Справа № 724/3007/13-ц Провадження № 2/724/96/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2014 року
м. Хотин

Хотинський районний суд Чернівецької
області в складі:

головуючого Єфтеньєва О. Г.

при секретарі Шинкарюк О. В.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Хотин цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення
перешкод у здійсненні права
користуватися житловим приміщенням, -

в с т
а н о в и в:

19 грудня 2013 року позивач ОСОБА_2
звернулась до суду з позовною заявою
про усунення перешкод у здійсненні
права користуватися житловим
приміщенням

В обґрунтування заявлених вимог
посилаються на те, що вона являється
власником будинку який розташований по
АДРЕСА_1.

Зазначила, що в 2005 році за її згодою до
вказаного будинковолодіння був
зареєстрований ОСОБА_3 з яким вона
перебувала в шлюбі. Починаючи з 2006 року
по даний час відповідач на території
Грозинецької сільські ради
Хотинського району Чернівецької
області не проживає.

Посилаючись на викладене, просила
визнати ОСОБА_3, таким, що втратив право
на користування житловим приміщенням,
що розташовано за адресою: АДРЕСА_1.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не
з'явилась.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1, позовні вимоги
підтримав в повному обсязі,
посилаючись на обставини викладенні в
позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3, в судове засідання
повторно не з'явився, хоча належним
чином був повідомлений про час і місце
судового розгляду справи, про причини
неявки суд не повідомив, зі згоди
позивача суд ухвалює рішення при
заочному розгляді справи, що
відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не
має відомостей про причину неявки
відповідача, повідомленого належним
чином, суд вирішує справу на підставі
наявних у ній даних чи доказів
(постановляє заочне рішення).

Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у
разі неявки в судове засідання
відповідача, який належним чином
повідомлений і від якого не надійшло
повідомлення про причини неявки, суд
може ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів, якщо
позивач не заперечує проти такого
вирішення справи.

Суд вважає, що по справі слід
постановити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому
цим Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають
у державі.

Як встановлено у судовому засіданні,
ОСОБА_2 належить житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_1, що вбачається з
довідки Грозинецької сільської ради
Хотинського району Чернівецької
області за № 1723 від 12.12.2013 року.

В вказаному житловому будинку
зареєстрований відповідач ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що вбачається з довідки
Грозинецької сільської ради
Хотинського району Чернівецької
області за № 1724 від 12.12.2013 року..

Правовідносини, що виникли між
сторонами регулюються нормами
Конституції України, Житлового Кодексу
України та Цивільного Кодексу України.

Статтею 9 ЖК України передбачено, що
ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за
винятком випадків, коли вони
здійснюються в суперечності з
призначенням цих прав чи з порушенням
прав інших громадян або прав державних
і громадських організацій.

Відповідно до ст.321 ЦК України, право
власності непорушно, ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права
або обмежений в його здійсненні,
власник може бути позбавлений права
власності або обмежений в його
здійсненні тільки у випадках і в
порядку, встановленому законом,
примусове відчуження об'єктів права
власності може бути застосоване тільки
як виняток по мотивах суспільної
необхідності на підставах і в порядку,
встановленому законом, і за умови
попереднього і повного відшкодування
їх вартості.

Статтею 109 ЖК України передбачено, що
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку.

Згідно ст.317 ЦК України, власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном.

У відповідність до ст.319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Відповідно до ст.47 Конституції України,
кожен має право на житло. Держава
створює умови, за яких кожний
громадянин матиме змогу побудувати
житло, придбати його у власність або
взяти в оренду.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_3, проти волі позивача , продовжує
бути зареєстрованим за вказаною
адресою : АДРЕСА_1. ОСОБА_3 не проживав
та не проживає у вказаному будинку з 2006
року більше як сім років, що вбачається
з довідки Грозинецької сільської
ради Хотинського району за №1724 від 12
грудня 2013 року.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, ст. 41
Конституції України, ст. 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, до якої
Україна приєдналася 17 липня 1997 року,
право власності - це право особи на
майно, яке він здійснює відповідно до
закону, по своїй волі і незалежно від
волі інших осіб. Зміст права власності
складаються із володіння, користування
і розпорядження. Володіння майном - має
на увазі юридично закріплену
можливість фактично володіти майном,
впливати на нього у будь-який момент,
здійснювати відносно такого майна свою
волю. Право користування полягає в
юридично закріпленій можливості
власника використовувати корисні
якості майна для себе, отримувати з
цього користь, вигоду. Розпорядження
майном - це можливість власника
встановлювати, змінювати, припиняти
юридичне існування майна.

Стаття 15 ЦК України передбачає право
на захист цивільних прав та інтересів:
« 1. Кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або
оспорювання…»

Стаття 16 ЦК України передбачає, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

У відповідності зі ст. 41 Конституції
України кожний має право володіти,
користуватися й розпоряджатися своєю
власністю. У відповідності зі ст. 319 ЦК
України власник на свій розсуд
володіє, користується й
розпоряджається приналежним йому
майном. Власник має право робити
відносно свого майна будь-які дії, що не
суперечать закону.

У відповідності до положень статті 212
ЦПК України суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Отже, заслухавши та дослідивши
пояснення представника позивача, суд
вважає їх належними та достатніми для
вирішення справи по суті, та такими, що
відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК
України, згідно яких належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування, а сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень.

На підставі викладеного, суд вважає за
необхідне задовольнити позовні вимоги
ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні житловим приміщенням.

Таким чином, вирішуючи відповідно до
вимог статті 88 ЦПК України питання
щодо розподілу судових витрат, суд
приходить до висновку про необхідність
стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судовий збір у сумі 229 грн. 40 коп. .

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 11, 15, 57-61, 79, 81, 88, 209, 224, 212-215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И
В:

Позов ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні житловим приміщенням -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що
втратив право користуватися житловим
приміщенням, а саме житловим будинком
що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судовий збір у сумі 229грн. 40 коп.

Заочне рішення суду може бути
переглянуте Хотинським районним судом
Чернівецької області за письмовою
заявою відповідача про перегляд
заочного рішення, яка подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене у
апеляційному порядку до
апеляційного суду Чернівецької
області через Хотинський районний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: О. Г. Єфтеньєв