У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Мазур Л.М.,
Маляренка А.В., Нагорняка В.А.,
розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до
фінансового відділу Голосіївської
районної державної адміністрації м.
Києва, третя особа - Друга Київська
державна нотаріальна контора, про
визнання права власності на Ѕ частину
житлового будинку, за касаційною
скаргою ОСОБА_6, подану представником
ОСОБА_8, на рішення апеляційного суду м.
Києва від 4 квітня 2013 року,

в с т а н о в и л
а:

У липні 2002 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла його мати ОСОБА_9, яка до смерті
проживала у 1/2 частині будинку АДРЕСА_1,
що згідно свідоцтва про право на
спадщину від 10 січня 1967 року та про
право власності на частку в спільному
майні подружжя від 10 січня 1967 року,
виданих Другою Київською державною
нотаріальною конторою, належала на
праві власності ОСОБА_10, матері
померлої. Відповідно до заповіту
ОСОБА_10 від 23 січня 1984 року,
посвідченого державним нотаріусом
Другої Київської державної
нотаріальної контори, належну ОСОБА_10 12
частину житлового будинку АДРЕСА_1
фактично успадкувала її дочка, тобто
його мати ОСОБА_9 Він, позивач, є єдиним
спадкоємцем ОСОБА_9 і після її смерті
фактично вступив в управління та
розпорядження спадковим майном з
моменту відкриття. Нотаріальною
конторою йому було відмовлено в
оформленні свідоцтва про право на
спадщину, оскільки його мати
ОСОБА_9, після смерті своєї матері,
власниці даної частини житлового
будинку, ОСОБА_10, не оформила свідоцтва
про право на спадщину за заповітом,
який склала на її користь померла, про
що йому не було відомо за життя матері.
Оскільки вказані обставини не дають
йому можливості, як законному
спадкоємцю, оформити свідоцтво про
право на спадщину, позивач просив у
судовому порядку визнати за ним право
власності на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 28 січня

2003 року позов ОСОБА_6 задоволено.
Продовжено строк на прийняття
ОСОБА_6 спадщини ОСОБА_9, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнано за ОСОБА_6 право
власності на 1/2 частину житлового
будинку АДРЕСА_1, у порядку
спадкування за законом.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
4 квітня 2013 року рішення районного суду
скасовано й ухвалено нове рішення у
справі про відмову в задоволенні
позову ОСОБА_6

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування рішення суду
апеляційної інстанції, мотивуючи свої
доводи порушенням судом норм
процесуального та матеріального права,
із залишенням в силі рішення суду
першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Оскаржувані у справі судові рішення
вказаним вимогам не відповідають.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що
ОСОБА_6 пропустив строк, визначений
законом для прийняття спадщини з
поважних причин та продовжив йому цей
строк. Разом з тим, місцевий суд визнав
за ним право власності на 1/2 частину
житлового будинку АДРЕСА_1 з підстав
того, що ця частина будинку належала на
праві власності бабі позивача - ОСОБА_10
та яку успадкувала мати позивача -
ОСОБА_9, отже він, як спадкоємець
останньої, успадкував цю частину
будинку фактично вступивши в
управління цим спадковим майном.

Апеляційний суд, не погодився з такими
висновками суду першої інстанції й
дійшов висновку про наявність підстав
для відмови в задоволенні позову
ОСОБА_6

Однак такі висновки судів слід визнати
передчасними.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України
передбачено, що суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки,
попереджує про наслідки вчинення або
невчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених ЦПК України.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції у порушення вимог ч. 4
ст. 10 ЦПК України, не сприяв всебічному
і повному з'ясуванню обставин справи,
зокрема вирішуючи даний спір,
предметом якого є 1/2 частина житлового
будинку АДРЕСА_1, місцевий суд у
порушення вимог ст. ст. 10, 33 ЦПК України
не встановив коло співвласників
спірного майна та не залучив їх до
участі у справі.

Апеляційний суд, перевіряючи
законність і обґрунтованість рішення
місцевого суду в межах доводів
апеляційної скарги ОСОБА_11, встановив,
що Ѕ частина будинку, яка належала бабі
позивача згоріла і станом на 10 червня
1997 року її не існувало. У той же час,
інша частина будинку належить ОСОБА_11
на праві власності і позивач претендує
на цю частину будинку.

Ці обставини залишилися поза увагою та
оцінкою суду першої інстанції. Разом з
тим, апеляційний суд встановивши
вищезазначені обставини у справі, не
мав процесуальної можливості усунути
недоліки, допущені місцевим судом.

Оскільки неповнота з'ясування обставин
у справі та порушення зазначених норм
процесуального права унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення спору і ці порушення були
допущені як місцевим судом, так і
апеляційним судом, то рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338, 345 ЦПК України
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду і цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, подану
представником ОСОБА_8, задовольнити
частково.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 28 січня 2003 року та рішення
апеляційного суду м. Києва від 4 квітня
2013 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А.
Макарчук Судді:

А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
А.В. Маляренко
В.А. Нагорняк