Ухвала

іменем україни

23 квітня 2014 рокум.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Журавель В.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення грошової
компенсації вартості частки спільного
майна,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення грошової
компенсації вартості частки спільного
майна.

Рішенням Овідіопольського районного
суду Одеської області від 12 березня 2013
року позов задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
грошову компенсацію за 17/200 часток
будинку АДРЕСА_1 в розмірі 24 211 грн.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 25 лютого 2014 року зазначене
судове рішення змінено та позов
задоволено частково. Виділено частку
ОСОБА_1 зі спільного майна - жилого
будинку АДРЕСА_1. Стягнуто із ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за
17/200 часток будинку АДРЕСА_1 в розмірі 40
800 грн.

Припинено право власності ОСОБА_1 на
17/200 часток будинку АДРЕСА_1 з визнанням
права власності за ОСОБА_2 та
реєстрацію речового права на цю
частину будинку територіальним
органом державної реєстрації прав МЮ
України.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення апеляційного суду
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив із того, що спірний
будинок є неподільним майном, тому
позивач має право на отримання
грошової компенсації вартості своєї
частки у спільній власності в розмірі 24
211 грн.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду
першої інстанції, посилався на таке.

Правовий режим спільної часткової
власності визначається Главою 26 ЦК
України з урахуванням інтересів усіх
її учасників. Володіння, користування
та розпорядження частковою власністю
здійснюється за згодою всіх
співвласників, а за відсутності згоди
спір вирішується судом.

Статтею 364 ЦК України визначено, що
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу),
співвласник, який бажає виділу, має
право на одержання від інших
співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою.

Установлено, що на підставі рішення
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 25 жовтня 2010 року
за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частинах
визнано право власності на 17/100 частин
будинку АДРЕСА_1.

Згідно з матеріаламами
інвентаризаційної справи
Овідіопольської РБТІ на зазначений
житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами у дані 17/100
частин входять: частина житлового
будинку літ. «А» у складі приміщень: 2-1
веранда, площею 2,6 кв. м; 2-2 котельна
площею 2,6 кв. м; 2-3 коридор
площею 7,8 кв. м; 2-4 кухня площею 3,6 кв. м; 2-5
ванна площею 3,6 кв. м; 2-6 житлове
приміщення площею 13,8 кв. м.

Спірна частина житлового будинку має
загальну площу 34 кв. м, у т.ч. житлову 13,8
кв. м, тому з технічних причин виділ в
натурі 17/200 частин позивача без втрати
її цільового призначення є неможливим,
тобто будинок є неподільним.

Правовстановлюючі документи на
земельну ділянку під вказаним будинком
та на прибудинкову територію у
власників відсутні.

Як вбачається із матеріалів справи,
ОСОБА_2 не заперечувала факту
неможливості виділу частки ОСОБА_1 у
будинку.

Згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи №
618/2012 від 01 квітня 2012 року ринкова
вартість 17/100 частин спірного житлового
будинку з урахуванням вартості
земельної ділянки площею 0,07 га
становить 236 629 грн.

Згідно з висновком повторної судової
будівельно-технічної експертизи № 65/12
від 30 листопада 2012 року ринкова
вартість 17/100 частин спірного житлового
будинку складає 48 422 грн.

Апеляційний суд вважав, що суд
неправильно визначив розмір грошової
компенсації, яка підлягає присудженню
на користь співвласника, оскільки,
визначаючи її, виходив з вартості
витратної частини будинку,
встановленої експертом, а не з дійсної
її ринкової вартості.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 6 постанови від 04 жовтня 1991
року № 7 «Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок», розмір такої грошової
компенсації визначається за угодою
сторін, а за відсутності такої угоди -
судом за дійсною вартістю будинку на
час розгляду справи.

У зв'язку із значною розбіжністю у
визначенні ринкової вартості 17/100
частин будинку, після допиту експертів,
ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 02 липня 2013 року призначено
повторну судову будівельно-технічну
експертизу.

З висновку експерта Одеського
науково-дослідного інституту судових
експертиз від 29 листопада 2013 року
вбачається, що ринкова вартість 17/100
частин будинку становить 81 600 грн.

Апеляційний суд погодився з таким
висновком, тому визначив розмір
грошової компенсації, яка підлягає
присудженню на користь ОСОБА_1, в
розмірі 40 800 грн.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Зміст позовної заяви ОСОБА_1, в т.ч.
заяви, поданої в порядку ст. 31 ЦПК
України, не містять вимог щодо
стягнення із ОСОБА_2 грошової
компенсації вартості частки земельної
ділянки.

Апеляційний суд з урахуванням
виділення частки майна шляхом
стягнення її вартості з відповідача на
користь позивача, вирішив також
питання про припинення права на цю
частку позивача та визнання цього
права за відповідачем, оскільки це
випливає з вимог ОСОБА_1 про виділення
його частки шляхом стягнення грошової
компенсації із ОСОБА_2

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Установлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права; наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів cудової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 25 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П.
Євграфова

судді:
Н.А. Горелкіна

В.І. Журавель