У Х В А ЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Лесько А.О., Червинської
М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа: Коломийська міська рада
Івано-Франківської області, про
заборону будівництва, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного
суду Івано-Франківської області від
20 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що після придбання квартири
відповідачем розпочато будівельні
роботи на прилеглій до квартири
території з метою перепланування
придбаної квартири без дозвільних
документів та згоди інших жителів
будинку АДРЕСА_1 та суміжного
будинку АДРЕСА_2 що порушує права та
інтереси всіх власників вказаних
квартир та суперечить вимогам чинного
законодавства.

У жовтні 2012 року відповідачем вирито
котловани для встановлення основи під
заплановане будівництво.

Запланована відповідачем
реконструкція призведе до порушення
міцності або руйнування конструкції
будинку, погіршення цілісності
будинку, порушення вимог протипожежної
безпеки і засобів протипожежного
захисту, оскільки даний будинок
знаходиться в аварійному стані та є
суцільною конструкцією.

Котловани спричиняють шкоду квартирі
позивача, оскільки від атмосферних
опадів, які потрапляють у котловани
мокнуть стіни його квартири.

Відповідач продовжує завезення
будівельних матеріалів, добудову до
квартири розпочав на відстані менше 3 м
від вікна квартири позивача та
0,9 см від сусідньої межі належної йому
на праві власності земельної ділянки,
що призведе до затінення кімнат
будинку, в яких він проживає.

Реконструкція даху будинку та добудова
2 поверху може призвести до обвалу
всього даху, оскільки дах є спільним,
фундамент у будинку відсутній, а стіни
дерев'яні.

Згоди від власників та
квартиронаймачів сусідніх квартир
відповідач не отримував.

У зв'язку з цим позивач просив суд
заборонити відповідачу будівництво та
реконструкцію на території біля
будинку АДРЕСА_2 Зобов'язати
відповідача здійснити демонтаж
котлованів, встановлених на території
будинку та відновити стан земельної
ділянки, який існував до початку
встановлення котлованів.

Рішенням Коломийського міськрайонного
суду від 15 жовтня 2013 року позов
задоволено частково. Заборонено ОСОБА_4
будівництво на земельній ділянці по
АДРЕСА_2 У решті вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 20
листопада 2013 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення про відмову у позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції, виходив із того, що
відповідач розпочав будівництво без
погодження відповідної проектної
документації та згоди власників,
користувачів суміжної земельних
ділянок та будівель, що оточують місце
будівництва.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову у задоволенні позову, суд
апеляційної інстанції, виходив із того,
що законом не передбаченого обраного
позивачем способу захисту, зокрема,
такого як заборона будівництва. Від
іншої частини позовних вимог позивач
відмовився.

З таким висновком апеляційного суду
погодитись не можна, оскільки він не
ґрунтується на матеріалах справи та
суперечить нормам матеріального та
процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає.

Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ст. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорення.

У розумінні закону, суб'єктивне право
на захист - це юридично закріплена
можливість особи використати заходи
правоохоронного характеру з метою
поновлення порушеного права і
припинення дій, які порушують це право.

Перелік способів захисту цивільних
прав наведено у ст. 16 ЦК України,
зокрема у п. 3 ч. 2 цієї статті одним із
таких способів є припинення дії, яка
порушує право.

Застосування конкретного способу
захисту цивільного права залежить як
від змісту суб'єктивного права, за
захистом якого звернулася особа, так і
від характеру його порушення.

Як вбачається з матеріалів справи,
спірні правовідносини сторін виникли з
приводу проведення відповідачем
будівельних робіт без відповідних
дозволів уповноважених на те органів
та згоди власників, користувачів
суміжних земельних ділянок та
будівель, що оточують місце
будівництва.

Проте, апеляційний суд, відмовляючи у
задоволенні позову, всупереч вказаним
нормам матеріального права та
обставинам справи, дійшов помилкового
висновку про відсутність у чинному
законодавстві обраного позивачем
способу захисту порушеного права,
зокрема, шляхом припинення незаконного
будівництва.

Також, суд апеляційної інстанції
зазначив, що ОСОБА_3 відмовився від
позовних вимог про зобов'язання
відповідача здійснити демонтаж
котлованів, встановлених на земельній
ділянці біля будинку та відновлення
стану земельної ділянки, який існував
до початку встановлення котлованів.

Проте у матеріалах справи відсутня
заява позивача про відмову від
вказаних вимог та немає відповідної
ухвали суду про закриття провадження у
справі у цій частині позовних вимог.

Таким чином суд апеляційної інстанції
усупереч вимогам ст. 303 ЦПК України не
перевірив законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції; зокрема чи надано дозвіл на
виконання будівельних робіт
інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю,
які ведуть реєстр наданих дозволів; чи
дотримані при цьому вимоги ДБН 360-92
«Містобудування Планування і забудови
міських і сільських поселень» та яким
чином внаслідок здійснення
будівництва порушуються права та
інтереси позивача.

Оскільки суд апеляційної інстанції на
вищевикладені обставини уваги не
звернув, у порушення вимог ст. ст. 212-214
ЦПК України не врахував норм
матеріального та процесуального права,
які регулюють спірні правовідносини,
не встановив обставини, які мають
значення для правильного вирішення
справи, тому відповідно до ст. 338 ЦПК
України ухвалене у справі судове
рішення підлягає скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 20
листопада 2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська