АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц/790/1718/14
Категорія: - договірні
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2014 року судова колегія судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Харківської області в складі :

Головуючого: -
Коровіна С.Г.

Суддів : -
Коваленко І.П.

Довгаль Г.П.

При секретарі: -
Огарьовій О.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 17 грудня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_6 до Публічного
акціонерного товариства «Укрсиббанк»
про визнання кредитного договору
недійсним,-

встановив:

У березні 2013 року позивач ОСОБА_6
звернувся до суду із позовом про
визнання недійсним кредитного
договору № 0, укладеного 30 січня
2007 року з ПАТ "УкрСиббанк".

Позовні вимоги обґрунтував тим, що між
позивачем і Акціонерним комерційним
інноваційним банком "УкрСиббанк"
(правонаступником якого є ПАТ
«УкрСиббанк») був укладений договір
про надання кредиту № 0,
укладеного 30 січня 2007 року, відповідно
до якого позивачем отримано кредит
готівкою іноземною валютою (долари США)
в сумі 100 000, 00 доларів США на особисті
потреби, до того ж, даним договором
вимагається всі платежі з повернення
суми кредиту здійснювати не в
національній валюті, а у валюті іншої
держави. Тому, вважає зазначений
договір недійсним з причини його
укладення в порушення вимог валютного
законодавства, а саме видачі кредиту на
особисті потреби в іноземній валюті,
яка не може бути платіжним документом в
розумінні національного цивільного
законодавства, і тім більш не може бути
виміром обов'язків за грошовими
зобов'язаннями.

Свої вимоги щодо визнання недійсним
кредитного договору, позивач також
обґрунтовує недодержанням при
укладанні договору вимог ч.1 ст. 203
Цивільного кодексу України, якою
передбачено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства, що
відповідно до положень ст. 215 ЦК України
є підставою недійсності правочину.
Підставами для недійсності кредитного
договору позивачем визначено
укладення останнього з метою
розрахунку в валюті, відмінній від
гривни України, та використання
іноземної валюти за спірним Кредитним
договором як засобу платежу, що, на
думку Позивача, суперечить вимогам
законодавства, зокрема ст.5 (п.п. "в","г"
ч.4) Декрету Кабінету Міністрів України
"Про систему валютного регулювання і
валютного контролю". При цьому,
Позивачем не ставиться під сумнів
можливість надання установою Банку
кредитних коштів в іноземній валюті.

В позовній заяві ОСОБА_6 просив
визнати недійсним договір №0
укладений 30.01.2007 року між ПАТ
«Укрсиббанк» та позичальником - ОСОБА_6
, як такий, що суперечить Конституції
України та Цивільному кодексу України.

Рішенням Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 17 грудня
2013 року у задоволенні позову ОСОБА_6 до
ПАТ «Укрсиббанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , просив рішення
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 17 грудня 2013 року скасувати
та винести нове рішення про
задоволення позовних вимог, посилався
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права.

В судове засідання сторони не
з'явилися, про час і місце розгляду
справи повідомлені належним чином про,
що свідчать розписки про отримання
повісток, крім того представник
відповідача подав до суду заперечення
в яких просив розглядати справу у його
відсутність.

Заслухавши доповідача, перевіривши
обставини справи колегія вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що
між ОСОБА_6 та ПАТ «УкрСиббанк» 30 січня
2007 року було укладено договір №0.
За умовами договору банк зобов'язався
надати позичальнику однією сумою, а
позичальник зобов'язався прийняти,
належним чином використати і повернути
банку кредит (грошові кошти) в
іноземній валюті в сумі 100000 доларів США
та сплатити проценти, комісії в порядку
і на умовах, визначених цим договором.

У відповідності до вимог ч.1 ст.60 ЦК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Підставою недійсності правочину
відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України є
недодержання в момент вчинення
правочину сторонами (стороною) вимог,
які встановлені частиною першою -
третьою, п'ятою та шостою ст.203 ЦК
України.

В судовому засіданні сторонами не
спростовано, що договір підписано
сторонами добровільно. Це свідчить про
намір сторін вступити у договірні
відносини з приводу отримання
кредитних коштів, що підписанням
кредитного договору позивач виявив
бажання та був ознайомлений і
погодився з умовами цього договору та
Правилами (договірними умовами),
отримав від банку інформаційний лист
згідно вимог Закону країни «Про захист
прав споживачів». Позивач протягом
понад п'ять років з моменту укладення
договору не ставив питання про його
недійсність. Позивачу було відомо про
усі умови договору. Позивачем не
доведено, що існували будь-які інші
умови, які б змусили його укласти
договір на вкрай невигідних для нього
умовах. До підписання договору
позичальник належним чином
поінформував ОСОБА_6 про можливість
виникнення курсових коливань
іноземної валюти та його попередили
про валютні ризики у випаду обрання
валюти кредитування - іноземну валюту
підчас виконання умов кредитного
договору. Це підтверджується пунктом
9.13 Кредитного договору. Позивач був
ознайомлений з усіма видами кредитних
послуг банку, в тому числі і можливістю
отримати кредит у гривні та в інших ніж
долар США валюті. Позивачем не
доведено, що на час укладення договору
АТ «УкрСиббанк» не дотримався вимог
цивільного законодавства,
законодавства про захист прав
споживачів, валютного та банківського
законодавства.

Ініціатором укладення кредитного
договору на обраних ним умовах був сам
ОСОБА_6, а банк лише погодився з його
пропозицією і уклав з ним кредитний
договір. Позивачем не надано доказів,
що його введено в оману щодо істотних
обставин кредитного договору.

Згідно ч.2 ст.192 ЦК України іноземна
валюта може використовуватися в
Україні випадках і в порядку,
встановлених законом. У відповідності
до ч.2 ст.524 ЦК України сторони можуть
визначити грошовий еквівалент
зобов'язання в іноземній валюті.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. Згідно ст.2 Закону
України «Про банки і банківську
діяльність» кошти це гроші в
національній або іноземній валюті чи
їх еквівалент. Статтями 47,49 зазначеного
Закону визначаються операції банків із
розміщення залучених коштів від свого
імені, на власних умовах та на власний
ризик як кредитні операції, незалежно
від валюти, яка використовується.
Вказані операції здійснюються на
підставі банківської ліцензії та
письмового дозволу. Згідно Листа
Національного Банку України від 10.09.2010
року №180311/4539-15626, в якому зазначено, що
надання кредитів в іноземній валюті на
підставі отримання ліцензії та
спеціального дозволу (генеральної
ліцензії на здійснення валютних
операцій) є достатніми. Відповідно ст.5
Декрету КМУ операції цінностями
здійснюються на підставі генеральних
та індивідуальних ліцензій
Національного Банку України. У
відповідача малася генеральна
ліцензія на здійснення валютних
операцій, отримана у встановленому
порядку. Вимоги законодавства щодо
здійснення валютних операції
відповідачем не порушені.

Укладений між сторонами кредитний
договір відповідає вимогам діючого
законодавства. Суд першої інстанції
дав належну оцінку наданим доказам і
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позову. Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.
Колегія погоджується з рішенням суду і
відхиляє апеляційну скаргу.
Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України судова

колегія ,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 17 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно,
але може бути оскаржена безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий -

Судді -