У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука А.О
Нагорняка В.А.,

Маляренка А.В.,
Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
звільнення від сплати заборгованості
за аліментами, за касаційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду м.
Києва від 20 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5 про
звільнення від сплати заборгованості з
аліментів.

Позивач посилався на те, що 20
березня 2013 року головним державним
виконавцем ВДВС Рокитнянського РУЮ у
Київській області було винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження на підставі виконавчого
листа № 2-283/99, виданого Рокитнянським
районним судом Київської області про
стягнення з нього аліментів на користь
ОСОБА_5 на утримання дочки ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Дана постанова винесена
за заявою відповідачки від 18 березня 2013
року про стягнення аліментів за три
роки, що передували пред'явленню
виконавчого листа до виконання;
державним виконавцем було виконано
розрахунок заборгованості з аліментів
на суму 18 277 грн 50 коп.

Позивач зазначав, що він періодично
приймав участь у матеріальному
забезпеченні дочки шляхом
фінансування витрат, пов'язаних з
підготовкою до школи, придбанням одягу
та продуктів харчування, літнього
відпочинку; відповідачка до березня 2013
року не пред'являла виконавчий лист до
виконання без будь-якої поважної
причини, тому позивач вимушений був
звернутися до суду з даним позовом і
просив звільнити його від сплати
заборгованості за аліментами в сумі 17
666 грн 26 коп., нарахованій за період з 01
квітня 2010 року по 31 березня 2013 року.

Рішенням Дарницького районного
суду м. Києва від 27 серпня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва
від 20 листопада 2013 року рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
27 серпня 2013 року скасовано та ухвалено
нове рішення, яким позов ОСОБА_4
задоволено. Звільнено ОСОБА_4 від
сплати заборгованості з аліментів у
сумі 17 666 грн 26 коп. за період з 01 квітня
2010 року по 01 квітня 2013 року, яка
нарахована державним виконавцем ВДВС
Рокитнянського РУЮ Київської області
на підставі виконавчого листа про
стягнення аліментів з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_5 на утримання дочки
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Рішення апеляційного суду не
відповідає вказаним вимогам.

Судами встановлено, що згідно зі
свідоцтвом про розірвання шлюбу
29 липня 1999 року шлюб між ОСОБА_4 і ОСОБА_5
було розірвано.

Від шлюбу сторони мають дочку -
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з
матір'ю - ОСОБА_5

У зв'язку з реєстрацією шлюбу ОСОБА_5
та ОСОБА_9 16 вересня 2011 року ОСОБА_5
змінила прізвище на «ОСОБА_5».

Згідно з виконавчим листом № 2-283/1999,
виданим 25 червня 1999 року Рокитнянським
районним судом Київської області,
ОСОБА_4 зобов'язаний сплачувати
аліменти на користь ОСОБА_5 на
утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
розмірі 1/4 частини заробітку (доходів)
щомісячно, починаючи з 25 червня 1999 року
і до повноліття дитини.

18 березня 2013 року ОСОБА_5 звернулася
до відділу державної виконавчої служби
із заявою про відкриття виконавчого
провадження за виконавчим листом про
стягнення аліментів та перерахунок
заборгованості з аліментві за три роки
(за минулий час).

Постановою державного виконавця
Бабенко О.І. ВДВС Рокитнянського
районного управління юстиції у
Київській області відкрито виконавче
провадження ВП № 37220559 від 20 березня 2013
року на підставі виконавчого листа
№ 2-283/99, виданого Рокитнянським
районним судом Київської області, про
стягнення з ОСОБА_4 аліментів на
користь ОСОБА_5 на утримання дочки
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з розрахунком державного
виконавця заборгованість ОСОБА_4 за
аліментами за період з 01 квітня 2010 року
по 01 квітня 2013 року становить 17 666
грн 26 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що з метою забезпечення
достатнього матеріального рівня життя
дитини та з урахуванням того, що
позивачем не надано доказів того, що
він виконував рішення суду
добровільно, у позові повинно бути
відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд виходив з
того, що позивач сплачував аліменти на
утримання дочки на користь
відповідачки в примусовому порядку до
2004 року. У 2004 році відповідач отримала
виконавчий лист на руки і до 18 березня
2013 року до ВДВС з приводу примусового
виконання рішення суду більше не
зверталася та не вказала поважні
причини, з яких не пред'являла
виконавчий лист до виконання, а тому
дійшов висновку про те, що відповідачка
не скористалася правом на отримання
аліментів без поважної на те причини, а
тому позивач повинен бути звільнений
від сплати заборгованості за попередні
три роки, що передували пред'явленню
виконавчого листа до виконання.

Проте з таким висновком
апеляційного суду погодитись не можна.

Згідно з ч. 1 ст. 194 СК України
аліменти можуть бути стягнуті за
виконавчим листом за минулий час, але
не більш як за три роки, що передували
пред'явленню виконавчого листа до
виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 197 СК України
суд може звільнити платника аліментів
від сплати заборгованості, якщо буде
встановлено, що вона виникла внаслідок
непред'явлення без поважної причини
виконавчого листа до виконання особою,
на користь якої присуджено аліменти.

Установлено, що виконавчий лист про
стягнення з позивача аліментів на
утримання дочки ОСОБА_6 перебував на
примусовому виконанні до липня 2001
року, після чого виконавчий лист було
повернено стягувачеві на підставі
заяви останньої, при цьому сторони
домовились про те, що позивач
добровільно допомагатиме матеріально.
Позивач сплачував аліменти на
утримання дочки на користь
відповідачки поштовими переказами до
2004 року.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
між сторонами була попередня
домовленість щодо добровільної сплати
аліментів позивачем, аліменти за
рішенням суду присуджені на утримання
дитини з метою забезпечення
достатнього матеріального рівня її
життя, однак позивачем не надано
доказів на підтвердження надання
матеріальної допомоги на утримання
дочки ОСОБА_6 у період, починаючи з 01
квітня 2010 року.

За таких обставин суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про відмову у задоволенні позову
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про звільнення від
сплати заборгованості за аліментами.

Встановлені судом першої інстанції
обставини підтверджуються матеріалами
справи та не спростовані сторонами під
час апеляційного розгляду.

Суд апеляційної інстанції
вищевказаних обставин та норм чинного
законодавства, що регулюють спірні
правовідносини, не врахував, помилково
скасувавши рішення суду першої
інстанції.

Згідно зі ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

За таких обставин рішення суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню, рішення суду першої
інстанції - залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5
задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва
від 20 листопада 2013 року скасувати,
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 27 серпня 2013 року залишити в
силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді:
А.О. Леванчук

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк

Г.В. Юровська

4

Справа № 6-51903св13

Головуючий у першій інстанції
Парамонов М.Л.

Доповідач Нагорняк В.А.