Справа №1421/5229/12 04.02.2014 04.02.2014 04.02.2014
Провадження №22-ц/784/531/14
Провадження: № 22-ц/784/531/14
інстанції: Горбенко С.А.
Суддя-доповідач
апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 лютого 2014 року колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого:
Базовкіної Т.М.,

суддів:
Кушніровій Т.Б.,

Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання:
Богуславській О.М.,

за участю позивачки ОСОБА_3,
відповідача ОСОБА_4, його представника
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Миколаєві цивільну
справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_3

на рішення Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 25 березня 2013 року за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ
майна,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2012 року ОСОБА_3
звернулася з позовом до ОСОБА_4 про
встановлення факту проживання ними
однією сім'ю без реєстрації шлюбу з 3
вересня 1997 р. по 21 листопада 2009 р., а
також визнання будинку АДРЕСА_1
спільним майном, набутим під час шлюбу,
визнання за кожним з них по ? частини
жилого будинку та поділ іншого
спільного майно.

Позивачка просила виділити їй у
власність: зерноочисну машину СМ-4
вартістю 24300 грн., навісний оприскувач
ОПШН -15 вартістю 5950 грн., машину для
внесення добрива МВД -800 (РУМ) вартістю
6300 грн., ємкість для пального об'ємом 3
куб.м. бензовоз вартістю 2160 грн., всього
на суму 95715 грн. Відповідачу вона
просила виділити у власність:
зернозавантажувач ЗПС-100 вартістю 26100
грн., бочку для води металеву з помпою
об'ємом 3 куб.м. вартістю 4536 грн., борону
БДТ-2 вартістю 5239 грн., приставку для
збирання соняшника ППЗ6-02НА вартістю 2515
грн., верстат деревообробний УБД 200
вартістю 3240 грн., всього майна на 99175
грн., також стягнути на її користь з
відповідача 1460 грн. різниці у вартості
спільного майна.

Обґрунтовуючи позовні вимоги
відносно будинку позивачка вказувала,
що половину будинку відповідач
успадкував, а половину вони викупили у
брата відповідача. Крім того, під час
перебування у шлюбі вони з
відповідачем за спільні кошти суттєво
перебудували будинок та
відремонтували його, а тому їй належить
половина будинку. Щодо іншого майна,
то позивачка посилалася, на те, що це
майно, крім бочок та верстата, які
придбані під час шлюбу, було придбано в
період, коли вони з відповідачем
проживали однією сім'єю без реєстрації
шлюбу. У зв'язку з чим, вона має право на
половину цього майна.

Рішенням Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 25 березня 2013 року позов
задоволено частково.

Встановлено факт проживання
сторін однією сім'єю без реєстрації
шлюбу з 1 січня 2004 року по 21 вересня 2009
року. Поділено між ними майно. ОСОБА_4
виділено у власність бочку металеву з
помпою об'ємом 3 куб.м. вартістю 4536
грн., та з нього на користь позивачки
стягнута половина вартості бочки - 2268
грн.

В інший частині в задоволенні
позову відмовлено. З ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 стягнуто 336 грн. 70 коп. судових
витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, про задоволення позову в повному
обсязі, вказуючи на невідповідність
висновків обставинам справи, вимогам
матеріального права.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 04 липня 2013 р.
рішення Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 25 березня 2013 р. скасовано,
ухвалено нове рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_3

Встановлено факт проживання ОСОБА_3 з
ОСОБА_4 однією сім'ю без реєстрації
шлюбу з 1 січня 2004 року по 21 листопада 2009
року. Визнано за ОСОБА_3 право власності
на 1/4 частину будинку АДРЕСА_1, з
належними до будинку господарськими та
побутовими будівлями та спорудами.
Визнано за ОСОБА_4 право власності на 3/4
частини будинку АДРЕСА_1, з належними до
будинку господарськими та побутовими
будівлями та спорудами. Виділено у
власність ОСОБА_4 бочку металеву для
води з помпою об'ємом 3 куб.м. вартістю
4536 грн., верстат деревообробний УБД 200
вартістю 3240 грн., а всього майна на 7776
грн. Виділено у власність ОСОБА_3 бочку
для пального об'ємом 3 куб м. вартістю 2160
грн. Стягнуто на користь ОСОБА_3 з
ОСОБА_4 30672 грн. компенсації та 2564 грн.
судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 грудня 2013 р.
рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 04 липня 2013 р.
в частині визнання за ОСОБА_3 та ОСОБА_4
права власності відповідно на ? частину
та ? частини жилого будинку АДРЕСА_1 з
належними до будинку господарськими та
побутовими спорудами скасовано, справу
в цій частині направлено на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення
апеляційного суду залишено без змін.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення позивачки, відповідача, його
представника, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга в частині
оскарження вирішення судом вимог щодо
поділу жилого будинку не підлягає
задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та
судами встановлено, що сторони
перебували у шлюбі з 02 вересня 1972 р. до 03
вересня 1997 р. Також судами встановлено
факт проживання сторін у період з 01
січня 2004 р. до 21 листопада 2009 р. однією
сім'єю без реєстрації шлюбу.

Вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
придбання зазначеного майна.

При визначенні правового режиму
спірного майна та визначення права
сторін на частки у майні, слід виходити
з тих норм права, що діяли на час
придбання майна.

Звертаючись з позовом, позивачка
наполягала на визнанні спільним майном
подружжя жилого будинку АДРЕСА_1 з
належними до будинку господарськими та
побутовими спорудами, оскільки
вважала, що частина його була придбана
за спільні кошти подружжя, а також у
зв'язку з тим, що на час спільного
проживання вони з відповідачем провели
капітальний його ремонт.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно зі свідоцтвом про право на
спадщину від 24 липня 1984 р. ОСОБА_4 після
смерті своє матері - ОСОБА_6, успадкував
житловий будинок з надвірними
прибудовами, розташований АДРЕСА_1 (а.с.
22).

07 травня 1998 р. виконавчим комітетом
Лисогірської сільської ради народних
депутатів ОСОБА_4 видано свідоцтво про
право особистої власності на вказаний
житловий будинок.

За таких обставин при вирішенні спору
щодо вказаного нерухомого майна
необхідно виходити з норм КпШС України,
ЦК УРСР 1963 р. та Закону України «Про
власність», які регулюють спірні
правовідносини.

Відповідно до чинного на час, коли
відповідач набув у власність спірний
будинок, законодавства спільною
сумісною власністю є майно, нажите
подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону
«Про власність», ст. 22 КпШС України)
майно, придбане внаслідок спільної
праці членів сім'ї чи майно, що є у
власності осіб, які ведуть селянське
(фермерське) господарство, якщо
письмовою угодою відповідно між
членами сім'ї чи членами селянського
(фермерського) господарства не
передбачено інше або майно, придбане
внаслідок спільної праці громадян, що
об'єдналися для спільної діяльності,
коли укладеною між ними письмовою
угодою визначено, що воно є спільною
сумісною власністю (п.1 ст.17, ст.18, п.2 ст.17
Закону «Про власність»).

Відповідно до ст. ст. 22 КпШС України
спільною сумісною власністю подружжя є
нажите ними в період шлюбу рухоме і
нерухоме майно, яке може бути об'єктом
права приватної власності (крім майна,
нажитого кожним із подружжя під час їх
роздільного проживання при фактичному
припиненні шлюбу).

Згідно ст. 24 КпШС України майно, яке
належало кожному з подружжя до
одруження, а також одержане ним під час
шлюбу в дар або в порядку успадкування,
є власністю кожного з них.

Таким чином, спірний будинок, який було
отримано відповідачем у власність хоча
і під час перебування сторін у шлюбі,
але в порядку спадкування, не належить
до спільного майна подружжя.

Посилання позивачки на те, що лише ?
частина будинку була отримана
відповідачем в порядку спадкування, а
інша ? була придбана сторонами у брата
відповідача суперечить наведеним
положенням закону та
правовстановлюючим документам,
оскілки за вказаним вище свідоцтвом
відповідач отримав у спадок весь
житловий будинок, а тому такі посилання
не є підставою для визнання спірного
будинку спільною сумісною власністю
сторін та його поділу.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу ст. 25 КпШС України якщо майно, яке
було власністю одного з подружжя, за
час шлюбу істотно збільшилося у своїй
цінності внаслідок трудових або
грошових затрат другого з подружжя або
обох, воно може бути визнане судом
спільною сумісною власністю подружжя.

Однак, позивачка не надала
переконливих та безперечних доказів,
які підтверджували б, що проведені за
час шлюбу сторін поліпшення
успадкованого відповідачем жилого
будинку призвели до суттєвого
збільшення його цінності.

Так, згідно технічного паспорту на
спірний будинок після отримання його у
спадщину були збудовані лише
господарські споруди - сараї, гараж та
топочна. Житловий будинок не
перебудовувався, житлова площе не
збільшувалася.

За такого суд обґрунтовано дійшов
висновку про відсутність підстав для
визнання будинку спільною сумісною
власністю сторін та його поділу.

Між тим, як встановлено у рішенні
апеляційного суду та окремій ухвалі
від 04 липня 2013 р., справа була
розглянута неповноважним судом у
зв'язку з порушенням вимог ст. 11-1 ЦПК
України щодо розподілу цивільних
справ, а тому рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позовних вимог про
визнання будинку спільною сумісною
власністю та його поділ.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного
суду Миколаївської області від 25
березня 2013 року в частині вирішення
позовних вимог про визнання жилого
будинку спільною власністю подружжя та
визнання права власності на ? частину
жилого будинку скасувати, ухвалити в
цій частині нове рішення.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
жилого будинку АДРЕСА_1 спільною
власністю подружжя та визнання права
власності на ? частину цього будинку
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: