У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ в
складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І.,
Закропивного О.В.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
відшкодування майнової та моральної
шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Феодосійського міського суду
Автономної Республіки Крим від 17
жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим від 17
грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 20 березня 2013 року відповідач,
керуючи автомобілем марки Мазда,
реєстраційний номер НОМЕР_1, при виїзді
з двору будинку АДРЕСА_1 здійснив наїзд
на належу їй собаку породи «малий
пудель» по кличці «Денні», який в
результаті отриманих травм помер.
Унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди їй було завдано майнової шкоди
та моральної шкоди, яка ним не
відшкодована.

У звґязку цим, позивачка, уточнивши
позовні вимоги, просила суд стягнути з
відповідача на її користь 12 436 грн 55 коп.
на відшкодування майнової шкоди та 10
тис. грн на відшкодування моральної
шкоди.

Рішенням Феодосійського міського суду
Автономної Республіки Крим від 17
жовтня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 17 грудня 2013 року,
позов ОСОБА_3 задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 2 500 грн на відшкодування
моральної шкоди. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання розподілу
судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_3, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивачем не доведено причинного
зв'язку між наїздом на собаку та
заподіянням їй майнової шкоди у
вигляді вартості собаки та витрат на
лікування, на підтвердження розміру
яких позивачкою не надано належних та
допустимих доказів. Разом з тим, діями
відповідача їй завдано моральної
шкоди, розмір відшкодування якої
визначений судом з урахуванням
обставин справи, вимог розумності та
справедливості.

Апеляційний суд погодився з таким
висновком суду першої інстанції,
пославшись на ч. 2 ст. 1193 ЦК України,
зазначив, що позивачка не дотрималася
Правил утримання тварин населення,
підприємствами, закладами та
організаціями на території м. Феодосії,
допустивши вільний вигул собаки у
дворі будинку, та сприяла виникненню
обставин, за яких собака загинула у
зв'язку з чим відсутні підстави для
відшкодування майнової шкоди;
інформація про вартість собаки нею не
доведена.

Проте повністю погодитись з таким
висновком апеляційного суду
погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення апеляційного суду в частині
відшкодування майнової шкоди не
відповідає.

Судом встановлено, що 20 березня 2013 року
ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки
Мазда, реєстраційний номер НОМЕР_1, при
виїзді з двору будинку АДРЕСА_1
здійснив наїзд на належу ОСОБА_3 собаку
породи «малий пудель» по кличці
«Денні», віком 15 років, який в
результаті отриманих травм помер.

Факт скоєння наїзду визнається
відповідачем.

Згідно з ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо груба
необережність потерпілого сприяла
виникненню або збільшенню шкоди, то
залежно від ступеня вини потерпілого (а
в разі вини особи, яка завдала шкоди, -
також залежно від ступеня її вини)
розмір відшкодування зменшується, якщо
інше не встановлено законом.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог щодо відшкодування майнової
шкоди, з посиланням на те, що позивачка
порушила Правила утримання тварин
населення, підприємствами, закладами
та організаціями на території м.
Феодосії, ст. 22 Закону України «Про
захист тварин від жорсткого
поводження», що й призвело до загибелі
собаки, апеляційний суд, пославшись на
ч. 2 ст. 1193 ЦК України, не врахував, що
положення вказаної статті
передбачають можливість зменшення
розміру відшкодування майнової шкоди з
урахуванням вини потерпілого
(позивачки), а не звільняє відповідача
від відшкодування майнової шкоди.

У матеріалах справи наявна довідка від
17 серпня 2013 року, видана Феодосійським
міським осередком Всеукраїнської
громадської організації Кінологічної
спілки України, з якої убачається, що
оціночна вартість собаки вказаної вище
породи станом на лютий 2013 року
становила біля 3 500 грн.

Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

У силу ст. ст. 57 - 59 ЦПК України доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Належними є докази,
які містять інформацію щодо предмета
доказування. Обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК
України апеляційний суд на вказані
вимоги закону уваги не звернув;
відхиляючи як доказ надану позивачкою
довідку від 17 серпня 2013 року щодо
вартості собаки, апеляційний суд
мотивів цього не навів та не врахував,
що надані позивачкою докази
відповідачем не спростовані, а додана
довідка є належним та допустимим
доказом розміру шкоди.

В частині відшкодування моральної
шкоди судові рішення відповідають
вимогам закону, висновки судів є
правильними, зроблені на підставі
дослідження та оцінки наданих
сторонами доказів (ст. 212 ЦПК України),
оскільки розмір моральної шкоди
визначений з урахуванням її
доведеності, вимог ст. ст. 23, 1167 ЦК
України.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, апеляційним судом не
встановлені, судове рішення
апеляційного суду в частині
відшкодування майнової шкоди не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
його скасування із передачею справи в
цій частині на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 17 грудня 2013 року в
частині відмови у відшкодуванні
майнової шкоди скасувати, справу в цій
частині передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Феодосійського
міського суду Автономної Республіки
Крим від 17 жовтня 2013 року та ухвалу
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 17 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.Ф. Хопта

Судді:
Б.І. Гулько

О.В.
Закропивний

М.Є.
Червинська

В.А.
Черненко