Провадження № 2/711/445/14
Справа № 711/9582/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року
Придніпровський районний суд

м. Черкаси

В складі: головуючого - судді
Колода Л.Д.

При секретарі
Бойко Ю.О.

З участю адвоката
ОСОБА_1

Розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Черкаси
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Азот» , ОСОБА_3 , що представляє свої
інтереси та інтереси неповнолітніх
ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа орган опіки
та піклування Черкаської міської
ради про визнання дій незаконними,
визнання ордеру недійсним, виселення
та вселення ,-

В с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 12.11.2013 року
звернулася до суду з позовом до
публічного акціонерного товариства
«Азот» про визнання дій щодо виселення
з кімнати гуртожитку незаконними та
вселення в кімнату гуртожитку. Свої
позовні вимоги мотивувала тим, що з 08
вересня 2006 року поселилася,
зареєструвалася та проживала,
відповідно до виданого ордеру, в
гуртожитку АДРЕСА_1, що належить ПАТ
«Азот». У відповідача позивач не
працювала, хоча мала таке бажання, та
подавала своє резюме. Після заселення
в гуртожиток, позивач щомісячно
отримувала від ПАТ «Азот» рахунки на
оплату комунальних послуг з утримання
гуртожитку та прибудинкової території.
За проживання завжди вчасно
сплачувала за комунальні послуги, за
власний рахунок проводила ремонт
кімнати, дотримувалась правил
користування жилим приміщенням.

На початку серпня 2013 року завідувач
гуртожитку ОСОБА_6 повідомила позивача,
що на підставі прийнятого спільного
рішення адміністрації ПАТ «Азот» та
профкому підприємства було вирішено
пересилити ОСОБА_7, яка проживала на
четвертому поверсі гуртожитку в
кімнаті №55 в кімнату №30 на третій
поверх. На прохання позивача, нею було
надано копії акту спільної комісії
профкому та адміністрації ПАТ «Азот»
від 23.07.2013 року та постанову спільного
засідання адміністрації та профкому
від 30.07.2013 року №П-55, згідно п. 1 якої
вирішено переселити «ОСОБА_7 з кім. №55 в
кім. №30 до ОСОБА_2 та ОСОБА_8»

06 вересня 2013 року, коли позивач
повернулася в гуртожиток від батьків
із Звенигородського району,
Черкаської області, де гостила
декілька днів, спробувавши увійти в
свою кімнату №30 , виявила, що на
вхідних дверях кімнати був змінений
замок, ключі від якого їй
адміністрацією гуртожитку не надано.
04.09.2013 року невідомі особи зламали
замок вхідних дверей та увійшли в
кімнату №30, де позивач проживала,
вилучили її речі з кімнати, частину
яких перенесли на четвертий поверх
гуртожитку в кімнату №55, а частину
винесли на перший поверх в одне із
підсобних кімнат гуртожитку, на
зберігання коменданту та черговим.

Завідувач Гуртожитку ОСОБА_6 пояснила,
що позивач більше в кімнаті №30
проживати не буде і що це відбулося під
час спільного виїзного засідання
адміністрації ПАТ «Азот» та профкому
підприємства щодо перевірки виконання
постанови від 30.07.2013р. №П-55 «Про
переселення мешканців кімнат
гуртожитку АДРЕСА_1».

Позивач вважає, що 04.09.2013 року на
підставі усної вказівки когось із
членів названої комісії, без її відома
та згоди сталося несанкціоноване
проникнення в житло та позбавлено
місця проживання. При цьому відповідно
до постанови від 30.07.2013 року №П-55 «Про
переселення мешканців кімнат
гуртожитку АДРЕСА_1», переселятися
повинна була ОСОБА_7 з кім. №55 в кімнату
№30.

Також під час такого виселення та
винесення майна позивача із кімнати
№30 , частину речей було пошкоджено, що
спричинило матеріальний збиток. В той
же день 06.09.2013 року позивач викликала
наряд міліції, яким було зафіксовано
вищевказаний факт позбавлення житла.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про
забезпечення реалізації житлових прав
мешканців гуртожитків», громадяни, на
яких поширюється дія цього Закону,
можуть реалізувати конституційне
право на житло або шляхом приватизації
житла у гуртожитку (у випадках,
передбачених цим Законом), або шляхом
отримання соціального житла
(відповідно до цього Закону та Закону
України "Про житловий фонд соціального
призначення"), або шляхом самостійного
(на власний розсуд, за власні чи
залучені кошти) вирішення свого (своєї
сім'ї) житлового питання (відповідно до
цивільного законодавства України).
Позивач вважає, що переселивши її з
кімнати №30, відповідач позбавив її
права на приватизацію кімнати, в якій
вона проживала.

Позивач вважає, що її права були
порушені відповідачем , а тому просила
постановити рішення, яким визнати
незаконними дії виїзної комісії
адміністрації та профкому публічного
акціонерного товариства «Азот» що до
виселення та переселення 04 вересня 2013
року її в кімнати АДРЕСА_1. Вселити її в
кімнату АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_2 17.12.2013 року подала заяву
про зміну предмету позову. Свої вимоги
мотивувала наступним. 08 листопада 2013
року адвокат ОСОБА_1 звертався до ПАТ
«АЗОТ» в її інтересах щодо надання
документів та інформації по виселенню
із кімнати АДРЕСА_1. 09 грудня 2013 року
адвокатом отримано лист-відповідь від
ПАТ «Азот» , з доданих документів до
якого позивач дізналася, що на
спільному засіданні адміністрації та
профкому ПАТ «Азот» було прийнято
постанову від 19.08. 2013 року № П-56,
пунктом 2 якої надано дозвіл на
проживання в кімнаті №30 в гуртожитку
АДРЕСА_1 ОСОБА_14, її синові ОСОБА_10 та
чоловікові ОСОБА_11.

3 08 вересня 2006 року, позивач поселилася
і прописана та дійсно проживала,
відповідно до виданого ордеру, в
гуртожитку АДРЕСА_1, що належить ПАТ
«Азот». В даній організації вона не
працювала, хоча мала таке бажання.
Після заселення в гуртожиток позивач
щомісячно отримувала рахунки на оплату
комунальних послуг з утримання
гуртожитку та прибудинкової території
та оплачувала комунальні послуги, за
власний рахунок проводила ремонт
кімнати, додержувалась правил
користування жилим приміщенням.

На початку серпня 2013 року завідувач
гуртожитку ОСОБА_6 повідомила позивача,
що на підставі прийнятого спільного
рішення адміністрації ПАТ «Азот» та
профкому підприємства було вирішено
пересилити ОСОБА_7, яка проживала на
четвертому поверсі гуртожитку в
кімнаті №55 в кімнату №30 на третій
поверх. Згідно акту спільної комісії
профкому та адміністрації ПАТ «Азот»
від 23.07.2013 року та постанови спільного
засідання адміністрації та профкому
від 30.07.2013 року №П-55, вирішено
переселити «ОСОБА_7 з кім. №55 в кім. №30
до ОСОБА_2 та ОСОБА_8»

06 вересня 2013 року на вхідних дверях
кімнати №30 був змінений замок, ключі
від якого позивачу адміністрацією
гуртожитку не надано. 04.09.2013 року
невідомі особи зламали замок вхідних
дверей і увійшли в кімнату №30 ,
вилучили речі позивача, частину яких
перенесли на четвертий поверх
гуртожитку в кімнату №55, а частину
винесли на першій поверх в одну із
підсобних кімнат гуртожитку.

Позивач вважає, що 04.09.2013 року на
підставі усної вказівки когось із
членів названої комісії, без її відома
та згоди сталося несанкціоноване
проникнення у її житло та позбавлено
місця проживання. При цьому відповідно
до постанови від 30.07.2013 року №П-55 «Про
переселення мешканців кімнат
гуртожитку АДРЕСА_1», переселятися
повинна була ОСОБА_7 з кім. №55 в кімнату
№30. Позивач 06.09.2013 викликала міліцію,
яка зафіксувала вищевказаний факт
позбавлення житла. Також позивач
письмово зверталась до адміністрації
ПАТ «Азот» з проханням повернути її в
кімнату №30 гуртожитку. Однак
звернення залишилися без відповіді.

Позивач вважає дії адміністрації ПАТ
«АЗОТ» неправомірними, та такими що
порушують житлові та майнові права.
Позивач на підставі ордеру заселилася,
зареєстрована і проживала на законних
підставах.

Відповідно до ст. 129 Житлового
кодексу України та п. 10 Примірного
положення про гуртожитки
затвердженого постановою ради
міністрів УРСР від 03.06.1986 року № 208 ,
виданий адміністрацією підприємства,
установи, організації громадянинові
спеціальний ордер є єдиною підставою
для вселення на надану жилу площу.

Також, згідно ч.2 п.19 Примірного
положення про гуртожитки, переселення
в разі необхідності громадян з одного
жилого приміщення в інше в даному
гуртожитку провадиться за рішенням
адміністрації підприємства, установи,
організації та профспілкового
комітету і комітету комсомолу з
видачею нового ордера.

Відповідно до ст. 58 Житлового
кодексу та абз. 2 п. 10 Примірного
положення про гуртожитки» ордер може
бути виданий лише на вільну жилу площу.

Згідно ч.1 ст. 59 Житлового кодексу,
ордер на жиле приміщення може бути
визнано недійсним у судовому порядку у
випадках подання громадянами не
відповідаючих дійсності відомостей
про потребу в поліпшенні житлових умов,
порушення) прав інших громадян або
організацій на зазначене в ордері жиле
приміщеннянеправомірних дій службових
осіб при вирішенні питання про надання
жилого приміщення, а також в інших
випадках порушення порядку і умов
надання жилих приміщень.

Вважає, що кімната №30 не була вільною, а
тому відповідач був не вправі надавати
кімнату для проживання ОСОБА_3, її
синові ОСОБА_10 та чоловікові ОСОБА_11, та
видавати їм ордер на заселення у
вказану кімнату гуртожитку.

Також, відповідно до п.12 Примірного
положення про гуртожитки, жила площа в
гуртожитку надається в розмірі не
менше 6 кв. метрів на одну особу. Виданий
їм ордер на зселення в кімнату №30
гуртожитку підлягає визнанню
недійсним з виселенням їх із кімнати.

В зв»язку з цим просила залучити в
якості співвідповідачів по даній
справі ОСОБА_3, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які
проживають за адресою АДРЕСА_1.
Залучити до участі в справі в якості
третьої особи орган опіки та
піклування Черкаської міської ради.
Визнати незаконними дії виїзної
комісії адміністрації та профкому
публічного акціонерного товариства
«Азот» щодо виселення та переселення 04
вересня 2013 року ОСОБА_2 з кімнати
АДРЕСА_1. Визнати недійсним ордер,
виданий публічним акціонерним
товариством «Азот» ОСОБА_3, ОСОБА_10 та
ОСОБА_11 на заселення в кімнату АДРЕСА_1.
Виселити ОСОБА_3, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з
кімнати АДРЕСА_1. Вселити ОСОБА_2 в
кімнату АДРЕСА_1. Стягнути з
відповідачів на користь позивача
судові витрати.

В ході розгляду справи з»ясовано,
що ОСОБА_12 - син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, а
тому не може бути відповідачем по
справі. Крім цього у ОСОБА_3 народився
син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. Тому було
вирішено, що права неповнолітніх буде
представляти їх мати та представник
органу опіки та піклування Черкаської
міської ради. Крім цього було
з»ясовано, що відповідач ОСОБА_13 в
кімнаті №30 не зареєстрований та не
проживає, кімната в гуртожитку надана
тільки ОСОБА_14 та її синові. Ухвалою
суду, занесеною до журналу судового
засідання від 31.01.2014 року з числа
відповідачів був виключений ОСОБА_4 та
ОСОБА_11.

Позивач ОСОБА_2, адвокат ОСОБА_1 в
судовому засіданні позов підтримали
та просили позов задовольнити, з
підстав , вказаних в позовній заяві та
заяві про зміну предмету позову.
Стягнути з відповідача на користь
позивача судові витрати.

Представник відповідача ПАТ
«Азот» по довіреності Сидорова О.С. в
судовому засіданні позов не визнала,
підтримала заперечення , подані 17.12.2013
року та просила в позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 , що представляє
свої інтереси та інтереси
неповнолітніх дітей в судовому
засіданні позов не визнала та просила в
позові відмовити.

Представник третьої особи органу
опіки та піклування Черкаської міської
ради по довіреності Босюк Г.М. в
судовому засіданні позов не визнала та
просила в позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін , їх
представників , дослідивши письмові
матеріали справи, в результаті повного
, об"єктивного та всебічного їх
дослідження, суд вважає, що позов не
підлягає до задоволення з наступних
підстав. В судовому засіданні
встановлено, що згідно ордеру № 803/111
від 06.09.2006 року , виданого Черкаським
виробничим об»єднанням «Азот»
позивачу ОСОБА_2 надано право на
заняття ліжко-місця. При цьому в ордері
не вказано навіть адресу гуртожитку.
Також в ордері вказано місце роботи
позивача «цех банк «Аваль».

Згідно витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно № 1426534 від
08.09.2003 року гуртожиток по АДРЕСА_1
знаходиться у власності ПАТ «Азот» та
має статус гуртожитку для проживання
одиноких осіб (копія витягу) .

Відповідно до ст. 128 ЖК Української PCP,
порядок надання жилої площі в
гуртожитках визначається
законодавством Союзу PCP, цим Кодексом
та іншими актами законодавства
Української PCP. Жила площа в гуртожитку
надається за спільним рішенням
адміністрації підприємства, установи,
організації чи органу кооперативної
або іншої громадської організації та
відповідного профспілкового комітету
і комітету комсомолу.

Згідно зі ст. 129 ЖК Української PCP, на
підставі рішення про надання жилої
площі в гуртожитку адміністрація
підприємства, установи, організації
видає громадянинові спеціальний ордер,
який є єдиною підставою для вселення на
надану жилу площу.

Аналогічні норми передбачені п.п. 9
та 10 Примірного положення про
гуртожитки, що затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів
Української РСР від 03. 06. 1986 року № 208
«Про затвердження Примірного
положення про гуртожитки» (надалі -
Примірне положення про гуртожитки).

В п. 19 Примірного положення про
гуртожитки передбачено, що переселення
в разі необхідності , громадян з одного
приміщення в інше в даному гуртожитку
провадиться за рішенням адміністрації
підприємства, установи, організації та
профспілкового комітету і комітету
комсомолу з видачею нового ордеру.
Також даний пункт визначає , що
мешканцям гуртожитку забороняється
самовільно переселятися з одного
приміщення в інше.

Таким чином, діюче житлове
законодавство України пов'язує
виникнення права на користування жилим
приміщенням в гуртожитках виключно з
отриманням ордеру, який є єдиною
підставою для вселення жилу площу
гуртожитку.

Оскільки у відповідача була
можливість забезпечити житловим
приміщенням не тільки власних
працівників, а і працівників інших
організацій, 06.09.2006 року ПАТ «Азот»
було надано позивачу ОСОБА_18 ордер за
№ 803/111 на поселення в гуртожитку по
АДРЕСА_1 з правом зайняття ліжко-місця
без зазначення в ордері конкретної
кімнати для проживання. ОСОБА_18
вищевказаний ордер надано, вона
зареєструвалась та поселилась до
кімнати №30 зазначеного гуртожитку. Як
на день поселення до гуртожитку ПАТ
«АЗОТ», так і у даний час, позивач в
трудових відносинах з відповідачем не
перебуває.

Згідно п. 2 Постанови Ради Міністрів
УРСР, від 03.06.1986, № 208 "Про затвердження
Примірного положення про гуртожитки",
гуртожитки призначаються для
проживання робітників, службовців,
студентів, учнів, а також інших
громадян у період роботи або навчання.

23.07.2013 року в гуртожитку по АДРЕСА_1 на
загальному спільному зібранні
профкому та адміністрації ПАТ «АЗОТ»
було розглянуте питання про
оптимізацію мешканців зазначеного
гуртожитку, які не перебувають в
трудових відносинах з відповідачем,
оскільки у підприємства є необхідність
забезпечити житлом працівників ПАТ
«Азот».

У відповідності до п.19 Примірного
положення про гуртожитки, переселення
в разі необхідності громадян з одного
жилого приміщення в інше в даному
гуртожитку провадиться за рішенням
адміністрації підприємства, установи,
організації, та профспілкового
комітету і комітету комсомолу з
видачею нового ордера.

Оскільки ордер № 803/111 від 06.09.2006 року
видано позивачу на ліжко-місце в
гуртожитку по АДРЕСА_1 без зазначення
конкретної кімнати, то сама реєстрація
позивача в кімнаті № 30 гуртожитку не
може створювати право користування
ліжко-місцем виключно в цій кімнаті.

Судом встановлено, що з метою
забезпечення житловим приміщенням
працівників ПАТ «Азот», 30.07.2013 року на
спільному засіданні адміністрації та
профкому ПАТ "Азот" було прийнято
рішення про переселення ОСОБА_7 з
кімнати № 55 гуртожитку по АДРЕСА_1 до
кімнати № 30 зазначеного гуртожитку, в
якій мешкала ОСОБА_18, та прийнято
постанову за № П-55.

19.08.2013 року в зв'язку з нововиявленими
обставинами, на спільному засіданні
адміністрації та профкому ПАТ "Азот"
постанову від 30.07.2013 року № П-55 було
скасовано, та прийнято постанову за №
П-56, якою позивача з кімнати № 30
гуртожитку по АДРЕСА_1 переселено до
кімнати № 55 вказаного гуртожитку.

Однак, беручи до уваги
взаємовідносини, що склалися між
мешканцями гуртожитку, враховуючи
інтереси працівників відповідача, на
спільному засіданні адміністрації та
профкому ПАТ "Азот" було прийнято
рішення про переселення ОСОБА_18 з
кімнати № 55 гуртожитку по АДРЕСА_1 до
кімнати № 51 зазначеного гуртожитку,
про що винесено постанову № Пр-37 від
17.10.2013 року.

На виконання постанови № Пр-37 від
17.10.2013 року про переселення ОСОБА_18 з
кімнати № 55 в кімнату №51, позивач
відмовилась переселятись в
добровільному порядку (акт від 5
листопада 2013 року). Крім того, ОСОБА_18
повідомила, що не мала достатньо часу
для ознайомлення з вищевказаною
постановою.

Враховуючи дану обставину,
постановою спільного засідання
адміністрації та профкому ПАТ "Азот"
від 04.12.2013 року № П-65 скасовано
постанови спільного засідання
адміністрації та профкому ПАТ "Азот" №
П-56 від 19.08.2013 року та № ІР-37 від 17.10.2013
року.

На виконання п. п. 3. 4 постанови
спільного засідання адміністрації та
профкому "Азот" від 04.12.2013 року № П-65,
позивача з вказаною постановою
ознайомлено, в тому числі за допомогою
засобів поштового зв'язку та надано
термін до 11.12.2013 року для добровільного
переселення. Позивача попереджено, що в
разі не виконання нею постанови, ПАТ
«Азот» буде змушене звернутися з
позовом до суду примусове переселення.

Таким чином, дії відповідача щодо
переселення ОСОБА_18 з кімнати № 30
гуртожитку по АДРЕСА_1 суд вважає
законним, оскільки позивач за ордером
№ 803/111 від 06.09.2006 року має право на
вільне ліжко-місце в будь-якій кімнаті
гуртожитку , а не в кімнаті №30.

Оскільки пунктом 19 Примірного
положення про гуртожитки передбачено,
що переселення в разі необхідності
громадян з одного жилого приміщення в
інше в даному гуртожитку провадиться
за рішенням адміністрації
підприємства та профспілкового
комітету з видачею нового ордера,
відповідачем було видано ордер за №
818/036 від 05.12.2013 року що дає право
позивачу переселитись на ліжко-місце
до кімнати № 51 гуртожитку по АДРЕСА_1 .

Доводи позивача про те, що
відповідачем порушено її право та не
видано ордер на проживання в іншій
кімнаті, повністю спростовуються
вищевказаним письмовим доказом.

Посилання позивача про те, що вона
зареєстрована в кімнаті №30 і це дає їй
право проживати саме в цій кімнаті, не
можуть бути покладені в основу
судового рішення, так як реєстрація
позивача в спірній кімнаті не може
створювати право користування
ліжко-місцем в цій кімнаті.

Доводи позивача про те, що ордер
може бути виданий тільки на вільну
кімнату , не можуть бути підставою для
задоволення позову, так як відповідач
виніс постанову про її переселення і на
день надання кімнати ОСОБА_14, кімната
№30 була вільною.

Доводи позивача про те, що відповідач ,
переселивши її з кімнати №30, порушив
її право на приватизацію кімнати в
гуртожитку, суд вважає не спроможними,
так як позивачу надавалося право на
зайняття ліжко-місця, яке не можливо
приватизувати.

Тому позовні вимоги про визнання дій
відповідача щодо виселення з кімнати
№30 та переселення в кімнату №55
гуртожитку , розташованого по АДРЕСА_1
до задоволення не підлягають.

Що ж стосується вимог позивача про
визнання ордеру , виданого на ім.»я
ОСОБА_14 та її неповнолітніх дітей на
проживання в кімнаті №30 гуртожитку ,
розташованого по АДРЕСА_1 та виселення
їх з кімнати №30 , то судом встановлено,
що такий ордер на ім.»я ОСОБА_14 не
видавався. Згідно постанови спільного
засідання адміністрації та профкому
ПАТ «Азот» №П065 від 04 грудня 2013 року
ОСОБА_3, апаратнику повітроподілу цеху
К-15 та її синові ОСОБА_10 надано згоду на
проживання в кімнаті №30 згідно заяви ,
в зв»язку з сімейними обставинами. В
ході розгляду справи встановлено, що
ОСОБА_14 з 22.10.2008 року по даний час
працює у відповідача апаратником
повітроподілу цеху К-15 та має двоє
неповнолітніх синів ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5.
Поскільки ордер на проживання в
кімнаті №30 ОСОБА_14 не видався, то немає
підстав для задоволення позову в цій
частині.

Що ж стосується вимог позивача про
виселення ОСОБА_14 з дітьми та вселення
в кімнату №30 позивача, то підстав для
задоволення цих вимог немає. Як вже
було вказано вище позивач має право на
зайняття ліжко-місця (ордер № 803/111 від
06.09.2006 р.) , а не конкретної кімнати, а
згідно ордера № 818/036 від 05.12.2013 року
вправі переселитись на ліжко-місце до
кімнати № 51 гуртожитку по АДРЕСА_1.
Позивач про визнання постанов
спільного засідання адміністрації та
профкому ПАТ «Азот» про її переселення,
про визнання ордеру № 818/036 від 05.12.2013
року вимог не заявляла, а вийти за межі
позову суд не вправі. В зв»язку з цим в
позові слід відмовити.

Поскільки позов до задоволення не
підлягає, то немає підстав стягувати
судові витрати з відповідача на
користь позивача.

На підставі викладеного та
керуючись ст. 2,4,128,129 ЖК України, п.п. 9
та 10 Примірного положення про
гуртожитки, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів Української РСР від
03. 06. 1986 року № 208 «Про затвердження
Примірного положення про гуртожитки»,
ст.ст. 8,10, 60, 88, 212, 213, 215, 223 ЦПК України,
суд, -

В и р і ш и в :

В позові ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Азот» ,
ОСОБА_3 , що представляє свої інтереси
та інтереси неповнолітніх ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа орган опіки та
піклування Черкаської міської ради
про визнання дій незаконними, визнання
ордеру недійсним, виселення та
вселення - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду
може бути подано протягом десяти днів
з дня проголошення рішення через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Черкаської області.

Головуючий: