Справа № 122/149/14-ц
Провадження по справі 2/122/407/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року
м. Сімферополь

Залізничний районний суд м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим у складі:

головуючого судді - Шильнова М.О.

при секретарі -
Іоновій А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Сімферополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, завданої внаслідок ДТП,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2, про стягнення матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
ДТП.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 11
вересня 2013 року об 16 годині 55 хвилин на
вул. Генерала Васильєва/вул. Героїв
Сталінграду у м. Сімферополі відбулася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобілю Москвич, д/н НОМЕР_4, під
керуванням ОСОБА_2, та автомобіля
«Volkswagen Golf» д/н НОМЕР_3, під керуванням
позивача, в результаті якої автомобілю
«Volkswagen Golf» д/н НОМЕР_3 були заподіяні
механічні ушкодження. Відповідно до
рахунку від 14 грудня 2013 року загальна
сума, яка необхідна для ремонту
автомобілю «Volkswagen Golf» д/н НОМЕР_3
складає 40189,61грн. На підставі
наведеного, просила стягнути з
відповідача на її користь 40189,61грн. у
відшкодування матеріальної шкоди та
моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Позивач у судовому засіданні позовні
вимоги підтримала та просила їх
задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнав та
пояснив, що у зв'язку з тим, що
автомобіль відповідача застрахований,
спричинену шкоду повинна
відшкодовувати страхова компанія.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи та наявні
у справі докази, дійшов висновку, що
позовні вимоги не обґрунтовані та не
підлягають задоволенню, з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 11
вересня 2013 року об 16 годині 55 хвилини на
вул. Генерала Васильєва/вул. Героїв
Сталінграду у м. Сімферополі відбулася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобілю Москвич, д/н НОМЕР_4, під
керуванням ОСОБА_2, не виконав вимоги
дорожнього знаку 5.16 «Направлення руху
по смугам», здійснив рух прямо за
смугою, яка призначена для повороту
праворуч та скоїв зіткнення з
транспортним засобом «Volkswagen Golf» д/н
НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1, у разі
чого сталося зіткнення транспортних
засобів, що спричинило їх пошкодження.

Постановою Апеляційного суду АРК від 26
листопада 2013 року постанова
Залізничного районного суду м.
Сімферополя АРК від 26 вересня 2013 року
якою ОСОБА_1 притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ст. 124 КУпАП та провадження по справі
закрито, у зв'язку з відсутністю складу
правопорушення (а.с. 4-5).

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної безпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній підставі (право власності,
інше речове право) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

З положеннями ст. 1188 ЦК України шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Як роз'яснено Пленумом Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п. 4 постанови №4 від 1 березня 2013
року «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» потерпілий подає докази, що
підтверджують факт завдання шкоди за
участю відповідача, розмір завданої
шкоди, а також докази того, що
відповідач є завдавачем шкоди або
особою, яка відповідно до закону
зобов'язана відшкодувати шкоду.

З пункту 13 зазначеної постанови
вбачається, що враховуючи, що
відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК
положення щодо захисту права власності
поширюються також на осіб, які хоч і не
є власниками, але володіють майном на
праві господарського відання,
оперативного управління або на іншій
підставі, передбаченій законом чи
договором (речове право), такі особи
також мають право вимагати
відшкодування шкоди, завданої цьому
майну. До таких осіб належить і особа,
яка керувала транспортним засобом без
доручення, але на підставі документів,
визначених пунктом 2.1. Правил
дорожнього руху України (посвідчення
водія на право керування транспортним
засобом відповідної категорії та
реєстраційного документа на
транспортний засіб).

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем ОСОБА_1 пред'являються
позовні вимоги про відшкодування
шкоди, завданої їй, як власнику
транспортного «Volkswagen Golf» д/н НОМЕР_3,
який внаслідок ДТП було пошкоджено.

Проте відповідно до ст. 60
Цивільно-процесуального кодексу
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень проти них. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у розгляді справи.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі щодо яких виникає у сторін спір,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Отже, вирішуючи спір по суті, суд
повинен встановити наявність у особи,
яка звернулась з позовом, суб'єктивного
матеріального права або законного
інтересу, на захист якого подано позов,
а також з'ясувати наявність чи
відсутність факту їх порушення або
оспорювання.

Заявляючи позовні вимоги про
відшкодування шкоди, завданої
внаслідок дорожньо-транспортної події,
позивач ОСОБА_1 зазначає, що
пошкоджений внаслідок винних дій
відповідача транспортний засіб
належить саме їй - позивачу, проте у
порушення ст. ст. 10, 60 ЦПК України ним не
представлено суду жодного належного та
допустимого доказу у підтвердження цих
доводів, клопотань щодо забезпечення
будь-яких доказів позивачем не
заявлялось, проте для сприяння
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи, судом було
неодноразово в ході розгляду справи
роз'яснено позивачу його права та
обов'язки, та попереджено про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій.

Посилання позивача ОСОБА_1 на те, що у
підтвердження того, що пошкоджений
внаслідок ДТП транспортний засіб
належить саме їй, нею представлено
копію доручення ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_1
від 25 квітня 2013 року (а.с. 14), суд не
приймає до уваги, оскільки з даного
документу не вбачається права
позивача, щодо розпорядження
транспортним засобом.

Крім того, суд не приймає до уваги
посилання позивачки на постанову
Апеляційного суду АРК від 26 листопада
2013 року, оскільки зі змісту зазначеної
постанови не вбачається, кому належить
пошкоджений внаслідок дій відповідача
ОСОБА_2 транспортний засіб «Volkswagen Golf»
д/н НОМЕР_3, відомості про те, що позивач
ОСОБА_1 є особою, яка керувала
транспортним засобом без доручення,
але на підставі документів, визначених
пунктом 2.1. Правил дорожнього руху
України (посвідчення водія на право
керування транспортним засобом
відповідної категорії та
реєстраційного документа на
транспортний засіб) також у зазначеній
постанові не містяться.

Також з відповіді УДАІ ГУ МВС України в
АРК вбачається, що автомобіль «Volkswagen
Golf» д/н НОМЕР_3 зареєстровано за ОСОБА_4

При таких обставинах суд приходить до
висновку, що позивачем не підтверджено
у встановленому законом порядку та не
знайшло свого підтвердження у ході
розгляду справи наявність
суб'єктивного матеріального права або
законного інтересу, на захист якого нею
подано позов, а отже такі її доводи
ґрунтуються лише на припущеннях та
суб'єктивній думці, у той час як
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Крім того, в судовому засіданні
достовірно встановлено, що
цивільно-правова відповідальність
водія ОСОБА_2 перед третіми особами
була застрахована угодою - полісом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АВ/9062919 від 05 листопада 2012
року у ПАТ «ХДІ», зі строком дії з 05
листопада 2012 року по 04 листопада 2013
року.

Відповідно до ст. ст. 979, 988, ч. 4 ст.
1194 Цивільного кодексу України за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), страхова виплата за
договором страхування
відповідальності не може перевищувати
розміру реальних збитків, у разі
недостатності страхової виплати
різницю між страховою виплатою і
фактичним розміром шкоди зобов'язана
сплатити особа, яка застрахувала свою
відповідальність.

Статтями 12, 22, 24 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті ДТП життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач з позовними вимогами до
страхової компанії не звертається.
Крім того, як пояснила позивач в
судовому засіданні з вимогами про
страхове відшкодування витрат,
понесених внаслідок пошкодження її
транспортного засобу, до страхової
компанії не зверталась та документів у
підтвердження понесених витрат не
представляла.

Оскільки ліміт відповідальності
за шкоду, заподіяну майну відповідно до
страхового полісу складає 50000 грн.,
позивачем завдана та невідшкодована
шкода визначена у 40189,61 грн., ліміт
страхового відшкодування повністю
покриває розмір майнової шкоди.
Позовні вимоги про стягнення з
відповідача суми франшизи не заявлено.

Для сприяння всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи, судом було
роз'яснено позивачу його права та
обов'язки, та неодноразово попереджено
про наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій, проте жодних
клопотань позивачем заявлено не було,
більш того, позивач у судовому
засіданні визначився з правильністю
визначеним ним колом осіб, притягнутих
до участі у справі, зокрема щодо
належного відповідача, та колом
представлених суду доказів, наполягав
на скорішому розгляді справи за
доказами, які містяться у матеріалах
справи, та саме щодо пред'явлених ним
вимог до відповідача без залучення до
участі у справі страхової компанії.

Отже, оскільки відповідач
відмовляється від відшкодування шкоди,
посилаючись в тому числі і на те що,
його цивільна-правова
відповідальність застрахована, розмір
шкоди не перевищує ліміти страховки,
враховуючі, що позивач до страхової
компанії за виплатою страхового
відшкодування не звертався, а страхова
компанія не є стороною у справі, у
задоволені позову про стягнення шкоди,
завданої внаслідок ДТП, належить
відмовити. При цьому позивач,
підтвердивши належними та допустимими
доказами належність саме їй
пошкодженого транспортного засобу, не
позбавлена можливості звернутися до
належного відповідача за захистом
свого порушеного права щодо стягнення
шкоди, завданої у наслідок ДТП.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в іншій спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, а також з урахуванням інших
обставин, які мають істотне значення.
При визначенні розміру відшкодування
враховуються вимоги розумності і
справедливості.

Відповідно до загальних підстав
відповідальності за завдану моральну
шкоду, заподіяна шкода відшкодовується
особою за наявності її вини.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду
України №4 від 31.03.1995 року «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»,
відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.

Зі змісту позову та з наданих у
судовому засіданні пояснень позивача
вбачається, що діями відповідача їй -
позивачу завдано моральну шкоду,
оскільки сам факт заподіяння її
автомобілю технічних пошкоджень
викликав у неї - позивача нервовий
стрес, що негативно відбилося на
психічному стані її здоров'я, та у
зв'язку з тривалим невиконання
відповідачем обов'язків по
відшкодуванню понесених збитків, вона -
позивач нервує, переживає, душевно
страждає, що негативно впливає не
тільки на її настрій та самопочуття,
але й на взаємовідносини у сім'ї. Проте
як вже зазначалося вище жодного доказу
у підтвердження належності їй
пошкодженого транспортного засобу чи
законного володіння ним, суду у
порушення ст. ст. 10, 60 ЦПК України не
представлено, жодних клопотань щодо
забезпечення будь-яких доказів чи
оголошення перерви у судовому
засіданні для надання часу для
представлення суду додаткових доказів
позивачем не заявлялось, більш того,
позивач самостійно у судовому
засіданні визначився з колом
представлених суду доказів та
наполягав на скорішому розгляді справи
за доказами, які містяться у матеріалах
справи, у той час як для сприяння
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи, судом було роз'яснено
позивачу її права та обов'язки, та
неодноразово попереджено про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Отже, дослідивши обставини справи,
перевіривши їх доказами, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, виходячи з
принципів розумності, виваженості та
справедливості, суд дійшов висновку
про недоведеність позовних вимог
ОСОБА_1 в заявлених нею межах та про
відсутність правових підстав для їх
задоволення.

На підставі ст.ст. 23, 1187, 1194 ЦК України,
керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218, 294
ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
про стягнення матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
ДТП - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя