Єдиний унікальний номер 245/1018/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/3272/2014
Єдиний унікальний номер 245/1018/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/3272/2014
Головуючий у 1 інстанції Дмитрієв О.Ф.
Доповідач Гусєв В.В.
І М Е Н Е М У
Апеляційний суд Донецької області в
головуючого судді
суддів
Гусєва В.В., Халаджи О.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє
ОСОБА_2, на рішення Старобешівського
районного суду Донецької області від 27
лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Приватного акціонерного
товариства «Комсомольське
рудоуправління», треті особи ОСОБА_3,
ОСОБА_4, Первинна організація
профспілки трудящих металургійної і
гірничодобувної промисловості України
приватного акціонерного товариства
«Комсомольське рудоуправління», про
визнання наказів незаконними,
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку, -
У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з зазначеним позовом, пізніше
уточнивши свої вимоги, посилаючись на
те, що він з 12 липня 2000 року працював у
відповідача на різних посадах, з 02
липня 2007 року був переведений
машиністом екскаватору 6 розряду
Центрального кар*єру постійно, звідки
на підставі наказу № 400/к від 08
листопада 2013 року був звільнений з 11
листопада 2013 року на підставі п.3 ст.40
КЗпП України за систематичне
невиконання без поважних причин
обов*язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку.
Наказом відповідача від 24 грудня 2013
року № 465/к було змінено дату
звільнення ОСОБА_1 з 11 листопада 2013 року
на 19 листопада 2013 року з виплатою
відповідних перерахувань та внесенням
змін до трудової книжки. Підставою для
звільнення відповідачем зазначені
накази № 250 від 12 липня 2013 року, № 355 від
09 жовтня 2013 року, № 370 від 22 жовтня 2013
року та № 376 від 28 жовтня 2013 року, з
якими позивач не згоден, ознайомлений
не був, тому просив визнати їх
незаконними та скасувати. Позивач
також вважає незаконними та просив
скасувати накази № 400/к від 08 листопада
2013 року та № 162 від 11 листопада 2013 року
про звільнення, наказ № 465/к від 24
грудня 2013 року про зміну дати
звільнення, оскільки з 08 листопада 2013
року по 18 листопада 2013 року перебував
на лікарняному, про що було відомо
відповідачу. Просив поновити його на
роботі та стягнути з відповідача
середній заробіток за час вимушеного
Рішенням Старобешівського
районного суду Донецької області від 27
лютого 2014 року в задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач
ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати зазначене
судове рішення і ухвалити нове рішення
про задоволення його позовних вимог.
Апелянт посилається на те, що
адміністрацією підприємства на нього
оказувався тиск, у зв'язку з чим
проводились надумані перевірки з метою
виявлення порушень саме ним. Позивач
зазначає, що судом були дослідження
письмові докази, які вказують на
безпідставність накладення на нього
стягнень. Позивач наполягає на тому, що
з наказами про накладення на нього
стягнень був ознайомлений лише на
засіданні профкому. Засідання профкому
вважає формальним, оскільки з
протоколу не вбачається хто вів
зібрання, скільки членів було приймало
участь на ньому. Апелянт також
зазначає, що на підприємстві
відмовились приймати у нього лікарняні
листи. Крім того, апелянт не
погоджується з наказом про зміну дати
звільнення., оскільки зміна дати
проходить більш чим через місяць, а
рішення профкому дійсно лише на
протязі місяця.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції позивач ОСОБА_1 та його
представник ОСОБА_2. підтримали доводи
апеляційної скарги і просили її
задовольнити.

Представник відповідача Повещенко
Т.В. в судовому засіданні просила
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду залишити без змін.

Треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
Первинна організація профспілки
трудящих металургійної і
гірничодобувної промисловості України
приватного акціонерного товариства
«Комсомольське рудоуправління» про
час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином, надали до
суду заяви про розгляд справи без їх
участі.

Заслухавши доповідача, пояснення
присутніх сторін, перевіривши
матеріали справи та доводи скарги,
апеляційний суд вважає, що скарга
підлягає відхиленню за таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що звільнення ОСОБА_1
відповідало за наявністю підстав та
процедурою вимогам, що містяться у п.3
ч.1 ст.40 КЗпП України, підстави для його
звільнення є доведеними, в тому числі і
станом на 19 листопада 2013 року.

Висновки суду першої інстанції є
правильними, відповідають фактичним
обставинам справи, нормам права, які
судом вірно застосовані.

Трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов*язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов*язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін
(ст. 21 КЗпП України).

Укладення трудового договору
оформляється наказом чи
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівників на роботу.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.40 КЗпП
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Відповідно до п. 22 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, у
справах про поновлення на роботі осіб,
звільнених за порушення трудової
дисципліни, судам необхідно з'ясувати,
в чому конкретно проявилось порушення,
що стало приводом до звільнення, чи
могло воно бути підставою для
розірвання трудового договору за
пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи
додержані власником або уповноваженим
ним органом передбачені статтями 147(1),
148, 149 КЗпП правила і порядок
застосування дисциплінарних стягнень,
зокрема, чи не закінчився встановлений
для цього строк, чи застосовувалось вже
за цей проступок дисциплінарне
стягнення, чи враховувались при
звільненні ступінь тяжкості вчиненого
проступку і заподіяна ним шкода,
обставини, за яких вчинено проступок, і
попередня робота працівника.

Зокрема, у справі про звільнення
за п. 3 ст. 40 КЗпП України суд повинен
з'ясувати, чи передував безпосередньо
звільненню дисциплінарний проступок,
за який застосовувалися інші заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення, та чи можна вважати у зв'язку
з вчиненням його систематичним
невиконанням працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку.

Як вбачається з п.23 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, за
передбаченими п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
підставами працівник може бути
звільнений лише за проступок, вчинений
після застосування до нього
дисциплінарного чи громадського
стягнення за невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку. У
таких випадках ураховуються ті заходи
дисциплінарного стягнення, які
встановлені чинним законодавством і не
втратили юридичної сили за давністю
або не зняті достроково (ст. 151 КЗпП
України), і ті громадські стягнення, які
застосовані до працівника за порушення
трудової дисципліни відповідно до
положення або статуту, що визначає
діяльність громадської організації, і
з дня накладення яких до видання наказу
про звільнення не минуло більше одного
року.

Виходячи з наведеного, звільнення
працівника за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
передбачає винні дії працівника та
невиконання ним без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором, на укладення якого
була його вільна згода.

Розірвання трудового договору з
вказаних підстав може бути проведено
лише за попередньою згодою виборного
органу (профспілкового представника)
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник (ч. 1ст.43 КЗпП).

Згідно зі ст. 149 КЗпП України за
кожне порушення трудової дисципліни
може бути застосовано лише одне
дисциплінарне стягнення. До таких
видів стягнень згідно з ч. 1 ст. 147 КЗпП
України належать: догана та звільнення.
Звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП
України - є видом дисциплінарного
стягнення.

Судом першої інстанції
встановлено і це видно з матеріалів
справи, що позивач ОСОБА_1 працював у
відповідача з 12 липня 2000 року, з 02 липня
2007 року був переведений машиністом
екскаватору 6 розряду Центрального
кар*єру постійно (т.1 а.с.5-7). Наказом №
400/к від 08 листопада 2013 року ОСОБА_1 був
звільнений з 11 листопада 2013 року на
підставі п.3 ст.40 КЗпП України за
систематичне невиконання без поважних
причин обов*язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку, до
якого раніше застосовувались заходи
дисциплінарного стягнення (т.1 а.с.8).

Наказом відповідача № 465/к від 24
грудня 2013 року з огляду на обставини, а
саме надані ОСОБА_1 листки
непрацездатності про перебування його
на лікарняному та його строк, до наказу
№ 400/к від 08 листопада 2013 року внесені
зміни, відповідно до яких дата
звільнення ОСОБА_1 змінена з 11
листопада 2013 року на 19 листопада 2013
року з проведенням відповідних
перерахувань та внесенням змін до
трудової книжки (т.1 а.с.129).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивача двічі було притягнуто до
дисциплінарної відповідальності.

Наказом № 250 від 12 липня 2013 року за
порушення Правил внутрішнього
трудового розпорядку, яке виразилось у
недобросовісному виконанні своїх
функціональних обов*язків: машиніст
екскаватора ОСОБА_1 та помічник
машиніста екскаватора ОСОБА_6 спали в
машинному відділенні екскаватора,
ОСОБА_1 та ОСОБА_6 була оголошена догана
та позбавлено премію за червень 2013 року
(т.1 а.с.121).

Наказом № 355 від 09 жовтня 2013 року
за порушення Правил охорони праці, яке
виразилось в тому, що машиніст
екскаватора ОСОБА_1 не провів прийняття
зміни перед початком робіт, гірничий
майстер ОСОБА_7 при огляді робочого
міста дозволив машиністу екскаватора
ОСОБА_1 працювати без ознайомлення його
з паспортом забою та при відсутності
його на екскаваторі, в.о. гірничого
майстра ОСОБА_8 не забезпечив
зберігання паспорту забою на
екскаваторі у минулу зміну, за що
машиністу екскаватора ОСОБА_1,
гірничому майстру ОСОБА_7 оголошена
догана (т.1 а.с.116).

Наказом № 370 від 22 жовтня 2013 року
за порушення внутрішнього трудового
розпорядку, пропускного та
внутрішнього об'єктового режиму, яке
виразилось в тому, що вхід в машинне
відділення був ускладнений, між
трансформатором та компресором
знаходились ломкості ГСМ, не прибрані
проливи мастила, розукомплектована
аптечка, машиніст екскаватора ОСОБА_1,
помічник машиніста екскаватора ОСОБА_6
знаходились без засобів
індивідуального захисту, не були
ознайомлені з паспортом забою при
роботі екскаватора, гірничий майстер
ОСОБА_9 дозволив працювати ОСОБА_1 без
ознайомлення з паспортом забою, за що
гірничому майстру ОСОБА_9 та машиністу
екскаватора ОСОБА_1 оголошена доган,
помічнику машиніста екскаватора
ОСОБА_6 зменшено розмір премії за
жовтень 2013 року (т.1 а.с.114-115).

Наказом № 376 від 28 жовтня 2013 року
був змінений пункт 4 наказу № 370 від 22
жовтня 2013 року, а саме виключені слова
«оголосити догану» ОСОБА_1 та
доповнений зазначений пункт наказу
наступним «Враховуючи, що до ОСОБА_1
раніше застосовувались заходи
дисциплінарного стягнення за
систематичне невиконання без поважних
причин обов*язків, покладених на нього
трудовим договором, направити подання
в профспілковий комітет для надання
згоди на його звільнення (т.1 а.с.108).

Отже, з матеріалів справи
вбачається, що позивач двічі
відповідно до наказу № 250 від 12 липня 2013
року та № 355 від 09 жовтня 2013 року був
притягнутий до дисциплінарної
відповідальності і йому оголошені
догани. Дисциплінарні стягнення
застосовані на підставі службових
записок адміністратора, акту перевірки
(т.1 а.с.107, 112, 118, 122) та пояснювальних
записок самого позивача (т.1 а.с.119-120, 123).

Дисциплінарні стягнення у вигляді
доган до позивача були застосовані в
передбачений законом строк на
відповідний місяць.

Порушення трудової дисципліни
позивачем розглядалися на засіданні
профкому. Відповідно до протоколу
засідання первинної організації ПМГУ
ЧОТ »Комсомольське РУ» була надана
згода на звільнення машиніста
екскаватора Центрального кар*єру
ОСОБА_1 за п.3 ст.40 КЗпП України
(систематичне невиконання працівником
без поважних причин обов'язків,
покладених на нього трудовим договором
або правилами внутрішнього трудового
розпорядку, якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення (т.1 а.с.103-105).

Апеляційний суд вважає
необґрунтованими доводи апеляційної
скарги проте, що позивач не був
ознайомлений з наказами, оскільки з
наказів № 250 від 12 липня 2013 року та № 355
від 09 жовтня 2013 року вбачається, що
ОСОБА_1 з ними був ознайомлений про що
свідчить його підпис (т.1 а.с.117, 121).

При розгляді справи в апеляційному
суді позивач не заперечував про те, що
йому роз*яснювалось право заявляти
клопотання про призначення
почеркознавчої експертизи, проте в
суді першої інстанції він відмовився
від призначення експертизи. При
розгляді справи в апеляційному суді
позивач також відмовився від
проведення почеркознавчої експертизи.

З актів відмови від
ознайомлення з документом від 23 жовтня
2013 року та 31 жовтня 2013 року вбачається,
що ОСОБА_1 відмовився ознайомлюватись з
наказами № 370 від 22 жовтня 2013 року та №
376 від 28 жовтня 2013 року відповідно (т.1
а.с.109, 110).

Апеляційним судом не приймаються
до уваги доводи апеляційної скарги про
те, що відповідач був повідомлений про
знаходження позивача на лікарняному та
відмовився приймати лікарняні листи,
оскільки будь-яких належних та
допустимих доказів з цього приводу
позивачем не надано.

З листків непрацездатності серії
АГК № 053847 та АГК № 053930, виданих
Комсомольською амбулаторією загальної
практики, ОСОБА_1 перебував на
лікарняному з 08 листопада 2013 року до 13
листопада 2013 року через ГРВІ та з 14
листопада 2013 року до 18 листопада 2013
року через захворювання м*язів,
допущений до роботи 19 листопада 2013 року
(т.1 а.с.3, 4).

З матеріалів справи вбачається і це
не заперечувалось позивачем, що
письмовим повідомленням від 11
листопада 2013 № 17 йому роз'яснено про
його звільнення з роботи з 11 листопада
2013 року та про отримання розрахунку та
трудової книжки на підприємстві.

Згідно платіжного доручення №
від 12 листопада 2013 року та
розрахункової відомості № 210, ОСОБА_1 у
зв'язку із звільненням було проведено
розрахунок у розмірі 7500 гривень.

Зазначені обставини беззаперечно
вказують на те, що позивачем навмисно
не було повідомлено відповідача про
знаходження на лікарняному.

Апеляційний суд вважає
необґрунтованими доводи позивача про
формальність засідання профкому,
оскільки позивач був присутнім на
засіданні, профспілковий орган
більшістю голосів підтримав подання
керівництва про звільнення ОСОБА_1

З протоколу також слідує, що
профспілковий орган, надаючи згоду на
звільнення досліджував обставини
вчинення попередніх дисциплінарних
стягнень ОСОБА_1 та зважав на них.

З огляду на повноваження
генерального директора ПАТ
«Комсомольське рудоуправління»,
визначені у Статуті підприємства, слід
визнати, що видані накази, в тому числі
наказ № 376 від 28 жовтня 2013 року «Про
часткову зміну наказу № 370 від 22 жовтня
2013 року» та наказ № 465/к від 24 грудня 2013
року «Про зміну дати звільнення
машиніста екскаватора Центрального
кар*єру ОСОБА_1» винесені в межах його
компетенції, тому доводи апеляційної
скарги в цій частині є
необґрунтованими.

Таким чином, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, апеляційний
суд вважає, що судом першої інстанції
правильно встановлені правовідносини,
що склалися між сторонами і їм надана
належна оцінка, в судовому рішенні
повно відображені обставини, що мають
значення для справи, висновки суду про
встановлені обставини і правові
наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Судом першої інстанції був
перевірений кожен з проступків, за які
до ОСОБА_1 застосовані заходи
дисциплінарного стягнення, надана
вірна оцінка їх накладення, а також
додержання відповідачем правил
застосування цих заходів та порядок
звільнення.

Судом першої інстанції була
надана належна оцінка заяві позивача
про здійснення на нього тиску
адміністрацією підприємства, оскільки
доказів з цього приводу позивачем не
надано.

Всі інші доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом
норм матеріального чи процесуального
права, яке призвело або могло призвести
до помилкового судового рішення.

Оскільки апеляційним судом не
встановлено порушень судом першої
інстанції при розгляді цієї справи
вимог матеріального чи процесуального
законів або неправильної оцінки
досліджених по справі доказів, то
підстав для задоволення апеляційної
скарги і скасування судового рішення
немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд, -

У Х
В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в
інтересах якого діє ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Старобешівського районного
суду Донецької області від 27 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Судді: