Справа №477/2780/13-ц 11.02.2014 11.02.2014 11.02.2014
Провадження №22-ц/784/139/14
Провадження № 22-ц/784/139/14
інстанції: Полішко В.В.
Суддя-доповідач
апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 лютого 2014 року колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого:
Базовкіної Т.М..,

суддів:
Кушнірової Т.Б.,

Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання:
Шпонарській О.Ю.,

за участі відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Миколаєві цивільну
справу за апеляційними скаргами
публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» та

ОСОБА_3

на рішення Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 20 листопада
2013 року за позовом публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У травні 2012 р. публічне акціонерне
товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ
«Дельта Банк») звернулося з позовом до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог
позивач вказував, що 31 січня 2008 р. між
товариством з обмеженою
відповідальністю «Український
промисловий банк» та ОСОБА_3 укладено
кредитний договір № 68-004091/ФК-08 (далі -
Договір), згідно умов якого банк
передав відповідачу кредитні кошти у
розмірі 99875 грн. з кінцевим терміном
повернення 30 січня 2015 р. та за умови
сплати 11,5% річних за користування
кредитом.

Посилаючись на вказані
обставини, а також на те, що на підставі
договору про передачу активів та
кредитних зобов'язань АТ «Дельта Банк»,
правонаступником якого є позивач,
набуло право вимоги по кредитному
договору № 68-004091/ФК-08 від 31 січня 2008 р.,
а відповідач виконує свої зобов'язання
за Договором щодо повернення кредитних
коштів неналежним чином, внаслідок
чого заборгованість за договором
станом на 18 квітня 2012 р. складає 74700 грн.
25 коп., з яких 59918 грн. 83 коп. -
заборгованість за кредитом, 11485 грн. 60
коп. - заборгованість за процентами за
користування кредитом, 3295 грн. 82 коп. -
заборгованість з комісії, позивач
просив суд стягнути з відповідача
вказану суму заборгованості та судові
витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 20 листопада
2013 р. позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Дельта Банк» 58350 грн. 98 коп.
заборгованості за кредитним договором
та 583 грн. 50 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі представник
ПАТ «Дельта Банк» вказує на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права і просить рішення
суду скасувати, ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

ОСОБА_3 також подано апеляційну
скаргу, в якій він вказує на те, що судом
неповно взято до уваги погашення
частини заборгованості за рахунок
страхового відшкодування і просить
рішення суду змінити, стягнути з нього
на користь позивача 38786 грн. 31 коп.
заборгованості.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення відповідача, перевіривши
правильність рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга ПАТ «Дельта Банк»
підлягає задоволенню, а в задоволенні
апеляційної скарги ОСОБА_3 слід
відмовити із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що 31 січня 2008 р. між
товариством з обмеженою
відповідальністю «Український
промисловий банк» та ОСОБА_3 укладено
кредитний договір № 68-004091/ФК-08, на
виконання якого Банк передав
відповідачу кредитні кошти у розмірі
99875 грн. на придбання автомобілю за
умови їх повернення до 30 січня 2015 р.
частинами та сплати 11,5% на рік за
користування кредитом.

На підставі договору про передачу
активів та кредитних зобов'язань,
укладеного 30 червня 2010 р. між
акціонерним товариством «Дельта Банк»,
товариством з обмеженою
відповідальністю «Український
промисловий банк» та Національним
банком України, АТ «Дельта Банк»,
правонаступником якого є позивач,
набуло право вимоги по кредитному
договору № 68-004091/ФК-08 від 31 січня 2008 р.

Відповідач виконує свої
зобов'язання за Договором неналежним
чином.

Так, з вересня 2009 р. відповідач
припинив виконувати свої зобов'язання
за договором і поновив їх виконання у
2012 р.

Згідно уточненого розрахунку
позивача станом на 12 листопада 2013 р.
заборгованість відповідача за
договором становить 73150 грн. 74 коп.: 59918
грн. 83 коп. - заборгованість за кредитом,
12932 грн. 29 коп. - заборгованість за
процентами за користування кредитом, 299
грн. 62 коп. - заборгованість з комісії.

Відповідно до ч. 1 статті 1054 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК
України. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2
ст. 1050 ЦК України).

Встановивши наведені обставини, суд
обґрунтовано на підставі ст.ст. 525, 526, 625,
1050, 1054 ЦК України прийшов до
правильного висновку про необхідність
стягнення з відповідача
заборгованості за кредитним договором.

Частково задовольняючи позов, суд
виходив з того, що відсутні підстави
для стягнення з відповідача
заборгованості по відсоткам та
комісії, оскільки позивач повідомив
відповідача про заміну кредитора лише
у квітні 2012 р.

Однак, з таким висновком погодитись не
можна, виходячи з наступного.

Так, згідно листа-повідомлення (а.с. 20-21)
від 15 квітня 2011 р. позивач повідомлявся
про заміну кредитора та розмір
заборгованості.

В силу ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок, зокрема, передання
ним своїх зобов'язань іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 516 ЦК України передбачено, що
заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні, новий кредитор несе ризик
настання несприятливих для нього
наслідків. У цьому разі виконання
боржником свого обов'язку первісному
кредиторові є належним виконанням.

В силу ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має
право не виконувати свого зобов'язання
новому кредиторові до надання
боржникові доказів переходу до нового
кредитора прав у зобов'язанні.

З аналізу наведених норм вбачається, що
єдиним наслідком неповідомлення новим
кредитом боржника про заміну кредитора
у зобов'язанні є те, що боржник має
право не виконувати свої зобов'язання
новому кредиторові до повідомлення
щодо заміни кредитора, а виконання ним
свого обов'язку первісному кредиторові
у такому випадку є належним виконанням.

З матеріалів справи вбачається і таке
визнається відповідачем, що з вересня
2009 р. він припинив виконання
зобов'язань за кредитним договором
перед товариством з обмеженою
відповідальністю «Український
промисловий банк».

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання його у
строк, встановлений договором або
законом. Прострочення боржника не
нестає, якщо зобов'язання не може бути
виконано внаслідок прострочення
кредитора.

Кредитор вважається таким, що
прострочив, якщо він відмовився
прийняти належне виконання,
запропоноване боржником, або не вчинив
дій, що встановлені договором, актами
цивільного законодавства чи
випливають із суті зобов'язання або
звичаїв ділового обороту, до вчинення
яких боржник не міг виконати свого
обов'язку (ч. 1ст. 613 ЦК України).

Боржник за грошовим зобов'язанням не
сплачує проценти за час прострочення
кредитора (ч. 4 ст. 613 ЦК України).

З аналізу наведених норм закону та
встановлених по справі обставин
вбачається, що, оскільки ОСОБА_3 не
довів, що кредитори відмовлялися від
отримання належного за кредитним
договором і він не мав можливості через
таке виконати свої обов'язки
позичальника, зокрема шляхом внесення
належних кредиторові коштів у депозит
нотаріуса (ч. 1 ст. 537 ЦК України), його
слід вважати боржником, який
прострочив.

Підстави для встановлення
прострочення кредитора у спірних
правовідносинах відсутні.

Оскільки в силу положень ч. 4 ст. 613 ЦК
України боржник звільняється від
сплати процентів лише за умови
прострочення кредитора, суд помилково
дійшов висновку про можливість
звільнити відповідача від сплати
процентів. Звільнення від сплати
комісії ні законом, ні кредитним
договором не передбачено.

За такого є передбачені законом
підстави для стягнення нарахованої
позивачем заборгованості в повному
обсязі.

Доводи в апеляційній скарзі ОСОБА_3, що
при розрахунку заборгованості
позивачем та судом не було враховано
страхові платежі в сумі 2336 грн. 86 коп. та
2400 грн. 66 коп. є безпідставними.

Так, згідно розрахунку заборгованості,
наданого позивачем (а.с. 69-72), у
листопаді 2010 р. в рахунок погашення
заборгованості відповідача за
договором надійшло 2400 грн. 66 коп.
страхового відшкодування, які позивач
отримав в якості вигодонабувача за
договором добровільного страхування
наземного транспортного засобу від 31
січня 2008 р. (а.с. 84-85) у зв'язку зі
страховим випадком, що стався 19 грудня
2009 р. Ця сума страхового відшкодування
визначена згідно страхового акту від 15
листопада 2010 р. (а.с. 80) та розрахунку
страхового відшкодування від 15
листопада (а.с. 79). Сума страхового
відшкодування 2336 грн. 86 коп.
визначалась страховиком 21 квітня 2010 р.
(а.с. 76, 77) за страховим випадком, що
стався 21 жовтня 2009 р., але відомостей
про те, що страховою компанією ця сума
була перерахована позивачеві або
попередньому кредиторові і не була
врахована при розрахунку
заборгованості відповідачем не надано.

Більш того, з уточненого розрахунку
вбачається, що у липні 2010 р. та в лютому
2011 р. в погашення заборгованості
ОСОБА_3 позивачем отримано відповідно
1658 грн. 10 коп. та 1600 грн., тоді як за
твердженням відповідача він виплати за
кредитним договором у цей період не
здійснював.

Що стосується платежів, які здійснив
відповідач в погашення заборгованості,
починаючи з квітня 2012 р. по 12 листопада
2013 р., то платежі в сумі 15200 грн. (а.с. 88-93)
враховані позивачем в уточненому
розрахунку (а.с. 71-72). Платіж в сумі 1200
грн., здійснений за квитанцією № 28503328
від 14 листопада 2013 р. (а.с. 93), не був
врахований позивачем, оскільки
надійшов після 12 листопада 2013 р.

За такого колегія суддів приходить до
висновку, що позивачем доведено, що
заборгованість відповідача за
кредитним договором станом на 12
листопада 2013 р. становить 73150 грн. 74 коп.,
яка і підлягає стягненню.

З урахуванням наведених обставин
справи в силу п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
рішення необхідно змінити, одночасно
відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК
України на користь позивача необхідно
стягнути 731 грн. 50 коп. судового збору.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и и л а :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
задовольнити, апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Жовтневого районного
суду Миколаївської області від 20
листопада 2013 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» 73150 грн. 74 коп. ( 70813 грн. 88
коп. ) грн. заборгованості за кредитним
договором № 68-004091/ФК-08, укладеним 31
січня 2008 року між товариством з
обмеженою відповідальністю
«Український промисловий банк» та
ОСОБА_3, з яких: 59918 грн. 83 коп. -
заборгованість за кредитом, 12932 грн. 29
коп. - заборгованість за процентами за
користування кредитом, 299 грн. 62 коп. -
заборгованість по комісії та 731 грн. 50
коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: