Головуючий суду 1 інстанції - Третяк
Доповідач - Фарятьєв С.О.
Справа № 2/409/422/13
Провадження № 22ц/782/332/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого - Фарятьєва С.О.

суддів - Украінцевої
Л.Д.,Назарової М.В.

при секретарі -Вербицькому
І.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на
рішення Білокуракінського районного
суду Луганської області від 25 грудня 2013
року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Білокуракинської районної державної
адміністрації Луганської області,
Лозно-Олександрівської селищної ради
Білокуракинського району Луганської
області, 3-ті особи Головне управління
Держземагенства у Луганській області і
Відділ Держземагенства у
Білокуракинському районі Луганській
області про визнання права власності
на земельну частку (пай) в порядку
спадкування та витребування
сертифікату на право на земельну
частку (пай),-

В с т а н о в и л а:

В листопаді 2013 року ОСОБА_2
звернулася до суду з зазначеним
позовом, в якому просила визнати за нею
право власності на земельну частку
(пай) в розмірі, рівному для всіх членів
КСП «Заріччя» Білокуракінського
району Луганської області, в порядку
спадкування за законом, яка виділялась
її діду ОСОБА_4 та зобов'язати
Білокуракінську районну державну
адміністрацію Луганської області
видати на її ім'я сертифікат на право на
земельну частку (пай) в розмірі, рівному
для всіх членів цього КСП, посилаючись
на те, що її дід, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року, був членом вказаного КСП та був
внесений у списки за №272 до Державного
акту на право колективної власності на
землю серії ЛГ №, виданого
Білокуракинською районною радою
народних депутатів, згідно рішення від
20.04.1995 року №26, і після його смерті вона
фактично прийняла спадщину, оскільки
мешкала на цей час разом з ним, в зв`зку
з чим звернулась до Відділу
Держземагенства у Білокуракинському
районі Луганській області, з приводу
отримання сертифікату на земельну
ділянку, однак в цьому їй було
відмовлено

Рішенням Білокуракінського
районного суду Луганської області від
25 грудня 2013 року у задоволенні позову
ОСОБА_2 було повністю відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким її позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі, оскільки вважає, що
судом не повністю були досліджені всі
обставини справи та неправильно
оцінені надані докази, що призвело до
постановлення помилкового рішення.

Заперечень проти апеляційної
скарги іншими учасниками не надано.

Про місце, день та час слухання
справи в суді апеляційної інстанції
сторони та інші особи були повідомлені
своєчасно та належним чином, але до
судового засідання не з'явились і про
причини своєї неявки суд не повідомили.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та обговоривши доводи апеляційної
скарги, судова колегія приходить до
наступного.

Згідно з вимогами ст.303 ч.1 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Положеннями ч.1 ст.3 ЦПК України
передбачено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

У відповідності із вимогами ст.4
ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд
захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

Відповідно до ст.10 ЦПК України
обставини цивільних справ
встановлюються судом за принципом
змагальності. Суд же, зберігаючи
об'єктивність та неупередженість, лише
створює необхідні умови для всебічного
і повного дослідження обставин справи.
Згідно зі ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів. Крім того, згідно зі
ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Крім того, вимогами ст.ст.213,214 ЦПК
України передбачено, що рішення суду
повинно бути законним та
обґрунтованим. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання:

Чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин, яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин та
інше.

З матеріалів справи вбачається, що
вказані вимоги закону судом першої
інстанції виконано було.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року помер ОСОБА_4, рідною онукою якого
є позивачка по справі ОСОБА_2

ОСОБА_4 значиться у списку-додатку
за №272 до державного акту на право
колективної власності на землю КСП
«Заріччя» серії ЛГ № , який
зареєстрований в книзі записів
державних актів на право колективної
власності від 27.12.1995 року та виданий
19.02.1996 року.

Відмовляючи позивачці у
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що на день
видачі Державного акту на право
колективної власності КСП «Заріччя»,
тобто на 19.02.1996 року ОСОБА_4 помер, а тому
не мав права на земельну частку.

Такі висновки суду є
обгрунтованими з наступних підстав.

Право на земельну частку (пай)
згідно з п.2 Указу Президента України
від 08.08.1995 року «Про порядок паювання
земель, переданих у колективну
власність сільськогосподарським
підприємствам і організаціям» мають
члени сільськогосподарського
підприємства, кооперативу,
акціонерного товариства, у тому числі
пенсіонери, які раніше працювали в
ньому і залишаються членами
зазначеного підприємства, кооперативу,
товариства, відповідно до списку, що
додається до державного акта на право
колективної власності на землю.

Список громадян, як додаток до
державного акта, формується самим
підприємством відповідно до статуту,
розглядається та затверджується
загальними зборами (зборами
уповноважених) членів підприємства та
підписується головою місцевої ради і
головою колективного
сільськогосподарського підприємства.

У листі судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від
01.09.2003 року «Про практику розгляду
судами земельних спорів» роз`яснено, що
право на одержання частки землі мають
лише члени таких колективів, які
залишались у ньому на час приватизації
землі.

Тому, оскільки дід позивачки
ОСОБА_4 помер, як зазначалось вище,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, і на час видачі
державного акта на право колективної
власності на землю КСП «Заріччя», тобто
на 19 лютого 1996 року, не був членом
вказаного підприємства, то трудові
відносини між ними, в зв`язку із його
смертю, припинились.

Положеннями ст.9 ЦК Української
РСР, яка діяла на той час, було
передбачено, що правоздатність
громадянина виникає в момент його
народження і припиняється зі смертю.
Вказана норма регламентована також і
ст.9 чинного ЦК України.

До складу спадщини входять усі
права та обов`язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті (ст.1218 ЦК України).
Відповідно до ст.1225 ЦК України і ст.131 ЗК
України право власності на земельну
ділянку переходить до спадкоємців на
загальних підставах, із збереженням їх
цільового призначення.

У тому ж листі Верховного Суду
України від 01.09.2003 року роз`яснено, що в
зв`язку зі смертю спадкодавця спадщина
відкривається на те майно, яке належало
покійному на день його смерті на праві
приватної власності, або на його частку
в спільному майні. Отже, якщо на момент
смерті спадкодавця він ще не став
власником частки землі, тому
спадкоємці не можуть успадкувати те, що
не належало спадкодавцю.

Тому, оскільки у ОСОБА_4 на час його
смерті (час відкриття спадщини) не
виникло прав на земельну частку (пай) у
КСП «Заріччя» та у встановленому
законом порядку оформлення цих прав не
відбулось, то відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК
України таке право не могло перейти до
спадкоємця, яким вважає себе позивачка,
в зв`язку з чим відсутні і правові
підстави для визнання за нею, у
судовому порядку, права власності на
земельну частку (пай) в порядку
спадкування.

Крім того, позивачка посилаючись
на те, що вона проживала із своїм
померлим дідом ОСОБА_4 разом за однією
адресою, де вони вели спільне
господарство, і він був внесений до
списків по паюванню земель КСП
«Заріччя» ще у 1995 році, до суду
звернулась тільки у листопаді 2013 року.

За таких обставин судова колегія
вважає за необхідне з вказаними
висновками суду першої інстанції,
погодитись, оскільки зроблені вони на
підставі встановлених ним у судовому
засіданні обставинах справи, всебічно,
повно та об'єктивно досліджених
доказах, наданих сторонами, у
відповідності до вимог ст.212 ЦПК
України, та на підставі правильного
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до вимог ч.1 ст.308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Рішення суду відповідає вимогам
ст.ст.213, 214 ЦПК України.

З огляду на вищенаведене доводи
апеляційної скарги висновків суду 1-ої
інстанції не спростовують та не є
підставою для скасування рішення суду.
При цьому апеляційним судом
враховується те, що згідно із ч.3 ст.309
ЦПК України порушення норм
процесуального права можуть бути
підставою для скасування або зміни
рішення суду тільки тоді, коли це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи, чого по даній справі
не сталося.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308,
ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Білокуракінського районного
суду Луганської області від 25 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набуває чинності негайно,
але може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20-ти днів
після її проголошення.

Головуючий:

Судді: