АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц /796/1905/2014
Головуючий в суді 1 інстанції
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Телегіній Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та
ОСОБА_3, яка подана їх представником
ОСОБА_4, на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 29 листопада
2013 року по справі за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства «Кредитпромбанк», третя
особа - ОСОБА_5 про визнання припиненими
договорів поруки,

встановила:

В серпні 2013 року позивачі ОСОБА_1,
ОСОБА_3 звернулись до суду з вказаним
позовом, в якому просили: визнати
припиненою з 04.08.2008 року поруку, яка
виникає на підставі договору поруки №
49.36/154-ПМК/1-08 від 06.02.2008 року, укладеного
між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1;
визнати припиненою з 30.07.2012 року поруку,
яка виникає на підставі договору
поруки № 49.36/154/10-ПЕК2 від 25.11.2010 року,
укладеного між ПАТ «Кредитпромбанк» та
ОСОБА_3

Свої вимоги обґрунтовували тим, що
06.02.2008 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та
ОСОБА_5 було укладено кредитний договір
№49.36/154-КМК-08, відповідно до умов якого
ОСОБА_5 було надано кредит у розмірі 82000
доларів США на строк до 05.02.2018 року.

06.02.2008 року в якості забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором між ОСОБА_1 та відповідачем
було укладено договір поруки №
49.36/154-ПМК/1-08, відповідно до якого ОСОБА_1
поручився за виконання зобов'язань
ОСОБА_5, що випливають з кредитного
договору.

Крім того, 25.11.2010 року в якості
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором між ОСОБА_3 та
відповідачем було укладено договір
поруки № 49.36/154/10-ПЕК2, відповідно до
якого ОСОБА_3 поручилась за виконання
зобов'язань ОСОБА_5, що випливають з
кредитного договору.

Порука, яка виникла на підставі
зазначених двох договорів має бути
визнана припиненою з огляду на
наступне.

Процентна ставка за користування
кредитом була визначена в п. 3
додаткової угоди № 49.36/154-КМК-08 ДУ1 від 06
лютого 2008 року до кредитного договору і
становила 13,5% річних. Однак 04.08.2008 року
до кредитного договору було внесено
зміни додатковою угодою № 1, п. 1.1., якої
передбачав нову редакцію п. 3
додаткової угоди від 06.02.2008 року і
встановлював процентну ставку за
користування кредитом у розмірі 15,5%
річних. Крім того, з графіку погашення
кредиту вбачається, що збільшено і
щомісячне значення частини кредиту,
яка підлягала поверненню. Ця зміна умов
кредитування стала наслідком
збільшення обсягу зобов'язань ОСОБА_1,
як поручителя.

ОСОБА_3, укладаючи з банком договір
поруки погоджувалась на обсяг

своїх зобов'язань за кредитним
договором, які були узгоджені між
банком та позичальником станом на
25.11.2010 року. Станом на вказану дату
позичальник оплачував кредит
відповідно до графіку погашення
кредиту, який узгоджено додатковою
угодою про зміни №5 від 25.11.2010 року до
кредитного договору.

Однак цей графік було викладено в новій
редакції додатковою угодою про зміни
№7 від 30.07.2012 року до кредитного
договору. Зі змісту нової редакції
графіку погашення кредиту стає
очевидним, що ним збільшено не лише
проценти за користування кредитом, але
і щомісячну частину кредиту, яка
підлягала поверненню. Отже, вказана
зміна умов кредитування стала
наслідком збільшення обсягу
зобов'язань ОСОБА_3, як поручителя.

Враховуючи, що поручителями ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 не було вчинено жодної дії, яка б
свідчила про надання ними згоди на
зміну зобов'язання, передбаченого
кредитним договором, яке мало
наслідком збільшення обсягу
відповідальності поручителів,
вважають, що в силу вимог ч. 1 ст. 559 ЦК
України порука припинилась.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 29 листопада 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням,
представник ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - ОСОБА_4
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове,
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Вказував, що оскільки в договорі поруки
умови зміни зобов'язання сторонами не
узгоджено, з матеріалів справи не
вбачається інформованості поручителів
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та згоди на
збільшення розміру їх
відповідальності, то відповідно до
вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України порука
припинилась. Крім того, оскільки банк
відповідно до умов кредитного договору
збільшив процентну ставку за кредитом,
у тому числі у зв'язку з порушенням
позичальником кредитної дисципліни,
але без згоди поручителів у порушення
п. 2.1 договору поруки, то підстав для
покладання відповідальності на
останніх за невиконання або неналежне
виконання позичальником своїх
зобов'язань перед банком немає,
оскільки порука припинилася.

В судовому засіданні представник
апелянтів підтримав апеляційну скаргу
та просив задовольнити; представник
відповідача вважала доводи
апеляційної скарги безпідставними та
просила залишити рішення суду першої
інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді Ящук Т.І.,
вислухавши пояснення осіб, що з'явились
в судове засідання, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про визнання поруки припиненою,
суд першої інстанції виходив з того, що
поручителі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 при
підписанні договорів поруки погодили
встановлення розміру процентної
ставки за кредитним договором в
майбутньому на підставі додаткових
угод, тому встановлення процентної
ставки за додатковими договорами не є
збільшенням обсягу відповідальності
поручителів.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
вважає їх законними, обґрунтованими і
такими, що відповідають обставинам
справи та нормам матеріального права,
які відповідно до спірних
правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги позивачів є
аналогічними доводам, викладеним в
обґрунтування позовної заяви, вони
були предметом розгляду суду першої
інстанції та отримали належну правову
оцінку.

Доводи апеляційної скарги позивачів
зводяться до того, що з укладенням
додаткової угоди від 04.08.2008 року, якою
процентну ставку за користування
кредиту було збільшено до 15,5% річних,
та додаткової угоди від 30.07.2012 року,
якою збільшено розмір нарахованих
процентів у графіку погашення кредиту,
було збільшено обсяг відповідальності
поручителів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 без їх
згоди.

Однак такі доводи колегія суддів не
приймає до уваги, як підставу для
задоволення апеляційної скарги та
скасування рішення, враховуючи
наступне.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
06.02.2008 року між ВАТ «Кредитпромбанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Кредитпромбанк» та ОСОБА_5 був
укладений кредитний договір
№49.36/154-КМК-08, умовами якого
встановлюється процедура та умови
надання банком в майбутньому кредитів
у рамках траншевої кредитної лінії у
національній валюті або в іноземних
валютах в межах загальної суми 82000
доларів США за офіційним курсом НБУ на
дату укладання кожної додаткової угоди
до цього договору про надання кредиту,
що є його невід'ємною частиною. Пунктом
4.4 кредитного договору остаточний
термін погашення заборгованості
визначений - 05.02.2018 року.

Відповідно до п. 1.2 договору, кредитні
зобов'язання банку та зобов'язання
позичальника щодо повернення коштів,
сплати процентів, а також інші права та
зобов'язання сторін, передбачені цим
договором, виникають з моменту
укладання сторонами додаткових угод
до цього договору про надання кредитів,
що є його невід'ємними частинами в
межах суми кредитів, передбачених
такими додатковими угодами. Термін
користування кожним окремим кредитом в
межах загальної суми, встановленої
пунктом 1.1. цього договору, та термін
його кінцевого повернення,
визначається додатковою угодою.

Пунктом 2.6 договору визначено, що
процентні ставки за надання кредитів
встановлюються в додаткових угодах за
кожним кредитом.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань позичальника за
вищевказаним кредитним договором
06.02.2008 року між позивачем ОСОБА_1 та ВАТ
«Кредитпромбанк» було укладено
договір поруки, за умовами якого
позивач взяв на себе зобов'язання
відповідати перед банком у тому ж
обсязі, на тих же умовах, та в ті ж
строки, що і боржник ОСОБА_5

Як вбачається з п.1.2 договору поруки,
поручитель ОСОБА_1 свідчить, що він
ознайомлений та згідний з істотними
умовами кредитного договору, зокрема:
розмір основного зобов'язання - 82 000
доларів США, процентні ставки за
користування кредитними коштами
встановлюються в додаткових угодах за
кожним кредитом.

В подальшому в рамках реалізації
зазначеного кредитного договору були
укладені додаткові угоди:

- додаткова угода № 49.36/154-КМК-08 ДУ1 від
06.02.2008 року, яким позичальнику на
споживчі цілі надано транш на суму 30 000
доларів США, з встановленням
процентної ставки за договором 13,5 %
річних, на строк до 05.02.2015 року;

- додаткова угода № 49.36/154-КМК-08 ДУ2 від
05.03.2008 року, про надання траншу на суму 52
000 доларів США на строк до 05.02.2015 року;

- додаткова угода № 1 від 04.08.2008 року,
якою в попередні додаткові угоди
внесено зміни щодо розміру процентів
шляхом встановлення процентної ставки
на рівні 15,5 % річних.

Додатковою угодою від 25.11.2010 року,
укладеною між ПАТ «Кредитпромбанк» та
ОСОБА_5 у новій редакції викладено
графік погашення кредиту

З метою забезпечення виконання
зобов'язань позичальником, 25.11.2010 року
між ПАТ «Кредитпромбанк» та позивачем
ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за
яким позивач взяла на себе зобов'язання
відповідати перед банком у тому ж
обсязі, на тих же умовах та в ті ж
строки, що і боржник.

Як вбачається з п.1.2 договору поруки,
поручитель ОСОБА_3 свідчить, що вона
ознайомлена та згідна з істотними
умовами кредитного договору, зокрема:
розмір основного зобов'язання - 82 000
доларів США, процентні ставки за
користування кредитними коштами
встановлюються в додаткових угодах за
кожним кредитом.

Зі змісту вищевказаних договорів
поруки вбачається, що сторони не
обумовлювали обов'язок банку
повідомляти поручителя про укладення
додаткових угод до кредитного договору
або змінювати при цьому договір поруки.

Додатковою угодою від 30.07.2012 року до
кредитного договору графік погашення
кредиту було викладено у новій
редакції, відповідно до якої
збільшилась загальна сума нарахованих
процентів у грошовому виразі.

Частиною 1 ст. 559 ЦК України встановлено,
що порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів,що виникають із
кредитних правовідносин», відповідно
до частини першої статті 559 ЦК
припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати тощо без додаткового
повідомлення поручителя та укладення
окремої угоди, то ця умова договору
стала результатом домовленості сторін
(банку і поручителя), а, отже, поручитель
дав згоду на зміну основного
зобов'язання.

Як вбачається з постанови Верховного
Суду України від 16 жовтня 2012 року за
№3-44гс12 по справі, стороною у якій є ПАТ
«Кредитпромбанк», з'ясувавши, що
пунктом 2.6 кредитного договору сторони
встановили, що проценти за надання
кредитів встановлюються в додаткових
угодах за кожним кредитом, а
поручитель у п.1.2 договору поруки
засвідчив, що ознайомлений та
погоджується з такими істотними
умовами кредитного договору, Верховний
Суд України підтвердив правильність
висновку касаційного суду про те, що
поручитель при підписанні договору
поруки погодив встановлення розміру
процентної ставки за кредитним
договором в майбутньому на підставі
додаткових угод, тому встановлення
процентної ставки за додатковими
договорами не є збільшенням обсягу
відповідальності поручителя.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції про відсутність підстав для
припинення поруки за договорами
поруки, укладеними між ПАТ
«Кредитпромбанк» з ОСОБА_1 та з ОСОБА_3,
оскільки при укладенні договорів
поруки сторони погодили встановлення
розміру процентної ставки за кредитним
договором в майбутньому на підставі
додаткових угод, тому встановлення
процентної ставки додатковими угодами
не є збільшенням обсягу їх
відповідальності.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують і не дають підстав
вважати, що ним допущено порушення
матеріального та процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення спору.

Таким чином, судом першої інстанції
було повно та всебічно встановлено
обставини справи, відповідно до
спірних правовідносин правильно
застосовано норми матеріального права,
доводи, викладені в апеляційній скарзі,
висновків суду не спростовують, в
зв'язку з чим підстави для скасування
рішення і задоволення апеляційної
скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313- 317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Печерського районного
суду м. Києва від 29 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: