Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2014 року Справа №607/2556/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд
Тернопільської області в складі:

головуючого-судді
Черніцької І.М.

при секретарі
Круцько О.Б.

за участю
позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Тернополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
виселення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_2 про
виселення із квартири за АДРЕСА_1 без
надання іншого жилого приміщення.

В обґрунтування вимог вказує, що вона є
власником 2/4 частин квартири за
АДРЕСА_1. Її брат ОСОБА_2 є власником ?
частин спірної квартири. В даній
квартирі проживають вона з малолітнім
сином та відповідач. На протязі
тривалого часу відповідач
систематично зловживає спиртними
напоями, перебуває на диспансерному
обліку в КУТОР ''ТОНД'' з приводу розладу
психіки та поведінки внаслідок
зловживання алкоголем. З вини
відповідача постійно виникають сварки
та непорозуміння. До нього
застосовувались заходи громадського
впливу та він неодноразово
притягувався до адміністративної
відповідальності. Посилаючись на те, що
відповідач систематично порушує
правила співжиття, участі в утриманні
житла не приймає, постійно знищує майно
у квартирі, а заходи громадського
впливу виявились безрезультатними,
просить виселити ОСОБА_2 із квартири
без надання іншого жилого приміщення.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала повністю, зіславшись
на вимоги викладені у заяві.

Відповідач заперечив щодо задоволення
позовних вимог та вказав, що не створює
перешкод в користування квартирою та
не порушує правил співжиття. Крім того,
він є власником ? частини квартири та
іншого житла не має.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
власником 2/4 частин, а ОСОБА_2 -1/4 частин
квартири за АДРЕСА_1, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на житло від 03.10.1995 року за
№11485.

З довідки ДП ''Комунальник - 1'' за №3501
від 06.12.2013 року встановлено, що у
спірній квартирі зареєстровані та
проживають позивачка ОСОБА_1, її син
ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2

Суд, розглянувши матеріали справи,
дослідивши та оцінивши наявні у справі
докази, заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, вважає, що позов не
підлягає до задоволення, виходячи з
наступних підстав.

В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції
України, кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю.

Згідно з вимогами 1 ст. 316 ЦК України,
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК
України, власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

В силу вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України, ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 ЦК
України, власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є
власниками відповідно 2/4 і 1/4 частин
спірної квартири .

Позивачка просить виселити
відповідача на підставі вимог ст. 116 ЖК
УРСР.

Відповідно до вимог ст. 157 ЖК членів
сім'ї власника жилого будинку
(квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених частиною першою
статті 116 цього Кодексу. Виселення
провадиться у судовому порядку без
надання іншого жилого приміщення.

Згідно з вимогами ст. 116 ЖК, якщо наймач,
члени його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи
запобігання і громадського впливу
виявились безрезультатними,
виселення винних на вимогу наймодавця
або інших заінтересованих осіб
провадиться без надання іншого
жилого приміщення.

Однак, зазначені положення Житлового
кодексу України стосуються тільки
виселення членів сім'ї власника
квартири. Вказані норми не поширюються
на виселення власників із належного їм
житла.

ОСОБА_2 набув право власності на
квартиру у встановленому законом
порядку, право власності не припинене,
а тому він має повне право
користуватися своїм майном. Іншого
житла у нього не має.

Враховуючи те, що право власності є
абсолютним правом, яке включає
володіння, користування,
розпорядження, та якого ніхто не може
бути позбавлений, крім випадків
передбачених законом, суд вважає, що
власник не може бути виселений з
житлового приміщення, яке належить
йому на праві власності.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону
та встановленні обставини справи, суд
вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1
про виселення ОСОБА_2 із квартири за
АДРЕСА_1 без надання іншого жилого
приміщення слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 57, 58, 60, 213, 215, 294
ЦПК України, ст.ст. 316, 319, 321, 379 ЦК
України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення
без надання іншого приміщення
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення суду може бути оскаржене
позивачем у загальному порядку до
апеляційного суду Тернопільської
області через Тернопільський
міськрайонний суд шляхом подання
апеляційної скарги на рішення суду
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Головуюча
І.М.Черніцька

Копія вірна

Суддя
І.М.Черніцька

Головуючий суддяІ. М. Черніцька