АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/1935/2014
інстанції: Волокітіна Н.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Шахової О.В., Поливач Л.Д.

при секретарі: Охневській Т.В.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
"Експлуатаційно-житлова компанія" до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги, за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 4 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ТОВ
"Експлуатаційно-житлова компанія"
звернулося до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що відповідач є
власником квартири АДРЕСА_1 та
споживачем наданих ним
житлово-комунальних послуг. У
порушення норм діючого законодавства
відповідач не виконує своїх обов'язків
щодо своєчасної оплати за надані
комунальні послуги, внаслідок чого
утворилась заборгованість.

Посилаючись на викладене, позивач, з
урахуванням уточнених позовних вимог,
просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою
користь заборгованість за
житлово-комунальні послуги за період з
1 липня 2007 року по 30 травня 2013 року в
розмірі 27491 грн. 45 коп.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 4 жовтня 2013 року позов
ТОВ "Експлуатаційно-житлова компанія"
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ТОВ "Експлуатаційно-житлова
компанія" заборгованість за
житлово-комунальні послуги в розмірі
27491 грн. 45 коп., а також витрати на
правову допомогу в розмірі 500 грн. та
судовий збір у розмірі 274 грн. 91 коп.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову. Скаржник
зазначає, що позивачем не подано
доказів на підтвердження надання ним
житлово-комунальних послуг
відповідачу, а також того, що вона їх
отримувала; також не подано документів
на підтвердження того, що позивач
дійсно є балансоутримувачем будинку
АДРЕСА_1; суд дійшов помилкового
висновку про те, що оскільки вона
отримує від ТОВ
"Експлуатаційно-житлова компанія" такі
послуги, то знаходиться у фактичних
договірних відносинах з виконавцем
послуг; між сторонами не було укладено
договору про надання
житлово-комунальних послуг та вона не
отримувала жодних пропозицій щодо
укладення такого договору; судом було
безпідставно відмовлено у
застосуванні строку позовної давності.

Представники ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3
в суді апеляційної інстанції
підтримали апеляційну скаргу з
наведених в ній підстав.

Представник ТОВ
"Експлуатаційно-житлова компанія" в суд
апеляційної інстанції не з'явився, про
час і місце розгляду справи
повідомлений належним чином. З
урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК
України його неявка не перешкоджає
розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є
власником квартири АДРЕСА_1.

20 вересня 2006 року між ТОВ
"ЕлітЖитлоСервіс", як виконавцем, та ТОВ
"Юга-Групп", як замовником, був
укладений договір № 20-09-06 по утриманню
та експлуатації будинку по АДРЕСА_1, за
умовами якого замовник доручив, а
виконавець прийняв на себе
зобов'язання здійснювати утримання
вказаного житлового будинку,
забезпечувати його експлуатацію і
обслуговування відповідно до закону та
умов цього договору за винагороду,
здійснювати утримання будинку і
прибудинкової території, виконувати
роботи та надавати послуги згідно
переліку, який наведений в Додатку № 1,
який є невід'ємною частиною даного
договору.

Згідно додаткової угоди № 1 до Договору
№ 20-09-06 від 20 вересня 2006 року від 1
вересня 2007 року, укладеної між ТОВ
"Юга-Групп", ТОВ "ЕлітЖитлоСервіс" та ТОВ
"Експлуатаційно-житлова компанія",
останнє прийняло на себе всі права та
обов'язки по договору від виконавця
щодо здійснення утримання та
експлуатації житлового будинку по
АДРЕСА_1, та набуло всіх прав та
обов'язків, що відповідно до договору
належать виконавцю.

Додатковими угодами № 2 від 20 вересня
2006 року та № 3 від 17 вересня 2008 року
строк дії договору від 20 вересня 2006
року було продовжено.

Розпорядженням Дніпровської районної
у м. Києві державної адміністрації № 967
від 30 червня 2013 року визначено, що ТОВ
"ЕлітЖитлоСервіс" здійснює
експлуатацією будинку, теплові,
кабельні мережі приймає на баланс АК
"Київенерго"; водопровідні,
каналізаційні мережі приймає на баланс
ВАТ АК "Київводоканал"; електромережі -
КП "Київміськсвітло".

ТОВ "Експлуатаційно-житлова компанія"
на виконання вимог "Про
житлово-комунальні послуги" були
укладені договори про постачання
теплової енергії у вигляді гарячої
води з ЗАТ "Енергогенеруюча компанія
"Укр-Кан Пауер" (а. с. 102-104) та ТОВ
"Євро-Реконструкція" (а. с. 112-115); договір
про постачання електричної енергії з
АК "Київенерго" (а. с. 123-126); договір на
технічне обслуговування та ремонт
ліфтів з ПП "Експеримент" (а. с. 137-138) та
договір про постачання питної води та
приймання стічних вод через приєднані
мережі з ВАТ "АК "Київводоканал" (а. с.
118-119).

Згідно із наданого позивачем
розрахунку сума заборгованості ОСОБА_1
за період з 1 липня 2007 року по 30 травня
2013 року за надані послуги становить 27491
грн. 45 коп.

Основні засади організаційних,
господарських відносин, що виникають у
сфері надання та споживання
житлово-комунальних послуг між
виконавцями і споживачами, а також їхні
права та обов'язки визначено у Законі
України "Про житлово-комунальні
послуги".

Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 19 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги" учасниками відносин у сфері
житлово-комунальних послуг є: власник,
споживач, виконавець, виробник.
Виробник послуг може бути їх
виконавцем. Особливими учасниками
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг є балансоутримувач та
управитель, які залежно від
цивільно-правових угод можуть бути
споживачем, виконавцем або виробником.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги" передбачене право споживача
одержувати вчасно та відповідної
якості житлово-комунальні послуги
згідно із законодавством та умовами
договору на надання
житлово-комунальних послуг, при цьому
такому право прямо відповідає
визначений пунктом 5 частини 3 статті 20
цього Закону обов'язок споживача
оплачувати житлово-комунальні послуги
у строки, встановлені договором або
законом.

Відповідно до ст. ст. 7, 13 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги" до
повноважень органів місцевого
самоврядування у сфері
житлово-комунальних послуг належить,
зокрема, встановлення цін/тарифів на
житлово-комунальні послуги відповідно
до закону; визначення виконавця
житлово-комунальних послуг відповідно
до цього Закону в порядку,
затвердженому центральним органом
виконавчої влади з питань
житлово-комунального господарства.

Залежно від функціонального
призначення житлово-комунальні
послуги поділяються на: комунальні
послуги (централізоване постачання
холодної та гарячої води,
водовідведення, газо-та
електропостачання, централізоване
опалення, а також вивезення побутових
відходів тощо); послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій (прибирання внутрішньо
будинкових приміщень та прибудинкової
території, санітарно-технічне
обслуговування, обслуговування
внутрішньобудинкових мереж, утримання
ліфтів, освітлення місць загального
користування, поточний ремонт,
вивезення побутових відходів тощо);
послуги з управління будинком,
спорудою або групою будинків
(балансоутримання, укладення договорів
на виконання послуг, контроль
виконання умов договору тощо); послуги
з ремонту приміщень, будинків, споруд
(заміна та підсилення елементів
конструкцій та мереж, їх реконструкція,
відновлення несучої спроможності
несучих елементів конструкцій тощо).

Статтями 20, 21 Закону визначені
обов'язки споживача та виконавця
житлово-комунальних послуг. Зокрема,
обов'язком споживача є укладення
договору на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовленого виконавцем на основі
типового договору, а також оплата
житлово-комунальних послуг у строки,
встановлені договором або законом, а
обов'язком виконавця - надання послуг
вчасно та відповідної якості згідно із
законодавством та умовами договору, а
також підготовка та укладення зі
споживачем договору про надання
житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотриманням умов його виконання згідно
з типовим договором.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" управитель
зобов'язаний забезпечувати
експлуатацію будинку, споруди,
житлового комплексу або комплексу
будинків і споруд та об'єктів
благоустрою, розташованих на
прибудинкових територіях, згідно з
умовами укладених договорів,
стандартами, нормативами, нормами і
правилами; вимагати своєчасної і в
повному обсязі оплати наданих
житлово-комунальних послуг від
споживачів.

Із матеріалів справи убачається, що між
сторонами відсутній письмовий договір
про надання житлово-комунальних
послуг, проте такі послуги відповідачу
надавалися, а відповідач їх приймала та
не оплачувала.

Таким чином, відсутність відповідного
договору між споживачем
житлово-комунальних послуг та їх
виконавцем не є підставою для відмови у
стягненні заборгованості з оплати
житлово-комунальних послуг, оскільки
згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають також із
дій осіб, які породжують ці права та
обов'язки, і такою дією є реальне
надання послуг та їх отримання
відповідачем.

Ураховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що неукладення відповідачем
договору про надання послуг не
звільняє його обов'язку оплатити
отримані послуги й обгрунтовано
ухвалив рішення про задоволення
позову.

За положеннями ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно чч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна
давність переривається у разі
пред'явлення особою до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач. Після
переривання перебіг позовної давності
починається заново. Час, що минув до
переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується.

За змістом вказаних норм перебіг
позовної давності переривається
поданням заяви про видачу судового
наказу та починається заново поданням
відповідного позову після відмови у
відкритті провадження за заявою про
видачу судового наказу.

Наведені в апеляційній скарзі інші
доводи з урахуванням наведеного вище
не відносяться до тих підстав, з якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість ухвалення рішення щодо
скасування або зміни оскаржуваного
судового рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Оскільки доводи апеляційної скарги та
матеріали справи не дають підстав для
висновку про порушення судом першої
інстанції норм матеріального або
процесуального права, а отже відсутні
передбачені ст. 309 ЦПК України підстави
для скасування оскаржуваного рішення,
колегія суддів вважає за необхідне
відхилити апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 4 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий
Я.В. Головачов

Судді:
О.В. Шахова

Л.Д.Поливач