Номер провадження № 22-ц/785/216/14
Головуючий у першій інстанції Кравчук
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Кварталової А.М.

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 19 листопада 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа
Сектор забезпечення роботи органу
опіки та піклування при Приморській
районній адміністрації Одеської
міської ради про визнання відмови
батька у наданні дозволу на тимчасовий
виїзд дитини за кордон неправомірною
та надання дозволу на неодноразовий
тимчасовий виїзд дитини за кордон без
згоди батька, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
Приморського районного суду м.Одеси
до ОСОБА_3, третя особа Сектор
забезпечення роботи органу опіки та
піклування при Приморській районній
адміністрації Одеської міської ради з
позовом про визнання відмови батька у
наданні дозволу на тимчасовий виїзд
дитини за кордон неправомірною та
надання дозволу на неодноразовий
тимчасовий виїзд дитини за кордон без
згоди батька, мотивуючи це тим, що 14.04.2007
року між нею та відповідачем ОСОБА_3
було укладено шлюб, під час якого
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_4.
08 жовтня 2009 року шлюб було розірвано.
Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 28 квітня 2010 року з
відповідача на користь ОСОБА_2 на
утримання доньки ОСОБА_4 стягуються
аліменти, по яким існує заборгованість.
На сьогоднішній день ОСОБА_3 ніякої
матеріальної допомоги на утримання
дитини не надає, не піклується про її
фізичний та духовний розвиток. Позивач
неодноразово зверталася до
відповідача з проханням надати дозвіл
на виїзд за кордон неповнолітньої
дочки для її відпочинку та
оздоровлення, але відповідач всіляко
відмовляється. У зв'язку з тим, що
сторонами не досягнуто компромісу,
позивач змушена була звернутися до
суду. На підставі викладеного просила
визнати відмову ОСОБА_3 у наданні
дозволу на тимчасовий виїзд
неповнолітньої ОСОБА_4 за кордон -
неправомірною та надати неодноразовий
дозвіл на виїзд за кордон
неповнолітньої ОСОБА_4 без згоди
батька.

Рішенням Приморського районного суду
м.Одеси від 19 листопада 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено у
повному обсязі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
ОСОБА_2 звернулася до суду апеляційної
інстанції з апеляційною скаргою, в якій
просить рішення Приморського
районного суду м.Одеси від 19 листопада
2013 року скасувати та ухвалити нове,
яким задовольнити її позовні вимоги,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції при постановленні
оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечення на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
в межах позовної заяви та доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
Законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з`ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
або заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено,
матеріалами справи підтверджується,
що:

- з 14 квітня 2007 року по 08 жовтня 2009
року сторони перебували в
зареєстровану шлюбі, під час якого
ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилася
дочка ОСОБА_4 (а. с. 8-9 ).

- Згідно свідоцтва про розірвання
шлюбу, виданого Першим Приморським
відділом РАЦС Одеського міського
управління юстиції 08.10.2009 року шлюб між
ОСОБА_3 розірвано, про що в Книзі
розірвань шлюбів зроблено актовий
запис № 365 08.10.2009 року (а. с. 10)

- Після розірвання шлюбу сторони
проживають окремо, при цьому дочка
проживає разом з матір'ю (а. с. 20-21);

- Рішенням Приморського районного
суду м. Одеси від 04 лютого 2010 року,
залишеного без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
28 квітня 2010 року з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої
дочки ОСОБА_4 стягнуто аліменти у
розмірі ? частини з усіх видів
заробітку (доходу) до досягнення
дитиною повноліття (а. с. 11-14);

- ОСОБА_3 станом на 01.11.2013 року мав
заборгованість за аліментами в сумі 11777
грн. 57 коп. (а. с. 33-34);

- Неповнолітня ОСОБА_4 страждає на
захворювання жовчного міхура і
потребує лікування (а. с. 18-19);

- На теперішній час позивачка має
можливість для здійснення тимчасових
поїздок за кордон з метою відпочинку,
оздоровлення, поглиблення знань,
розвитку творчих здібностей та
розширення світогляду дитини;

- Відповідач не надав згоди на
оформлення документів з метою виїзду
малолітньої дитини за кордон разом з
матір`ю до республіки Греція і надав
зрозуміти, що позивач не отримає від
нього такої згоди і щодо виїзду дочки
в інші країни, куди може з`явитися
можливість для виїзду (а. с. 10-11).

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову про визнання
відмови батька у наданні дозволу на
тимчасовий виїзд дитини за кордон
неправомірною та надання дозволу на
неодноразовий тимчасовий виїзд дитини
за кордон без згоди батька, суд першої
інстанції виходив з того, що
багаторазове вивезення дитини за
кордон без надання згоди батька чинним
законодавством не передбачено.

Як вбачається з матеріалів справи між
сторонами виникли правовідносини щодо
надання одним із батьків згоди на
виїзд неповнолітньої дитини за межі
України тільки в супроводі матері.

Виходячи зі змісту ст. ст. 1, 3, 4
Закону України «Про порядок виїзду з
України і в`їзду в Україну громадян
України», передбачено, що громадянин
України має право виїхати з України.
Правила перетинання державного
кордону України громадянами України
встановлюється Кабінетом Міністрів
України відповідно до цього Закону та
інших законів України. За відсутності
згоди одного з батьків виїзд
неповнолітнього громадянина за кордон
може бути дозволено на підставі
рішення суду.

За правилами перетинання
державного кордону громадянами
України, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 27.01.1995
року № 57 в редакції Постанови КМУ від
25.08.2010 року № 724 (п. п. 3-5), виїзд з України
громадян, які не досягли 16- річного
віку, здійснюється за згодою обох
батьків та в їх супроводі або в
супроводі осіб, уповноважених ними, які
на момент виїзду досягли 18-річного
віку. Виїзд громадян, які не досягли
16-річного віку, у супроводі одного із
батьків або інших осіб, уповноважених
одним із батьків з нотаріально
посвідченою згодою здійснюється: 1) за
нотаріально посвідченою згодою
другого із батьків із зазначенням у
ній держави прямування та відповідного
часового проміжку перебування в цій
державі, якщо другий із батьків
відсутній у пункті пропуску; 2) без
нотаріально посвідченої згоди другого
із батьків у разі пред`явлення зокрема
рішення суду про надання дозволу на
виїзд з України громадянину, який не
досяг 16-річного віку без згоди та
супроводу другого із батьків. Виїзд з
України громадян, які не досягли
16-річного віку, в супроводі осіб, які
уповноважені обома батьками,
здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою обох батьків із
зазначенням держави прямування та
відповідного часового проміжку
перебування у цій державі.

Тобто при постановленні рішення
щодо надання дозволу на виїзд за кордон
малолітньої дитини без згоди та
супроводу батька та посиланні на Закон
України «Про порядок виїзду з України
і в`їзду в Україну громадян України»
суду слід зазначати дозвіл на
конкретний виїзд (одноразовий), з
визначенням його початку й закінчення.

Тобто надання судом
багаторазового дозволу на виїзд за
кордон малолітньої дитини без згоди
та супроводу другого із батьків без
зазначення строку законодавством
України не передбачено.

В матеріалах справи відсутні
докази щодо звернення позивача до
відповідача із заявою про надання
згоди на конкретний виїзд
(одноразовий) із вказівкою держави
прямування та відповідного часового
проміжку перебування в цій державі, з
визначенням його початку й закінчення
(зокрема до республіки Греція). В той же
час у заявлених вимогах позивач
просить надати їй дозвіл на
неодноразовий тимчасовий виїзд дитини
за кордон без згоди та супроводу
батька.

При таких обставинах відсутні
підстави вважати, що відповідач
необґрунтовано відмовляє позивачу у
наданні дозволу на виїзд малолітньої
дочки за межі України.

Отже відсутні правові підстави для
задоволення вказаних позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_3

Таким чином районний суд набув
правильного висновку щодо відмови у
задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про
неврахування районним судом, що
позивач зверталася до відповідача за
наданням згоди останнім щодо виїзду
дочки у Грецію на конкретний проміжок
часу не засновані на матеріалах справи
і доказах, що сторони представили суду
на підтвердження своїх вимог або
заперечень.

Доводи апеляційної скарги щодо
неврахування судом наявної у
відповідача заборгованості по
аліментах та того, що відповідач не
виконує свої обов'язки батька по
відношенню до утримання дитини, не
можуть бути взятими до уваги, оскільки
не спростовують правильність висновку
районного суду по конкретно заявленим
позовним вимогам. Невиконання батьком
зобов'язань з виплати аліментів
передбачає інші правові наслідки (
можливість за певних обставин
позбавлення батьківських прав,
стягнення пені, кримінальну
відповідальність тощо) і в будь-якому
випадку не є підставою для надання
дозволу на виїзд за кордон
малолітньої дитини без згоди та
супроводу другого із батьків, без
зазначення строку.

Судова колегія не приймає до уваги
доводи апеляційної скарги про те, що
суд відмовою у задоволенні заявленого
позову тим самим позбавив позивача її
батьківських прав, оскільки дані
доводи не засновані на законодавстві
і не відповідають дійсності.

Доводи апеляційної скарги про
порушення судом процесуального права
щодо прийняття у відповідача доказів
після початку розгляду справи по суті
самі по собі не є підставою для
скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про
неможливість розгляду судом заяви
відповідача про стягнення з позивача
судових витрат на надання правової
допомоги в сумі 4000 грн., не можуть бути
взятими до уваги, оскільки стягнення
судових витрат, до яких належать і
витрати на правову допомогу, за своєю
правовою природою не є позовними
вимогами в розумінні ЦПК України і
тому у разі заяви сторони про понесені
витрати у зв`язку із розглядом справи,
суд і в залежності від прийнятого
рішення та представлення доказів про
понесені витрати, розрахунок витрат,
перевірити відповідність їх
розрахунку законодавству та
мотивувати у рішенні, як стягнення так
і відмову у стягненні судових витрат.
В даній конкретній справі суд відмовив
відповідачу у стягненні з позивача
(апелянта) витрат на правову допомогу і
тому права апелянта не є порушеними.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального та
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують, внаслідок чого
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

На підставі викладеного і керуючись
ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України,
судова колегія -

У Х В
А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 19 листопада 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, проте може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили ухвалою суду.

Головуючий
О.М. Таварткіладзе

Судді:
Л.Л. Троїцька

А.М. Кварталова