У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Наумчука М.І.,
Мостової Г.І.,Остапчука Д.О.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк» до ОСОБА_6,
ОСОБА_7, закритого акціонерного
товариства «Крюківбудтехмонтаж» про
визнання недійсним інвестиційного
договору, свідоцтва про право
власності та визнання права власності,
за касаційною скаргою ОСОБА_7 на
рішення колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області від 11 грудня 2013
року,

в с т а н
о в и л а :

У квітні 2010 року публічне акціонерне
товариство «Державний
експортно-імпортний банк» (далі - ПАТ
«Укрексімбанк») звернулось до суду з
позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7,
закритого акціонерного товариства
«Крюківбудтехмонтаж» (далі - ЗАТ
«Крюківбудтехмонтаж») та просило
визнати недійсним інвестиційний
договір №5, укладений 12 січня 2006 року
між відповідачами, визнати недійсним
свідоцтво про право власності САВ №
098842, видане 22 березня 2007 року
УЖКГ ВК Кременчуцької міської ради
Полтавської області ОСОБА_7 та ОСОБА_6,
як співвласникам квартири АДРЕСА_1 та
визнати право власності на вказану
вище квартиру за ОСОБА_6 та зобов'язати
комунальне підприємство «Кременчуцьке
МБТІ» здійснити реєстрацію права
власності на спірну квартиру за ОСОБА_6

Рішенням Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області від
15 жовтня 2013 року в задоволенні позовних
вимог ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк» відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області від 11 грудня 2013
року, вказане рішення суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
визнання інвестиційного договору
недійсним скасовано та ухвалено в цій
частині нове рішення, яким позовні
вимоги ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк» задоволено
частково. Визнано недійсним
інвестиційний договір №5 від 12 січня 2006
року, укладений між ЗАТ
«Крюківбудтехмонтаж» та ОСОБА_6 і
ОСОБА_7 В решті судове рішення першої
інстанції залишене без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить
рішення апеляційного суду скасувати, а
рішення суду першої інстанції залишити
в силі, посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
наступні питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин (ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що іпотечний договір, укладений
між позивачем та відповідачем ОСОБА_6,
який був підставою для звернення з
даним позовом, визнаний за рішенням
суду недійсним, оскільки позивач
стороною оспорюваного в даній справі
інвестиційного договору не був, отже
відсутні підстави для звернення до
суду, як сторони права якої порушено.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи рішення про
задоволення позовних вимог,
апеляційний суд виходив з того, що
оспорюваний позивачем інвестиційний
договір фактично був укладений в
серпні-вересні 2006 року, тобто після
набрання чинності змін до Закону
України «Про інвестиційну діяльність»
від 14 січня 2006 року, якими
встановлювалась заборона на
здійснення інвестицій в об'єкти
житлового будівництва з використанням
недержавних коштів,залучених від
фізичних та юридичних осіб, оскільки
інвестування таких об'єктів мало
здійснюватись виключно через фонди
фінансування будівництва. Укладення
інвестиційного договору №5 від 12 січня
2006 року між ЗАТ «Крюківбудтехмонтаж»
та інвесторами ОСОБА_6 і ОСОБА_7
здійснено з порушенням як вимог ст. 654
ЦК України, так і положень ст. 4
Закону України «Про інвестиційну
діяльність».

Проте з такими висновками апеляційного
суду повністю погодитись не можна
виходячи з наступного.

Судами встановлено, що 12 січня 2006 року
між ЗАТ «Крюківбудтехмонтаж» та ОСОБА_6
укладений інвестиційний договір №5,
предметом якого є квартира АДРЕСА_1 (а.с.
12-16 т. 1).

12 січня 2006 року між ЗАТ
«Крюківбудтехмонтаж», ОСОБА_6 та ОСОБА_7
укладений інвестиційний договір №5,
предметом якого є квартира АДРЕСА_1 (а.с.
18-21 т. 1).

17 листопада 2006 року між ВАТ «Державний
експортно-імпортний банк України»,
правонаступником якого є ПАТ
«Укрексімбанк» та ОСОБА_6 укладено
кредитний договір №10006С7/31, за умовами
якого банк надав позичальнику кредит у
розмірі 98 000 доларів США до 15 листопада
2021 року для здійснення оплати за
вказану вище квартиру, вартістю 707 тис.
грн (а.с. 4-6 т. 1).

На забезпечення виконання кредитного
договору між ВАТ «Державний
експортно-імпортний банк України» та
ОСОБА_6 укладений іпотечний договір №
1006Z15/31, предметом якого є квартира
АДРЕСА_1, що стане її власністю після
державної реєстрації на підставі
інвестиційного договору № 5 від 12 січня
2006 року, укладеного між ЗАТ
«Крюківбудтехмонтаж» та ОСОБА_6, акта
державної приймальної комісії про
прийняття до експлуатації закінченого
будівництвом об'єкта від 18 серпня 2006
року та акта прийому-передачі
зазначеної квартири (а.с. 9-11 т. 1).

Відповідно до свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 21
грудня 2006 року серії САВ № 098842 квартира
АДРЕСА_1 належить на праві спільної
сумісної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Рішенням колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області від 25 вересня 2013
року визнано недійсним іпотечний
договір №10006Z15/31 від 17 листопада 2006
року, укладений між ВАТ «Державний
експортно-імпортний банк України» та
ОСОБА_6 про передачу в іпотеку квартири
АДРЕСА_1 (а.с. 241-244 т. 1).

Відповідно до частини першої статті 215
ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання на момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
статтею 203 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України встановлено
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
зокрема, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам, особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі, правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом, правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним, правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна
або розірвання договору вчиняється в
такій самій формі, що й договір, що
змінюється або розривається, якщо інше
не встановлено договором або законом
чи не випливає із звичаїв ділового
обороту.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 203 ЦК
правочин має вчинятись у формі,
встановленій законом.

Обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61
ЦПК України).

Визнаючи недійсним договір про
інвестиційну діяльність апеляційний
суд в порушення ст.ст. 303, 315 ЦПК України
не визначився належним чином з
характером спірних правовідносин, не
надав належної оцінки наявним у справі
доказам, зокрема, зазначаючи, що
оспорюваний договір укладений з
порушенням ст. 654 ЦК України та ст. 4
Закону України «Про інвестиційну
діяльність», не звернув уваги на те, що
матеріали справи не містять даних щодо
зміни або розірвання інвестиційного
договору, укладеного між відповідачами
та одночасно пославшись на положення
Закону України «Про інвестиційну
діяльність» відповідно до якого
об'єктами інвестиційної діяльності не
можуть бути об'єкти житлового
будівництва, не звернув уваги, що
згадана норма була доповнена після
укладення оспорюваного договору,
застосувавши норму матеріального
права, яка на вказані правовідносини не
розповсюджується. Натомість,
встановивши, що до матеріалів справи
приєднано копії інвестиційних
договорів з різним суб'єктним складом,
не надав оцінки вказаним договорам та
не усунув розбіжностей, які мають
суттєве значення для даної справи.

Крім того, апеляційним судом залишено
поза увагою, рішення суду за яким було
визнано іпотечний договір недійсним,
зі змісту якого вбачається, що предмет
іпотеки перебуває у спільні сумісній
власності (п. 1.4 іпотечного договору) та
вказане рішення набрало законної сили
і має преюдиційне значення у даній
справі.

Оскільки допущені судом апеляційної
інстанції порушення норм
матеріального та процесуального права
призвели до неправильного вирішення
справи в частині позовних вимог про
визнання інвестиційного договору
недійсним, рішення суду апеляційної
інстанції цій частині підлягає
скасуванню з передачею справи в цій
частині на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного
суду не оскаржується.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7
задовольнити частково.

Рішення колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Полтавської області
від 11 грудня 2013 року в частині позовних
вимог про визнання інвестиційного
договору недійсним скасувати, справу в
цій частині направити на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді: Т.Л.
Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук Д.О.
Остапчук