Справа № 2506/8103/2012 Провадження №
22-ц/795/2/2014 Головуючий у I інстанції -
Литвиненко І. В. Доповідач - Скрипка А.
А.Категорія -цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіСкрипки
А.А.суддів:Бобрової І.О., Шевченка
В.М.при секретарі:Руденко О.М.за
участю:представника ПАТ КБ ''
ПриватБанк''- Рожка С.М., представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду цивільну
справу за апеляційними скаргами:
публічного акціонерного товариства
комерційний банк „ПриватБанк", ОСОБА_6
на рішення Деснянського районного
суду м. Чернігова від 07 березня 2013 року
у справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк „ПриватБанк" до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

в с т а н о в и в:

Рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 07.03.2013 року позовні
вимоги ПАТ КБ '' ПриватБанк'' задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь
ПАТ КБ „ПриватБанк" 11587 доларів США 96
центів заборгованості за кредитом, 6187
доларів США 28 центів відсотків, 19 180грн.
24 коп. пені. Стягнуто з ОСОБА_6 на
користь ПАТ КБ '' ПриватБанк'' в рахунок
відшкодування судових витрат 1612 грн. 58
коп. В задоволенні іншої частини
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
„ПриватБанк" просить оскаржуване
рішення суду першої інстанції від
07.03.2013 року змінити в частині зменшення
розміру пені та ухвалити нове рішення
про стягнення з відповідача на користь
позивача пені в повному розмірі - 33298
грн. 44 коп., в іншій частині рішення
залишити без змін. Доводи апеляційної
скарги зазначають, що в оскаржуваній
частині рішення суду є незаконним та
необґрунтованим, його судом ухвалено з
неправильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права.
Апелянт зазначає, що суд помилково
застосував встановлену нормами
Цивільного кодексу України позовну
давність в один рік до позовних вимог
про стягнення пені, зменшивши її розмір
з 33298 грн. 44 коп. до 19180 грн. 24 коп. При
цьому, на думку апелянта, судом не взяті
до уваги положення статей: 526, 527, 530, 626,
627, 631, 638, 640 Цивільного кодексу України.
Апелянт вказує, що умовами кредитного
договору, а саме п. 5.1. кредитного
договору передбачено строк його дії до
повного виконання зобов'язань
сторонами. За даних обставин апелянт
вважає, що сторони кредитного договору
передбачили, що позовна давність,
встановлена законом, збільшена за
домовленістю сторін до 5 років. Проте,
як вказує апелянт, суд першої інстанції
не прийняв до уваги вказаних обставин
та зменшив розмір пені.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить
оскаржуване рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову в повному обсязі. Доводи
апеляційної скарги зазначають, що
оскаржуване рішення суду є
необґрунтованим, його ухвалено з
порушенням норм матеріального права, з
неповним з'ясуванням обставин, які
мають значення для справи, висновки
суду не відповідають фактичним
обставинам справи. Апелянт вказує, що
суд необґрунтовано визначив розмір
заборгованості за кредитним договором
та не перевірив правильність
розрахунку позивача. Апелянт зазначає,
що суд не звернув уваги на те, що
відсоткова ставка по кредиту була
підвищена неправомірно, оскільки її не
було належним чином повідомлено банком
про зміну ставки. Апелянт також вважає,
що суд першої інстанції
необґрунтовано стягнув з неї кошти і в
доларах США і в гривні. Також апелянт
вважає, що для вірного вирішення даної
справи є необхідним призначення та
проведення по справі судової
економічної експертизи стосовно
правильності нарахування їй банком
суми заборгованості за кредитним
договором.

В судове засідання апеляційного суду
ОСОБА_6, належним чином повідомлена про
час і місце розгляду справи, відповідно
до повідомлень про вручення поштових
відправлень ( а.с.105, 107, том 2), не
з'явилась. Згідно приписів ч.2 статті 305
ЦПК України, неявка сторін або інших
осіб, які беруть участь у справі,
належним чином повідомлених про час і
місце розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд на підставі приписів
статті 308 ЦПК України приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а оскаржуване
рішення суду першої інстанції, -
залишенню без змін, оскільки його судом
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційних скарг щодо
необґрунтованості оскаржуваного
рішення суду та його невідповідності
нормам матеріального права не знайшли
свого підтвердження в ході
апеляційного розгляду даної справи.

Ухвалою апеляційного суду
Чернігівської області 19.06.2013року по
даній справі за клопотанням
відповідача було призначено судову
економічну експертизу, проведення якої
було доручено експертам
Чернігівського відділення Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз. На вирішення експертизи
були поставлені наступні питання: 1.
Яку суму складає заборгованість за
кредитним договором № CNGLGA00000206,
укладеним 07.03.2007 року між публічним
акціонерним товариством комерційний
банк „ПриватБанк" та ОСОБА_6 станом на
10.07.2012 року, за умови, що заборгованість
за пенею розраховується за період з
10.09.2011 року по 10.07.2012 року та з
урахуванням підвищення відсоткової
ставки за кредитним договором з 17.11.2008
року до 13,08 % на рік? 2. Яку суму складає
заборгованість за кредитним договором
№ CNGLGA00000206, укладеним 07.03.2007 року між
публічним акціонерним товариством
комерційний банк „ПриватБанк" та
ОСОБА_6 станом на 10.07.2012 року, за умови,
що заборгованість за пенею
розраховується за період з 10.09.2011 року
по 10.07.2012 року та без урахування
підвищення відсоткової ставки за
кредитним договором з 17.11.2008 року до 13,08
% на рік, тобто, виходячи із відсоткової
ставки 11,04 % на рік?

Відповідно до висновку експерта за
результатами проведення
судово-економічної експертизи від
23.01.2014року № 3356/3357/13-24 ( а.с. 85-102, том 2),
надати відповіді на вказані питання
експерту не видається за можливе.

В ході судового розгляду даної справи
встановлено і вказані обставини
підтверджуються її матеріалами, що
07.03.2007 року між сторонами було
укладений кредитний договір №
СNGLGA00000206, відповідно до умов якого
ОСОБА_6 отримала кредит в розмірі 15000
доларів США зі сплатою відсотків за
користування ним у розмірі 0,92 % на
місяць на суму залишку заборгованості
з кінцевим терміном повернення 07.03.2014
року (а.с. 11-15, том 1).

Пунктом 7.4. вказаного кредитного
договору передбачено, що при порушені
позичальником зобов'язань по виконанню
умов договору, позичальник сплачує
банку відсотки за користування
кредитом в розмірі 2,5% на місяць.Також
зазначеним пунктом кредитного
договору передбачено право банку
нараховувати пеню в розмірі 0,15 % від
суми залишку простроченого платежу,
але не менше 1 грн. за кожен день
прострочення, при цьому сплати пені
здійснюється у гривневому еквіваленті
за курсом НБУ.

З 17.11.2008 року банком, відповідно до п. 2.3.1
кредитного договору була збільшена
відсоткова ставка до 13,08 % на рік.
Апеляційний суд погоджується з вірним
по суті висновком суду першої
інстанції відносно правомірності
збільшення відсоткової ставки.
Оскільки правомірність збільшення
відсоткової ставки підтверджується
матеріалами справи, зокрема: наказом
від 29.10.2008 року (а. с. 69-72, том 1 ), про
збільшення відсоткової ставки ОСОБА_6
була повідомлена банком шляхом
направлення їй відповідного листа від
30.10.2008 року (а.с. 73, том 1), що
підтверджується реєстром № 388 від
01.11.2008 року на відправлення
рекомендованої кореспонденції ( а.с.74 -
75, том 1).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 щодо
неправомірного збільшення банком
відсоткової ставки не знайшли свого
підтвердження в ході апеляційного
розгляду даної справи з наступних
підстав. В ході судового розгляду даної
справи встановлено, що з відповідною
позовною заявою, в якій би позивач
ставила питання щодо неправомірного
збільшення банком відсоткової ставки,
ОСОБА_6 до суду не заверталась. Крім
того, відповідно до приписів ч.1 статті
212, ч.2 статті 632 Цивільного кодексу
України кредитний договір, укладений
сторонами по справі, має умови,
відповідно до яких банк має право в
односторонньому порядку підвищувати
розмір процентної ставки. Зокрема,
відповідно до п.2.3.1.укладеного з ОСОБА_6
банком кредитного договору, банк має
право в односторонньому порядку
збільшувати розмір відсоткової ставки
за користування кредитом у випадку
зміни кон'юнктури ринку грошових
ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу
долара США до гривні більше ніж на 10% у
порівнянні з курсом долара США до
гривні, встановленого НБУ на момент
укладення даного договору; зміні
облікової ставки НБУ; зміні розміру
відрахувань у страховий ( резервний)
фонд або середньозваженої ставки по
кредитах банків у відповідній валюті (
по статистиці НБУ).При цьому банк
надсилає позичальнику письмове
повідомлення про зміну процентної
ставки протягом 7 календарних днів з
дати вступу в чинність зміненої
процентної ставки. Таким чином, на
зміну відсоткової ставки кредиту
можуть впливати декілька чинників, що
впливають на зміну кон'юнктури ринку
грошового ресурсу в Україні. При
настанні одного з них або декількох
одразу банк має право змінити ставку. В
ході судового розгляду даної справи
було встановлено, і вказані обставини
підтверджені матеріалами справи, що
про збільшення відсоткової ставки
ОСОБА_6 була повідомлена банком шляхом
направлення їй відповідного листа від
30.10.2008 року (а.с. 73, том 1), що
підтверджується реєстром № 388 від
01.11.2008 року на відправлення
рекомендованої кореспонденції (а.с.74-75,
том 1). По справі також встановлено, що в
даному випадку мали місце декілька
обставин для зміни відсоткової ставки,
а саме: з 30.04.2008 року змінилась облікова
ставка НБУ, що підтверджується
Постановою Правління Національного
банку України № 107 від 21.04. 2008 року
''Про регулювання грошово-кредитного
ринку''.Згідно з вказаною постановою
облікова ставка з 30.04.200 року була
встановлена в розмірі 12% річних. Таким
чином, внаслідок зміни облікової
ставки НБУ, у позивача виникло право
збільшити відсоткову ставку по
кредиту. Крім того, з 30.04.2008 року банком
не було змінено процентну ставку. Також
необхідно зазначити, що пунктом 3.5
Правил надання банками України
інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, затверджених постановою
Правління Національного банку України
від 10.05. 2005 року № 168 встановлено, що
банки мають право ініціювати зміну
процентної ставки за кредитом лише в
разі настання події, не залежної від
волі сторін договору, яка має
безпосередній вплив на вартість
кредитних ресурсів банку. В даному
випадку зміна процентної ставки за
кредитом відбулася не внаслідок
волевиявлення однієї із сторін - банку,
а через збільшення облікової ставки
НБУ та збільшення середньозваженої
ставки по кредитах банків України. З
врахуванням наведеного, доводи
апеляційної скарги ОСОБА_6 щодо
неправомірного збільшення банком
відсоткової ставки є безпідставними,
оскільки банком не було порушено
встановлений законом та умовами
укладеного між сторонами кредитного
договору порядок підвищення
процентної ставки за користування
кредитом.

В порушення умов кредитного договору,
погашення кредиту та сплата
нарахованих відсотків проводилась
відповідачем з порушенням умов
кредитного договору та не в повному
обсязі, що призвело до утворення
заборгованості, яка станом на 10.07.2012
року становить: 21941,19 доларів США, з яких
11587,96 доларів США - заборгованість по
тілу кредиту; 6187,28 доларів США -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 4165,95 доларів США
- пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань, що в гривневому
еквіваленті складає 33298 грн. 44 коп.
Вказана сума заборгованості по
кредиту, несплачених по ньому
відсотках та штрафних санкцій
підтверджується представленими суду
позивачем розрахунками, виписками по
особовому рахунку, меморіальними
ордерами (а. с. 82-84, 85-149, 186-189, том 1).

Є вірним по суті висновок суду першої
інстанції відносно того, що оскільки
відповідач порушила зобов'язання щодо
повернення грошових коштів за
кредитним договором, що
підтверджується представленим банком
розрахунком заборгованості, який був
предметом дослідження та перевірки
судом, то за вказаних обставин, ОСОБА_6,
як боржник, несе відповідальність за
неналежне виконання умов кредитного
договору та повинна погасити
заборгованість по тілу кредиту та
відсоткам у сумі 17775 доларів США 24
центи. При цьому суд обґрунтовано
послався на норми матеріального права,
які регламентують спірні
правовідносини, зокрема, приписи
статей : 526,598, 599, 1050, 1054 Цивільного
кодексу України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6
відносно неправильного зарахування
банком сплачених нею 05.10.2009 року
грошових коштів також не знайшли свого
підтвердження в ході апеляційного
розгляду даної справи. Зокрема, по
справі встановлено, що 05.10. 2009 року
ОСОБА_6 на транзитний рахунок, для
купівлі іноземної валюти на аукціоні
НБУ, були внесені грошові кошти в сумі
3995, 07 грн. та 24 548, 87 грн. З вказаних
коштів 05.10. 2009 року була погашена сума
пені в розмірі 498,76 доларів США за
курсом 8,01 (3995, 07 грн.) та при наступному
аукціоні 08.10. 2009 року були погашені 351, 13
дол. США простроченої комісії,
2088,85дол.США прострочених відсотків, 617,
36 дол. США простроченого кредиту, а
всього 3 057, 34 дол. США за курсом 8, 02948( 24548,
87 грн.).

Суд першої інстанції також
обґрунтовано застосував положення п. 1
ч. 2 статті 258 Цивільного кодексу
України, відповідно до яких позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки
(штрафу, пені). Відповідно до ч.4 статті
267 Цивільного кодексу України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови в позові.
Оскільки представником відповідача
було подано заяву про застосування
строків позовної давності( а.с.163 , том 1),
то суд першої інстанції обґрунтовано
стягнув з відповідача пеню, нараховану
позивачем з 10.09.2011 року (приймаючи до
уваги строк звернення до суду позивача
з вказаним позовом - 10.09.2012року (а.с. 2 - 4,
том 1)) в сумі 19 180 грн. 24 коп., що складає
2399,68 доларів США.

Доводи апеляційної скарги ПАТ КБ
''ПриватБанк'' щодо безпідставного
зменшення судом першої інстанції
розміру пені не знайшли свого
підтвердження в ході апеляційного
розгляду даної справи. Апелянт
стверджує, що умовами кредитного
договору, а саме п.5.1. кредитного
договору передбачено строк його дії до
повного виконання зобов'язань
сторонами. За даних обставин апелянт
вважає, що сторони кредитного договору
п.5.1. договору, згідно якого договір діє
до повного виконання зобов'язань
сторонами, фактично передбачили, що
позовна давність, встановлена законом,
збільшена за домовленістю сторін до 5
років. Апеляційний суд вважає, що
вказані твердження апелянта не
узгоджуються з приписами норм
матеріального права та фактичними
обставинами справи. Зокрема, згідно з
ч.1 статті 258 Цивільного кодексу України
для окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю. Пункт 5.1.укладеного між
сторонами кредитного договору ( а.с. 11-15,
том 1) дійсно зазначає, що договір діє до
повного виконання сторонами
зобов'язань за цим договором. Проте,
апеляційний суд не погоджується з
доводами апелянта ПАТ КБ '' ПриватБанк''
відносно того, що фактично вказаний
пункт договору передбачає збільшення
позовної давності за домовленістю
сторін до 5 років. Оскільки, відповідно
до чинного законодавства, яке
регламентує спірні правовідносини,
збільшення строку позовної давності до
5 років повинно бути чітко виписано в
умовах укладеного між сторонами
кредитного договору, погоджено ними та
підписано. По справі встановлено, що
укладений між сторонами кредитний
договір не містить в собі припису щодо
збільшення строку позовної давності за
погодженням між сторонами до 5 років.
Відповідно до статті 60 ЦПК України, яка
регламентує обов'язки доказування і
подання доказів, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях. По
даній справі ні суду першої інстанції,
ні суду апеляційної інстанції не було
представлено належних та допустимих
доказів відносно того, що сторони між
собою при укладенні кредитного
договору погодили збільшення строку
позовної давності до 5 років; в тексті
кредитного договору така умова взагалі
відсутня.

Твердження апеляційної скарги ОСОБА_6
відносно того, що суд першої інстанції
безпідставно стягнув з неї на користь
банку грошові кошти в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором і в доларах США, і в гривнях,
також не можуть бути підставою для
скасування вірного по суті рішення
суду першої інстанції. Оскільки
вказаний висновок оскаржуваного
рішення суду узгоджується з приписами
п.12 Постанови № 5 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ '' Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин'', відповідно до якого у
разі якщо кредит правомірно наданий в
іноземній валюті та кредитодавець
(позивач) просить стягнути кошти в
іноземній валюті, суд у резолютивній
частині рішення зазначає про стягнення
таких коштів саме в іноземній валюті,
що відповідає вимогам частини 3 статті
533 Цивільного кодексу України.

Враховуючи вищенаведене, доводи
апеляційних скарг не дають підстав для
скасування оскаржуваного рішення суду
першої інстанції, ухваленого на основі
повно з'ясованих обставин, на які
сторони посилалися як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Апеляційним судом встановлено, що в
резолютивній частині повного тексту
рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 07.03.2013року (а.с.235- 238, том 1)
порівняно з вступною та резолютивною
частиною вказаного рішення від
07.03.2013року (а.с.232-233, том 1): після слів та
цифр ''6187 доларів США 28 центів'' відсутнє
слово ''відсотків'', після слів та цифр
''19 180грн. 24 коп.'' відсутнє слово ''пені'',
відсутній четвертий абзац: '' в іншій
частині позову відмовити''.

Відповідно до приписів ч.2 статті 308 ЦПК
України, не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань. Приймаючи до уваги норми
вказаної статті, а також те, що
відповідно до мотивувальної частини
рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 07.03.2013року з ОСОБА_6 на
користь ПАТ КБ „ПриватБанк" дійсно
стягнуто 11587 доларів США 96 центів
заборгованості за кредитом, 6187 доларів
США 28 центів відсотків, 19 180грн. 24 коп.
пені; в задоволенні іншої частини
позовних вимог відмовлено, апеляційний
суд вважає, що вказаний недолік може
бути усунутий судом першої інстанції в
порядку статті 219 ЦПК України, яка
регламентує виправлення описок у
судовому рішенні.

Керуючись статтями: 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315,
317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк „ПриватБанк" відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 07 березня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: