодування . Згідно висновку № 174-12
ДП «Центр експертних досліджень»,
замовленого страховою компанією,
комплекс наявних пошкоджень
транспортних засобів не відповідає
кінцевій обстановці, зафіксованій у
схемі дорожньо-транспортної пригоди,
що унеможливлює встановлення
об'єктивних обставин ДТП.

На даний час автомобіль
відремонтований, перебуває у
розпорядженні позивача.

Згідно ст.ст. 1166, 1188 ЦКУ шкода, заподіяна
внаслідок взаємодії декількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, зокрема, шкода,
заподіяна одній особі іншою,
відшкодовується особою, яка її завдала,
якщо ця особа не доведе відсутності
своєї вини.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі. Розмір
збитків, що підлягають відшкодуванню
потерпілому, визначається відповідно
до реальної вартості втраченого майна
на момент розгляду справи або
виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками,
зокрема , є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки).

Відповідно до постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних та кримінальних
справ № 4 від 1 березня 2013 року «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» та п. 9 постанови
Пленуму ВСУ «Про практику розгляду
судами цивільних справ» № 6 від 27.03.92р.
(надалі Постанови), за позовами про
відшкодування шкоди, при визначенні
розміру та способу відшкодування
шкоди, завданої майну потерпілого,
судам слід враховувати положення
статті 1192 ЦК України, з урахуванням
обставин справи суд за вибором
потерпілого може зобов'язати особу, яка
завдала шкоди майну, відшкодувати її в
натурі (передати річ такого ж роду і
такої ж якості, полагодити пошкоджену
річ тощо) або відшкодувати завдані
збитки у повному обсязі. Коли
відшкодування шкоди в натурі
неможливе, потерпілому
відшкодовуються в повному обсязі
збитки відповідно до реальної вартості
втраченого майна на момент розгляду
справи або виконання робіт, необхідних
для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів»(надалі Закон) при настанні
страхового випадку страховик згідно з
лімітами відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті ДТП життю,
здоров'ю та майну третьої особи.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, що
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати для повного
відшкодування заподіяної шкоди,
зобов'язано виплатити постраждалому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою.

Згідно ст.59,60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтвердитись іншими засобами
доказування.

Аналізуючи надані сторонами
докази та даючи правову оцінку діям
сторін, суд дійшов наступних висновків:

суд вважає встановленим
безспірно, що винними діями водія
ОСОБА_2 позивачу заподіяно майнову
шкоду, пов'язану з пошкодженням
належного йому транспортного засобу та
подальшим проведенням його
відновлювального ремонту.

Встановлено також, що
цивільно-правова відповідальність
водія ОСОБА_2 застрахована в СК
«Альфа-Гарант» і ДТП , що мала місце
02.11.12р. сталась під час дії страхового
полісу і даний випадок є страховим.

Відповідно до умов договору
страхування та вимог Закону, обов'язок
по відшкодуванню шкоди - в межах,
обумовлених у договорі, покладається
на страхову компанію - учасника
договору страхування цивільної
відповідальності власника наземного
транспортного засобу, а поза межами
відповідальності страхової компанії -
на самого водія винного у ДТП.

Із системного аналізу
зазначених норм права вбачається
також, що цивільним законодавством
передбачається два способи
відшкодування шкоди , завданої майну
потерпілого : в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості, полагодити
річ тощо); відшкодування завданих
збитків і потерпілому у відповідності
до ст. 1192 ЦК України надається право
вибору способу відшкодування шкоди як
найбільш прийнятного для нього, однак
кінцеве рішення залишається за судом.

Як було встановлено у судовому
засіданні, позивач вже здійснив
відновлювальний ремонт автомобіля і на
даний час ним користується.

Суд вважає, що оскільки позивач
вже фактично здійснив ремонт
автомобіля та вже поніс відповідні
витрати , то докази на підтвердження
розміру шкоди , завданої майну позивача
у зв'язку з ДТП, у вигляді звіту про
оцінку , складеного суб'єктом оціночної
діяльності , не є належними та
допустимими, оскільки у цьому разі на
підставі таких доказів не можливо
встановити дійсні обставини , які мають
значення для вирішення справи. Крім
того, з огляду на приписи вищевказаних
Постанов , звіт про оцінку, направлений
виключно на встановлення розміру
збитків відповідно до реальної
вартості на час розгляду справи
втраченого майна , робіт, які необхідно
провести в майбутньому, щоб полагодити
пошкоджену річ.

За таких обставин, суд вважає, що
належними та допустимими доказами у
справі , які б підтверджували дійсний
розмір шкоди , завданої майну позивача ,
є документи, що підтверджують витрати ,
які він фактично здійснив у зв'язку з
відновлювальним ремонтом автомобіля
Audi 80, д/н НОМЕР_1 (рахунки, акти виконаних
робіт, квитанції, чеки, накладні тощо) і
такі докази позивачем суду не надані.
Крім того, позивач не вказав, де саме та
ким було здійснено відновлювальний
ремонт його автомобіля.

Таким чином, суд вважає, що позивачем
не доведено розмір збитків, яких він
фактично зазнав у зв'язку з ремонтом
належного йому автомобіля, тому позов
необґрунтований задоволенню не
підлягає.

Згідно ст. 30 Закону, транспортний засіб
вважається фізично знищеним, якщо його
ремонт є технічно неможливим чи
економічно необґрунтованим. Ремонт
вважається економічно
необґрунтованим, якщо передбачені
згідно з аварійним сертифікатом
(рапортом), звітом (актом) чи висновком
про оцінку, виконаним аварійним
комісаром, оцінювачем або експертом
відповідно до законодавства,
витрати на відновлювальний ремонт
транспортного засобу перевищують
вартість транспортного засобу до
дорожньо-транспортної пригоди. Якщо
транспортний засіб вважається
знищеним, його власнику
відшкодовується різниця між вартістю
транспортного засобу до та після
дорожньо-транспортної пригоди, а
також витрати на евакуацію
транспортного засобу з місця
дорожньо-транспортної пригоди.

Відмовляючи позивачу у задоволенні
позовних вимог з вказаних підстав, суд
вважає безпідставним посилання
представника позивача на те, що позивач
згоден на визнання його автомобіля
фізично знищеним, тому йому повинно
бути відшкодована вартість
транспортного засобу до ДТП , оскільки
ст. 30 Закону, якою регламентовано
порядок відшкодування шкоди,
пов'язаної з фізичним знищенням
транспортного засобу, не
застосовується до тих випадків, коли
ремонт транспортного засобу вже було
проведено і у зв'язку з чим були
понесені фактичні збитки, враховуючи
також при цьому, що позивач не згоден
передати свій автомобіль, який він
вважає фізично знищеним , особі, на яку
буде покладено цивільну
відповідальність за шкоду заподіяну
його майну.

Окрім того, такі посилання
представника позивача щодо фізичного
знищення автомобіля позивача суд
вважає взагалі нелогічними і
безпідставними, оскільки автомобіль
позивачем було відремонтовано, що
виключає існування його згоди на
визнання транспортного засобу фізично
знищеним.

Витрати, які позивач зазнав по
проведенню оцінки заподіяної шкоди,
які підтверджені квитанцією № 120 від
18.02.2013 року на суму 600 грн.,
відшкодуванню відповідачами не
підлягають з причини не прийняття
оцінки судом, як належного до предмету
доказування доказу.

При відмові у позові понесені
позивачем судові витрати, у даному
випадку - на правову допомогу у сумі
4000грн. та по сплаті судового збору - 318,03
грн. , стягненню з відповідача не
підлягають. Крім того, витрати на
правову допомогу не підтверджені
документально.

На підставі ст.22, 1166, 1188, 1192 ЦК
України, Законом України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», постановою Пленуму Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних та кримінальних справ № 4 від
1 березня 2013 року «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки», керуючись ст. 10,11, 58-60, 213, 214,
218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 , Товариства з додатковою
відповідальністю Страхова компанія
«Альфа-Гарант» про відшкодування
матеріальної шкоди заподіяної
внаслідок ДТП - відмовити за
необґрунтованістю.

Апеляційна скарга на рішення
суду може бути подана протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Повний текст рішення
виготовлено 18 квітня 2014 року.

Суддя:
Т.М.Головіна