АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Перепелюк Л.М., Половінкіної Н.Ю.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю ОСОБА_1 та її представника
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та за
зустрічним позовом ОСОБА_1 про
стягнення аліментів та додаткових
витрат на утримання дітей за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє за
довіреністю в інтересах ОСОБА_1, на
рішення Першотравневого районного
суду міста Чернівці від 18 березня 2014
року,

встановила:

В лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом.

Просив розірвати шлюб укладений між
ним та ОСОБА_1, зареєстрований у
міському відділі реєстрації актів
громадського стану Чернівецького
обласного управління юстиції міста
Чернівці, актовий запис №1080 від 8
серпня 2003 року.

В березні 2014 року ОСОБА_1 звернулася з
зустрічним позовом.

Просила стягнути з відповідача на її
корись аліменти на утримання
малолітньої доньки ОСОБА_4 та сина
ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частини усіх видів
заробітку, але не менше 30 відсотків від
прожиткового мінімуму на кожну дитину
відповідного віку щомісячно до їх
повноліття починаючи з дня подання
позову та додаткові витрати на дітей в
розмірі по 250 гривень на кожну дитину
щомісячно.

Посилалася на те, що 8 серпня 2003 року
сторона уклали шлюб. За час шлюбу у них
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилися донька
ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_2 року син ОСОБА_5,
які проживають з позивачкою та
перебувають на її утриманні.

Відповідач проживає окремо,
матеріальної допомоги на утримання
дітей не надає.

ОСОБА_3 працює в магазині «Зроби сам» на
посаді продавця касира та отримує
заробітну плату в сумі 115 гривень.

Відповідач зобов'язаний брати участь у
додаткових витратах, щодо оплати
відвідування ОСОБА_4 басейну та
харчування дітей в навчальних
закладах.

Рішенням Першотравневого районного
суду міста Чернівці від 18 березня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1,
зареєстрований 8 серпня 2003 року,
розірвано.

Місце проживання дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5
визначено за місцем проживання їх
матері ОСОБА_1

Зустрічний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 та
сина ОСОБА_5 в розмірі 1/3 частини
заробітку (доходу) щомісячно, але не
менше 30 відсотків прожиткового
мінімуму, встановленого для дитини
відповідного віку, але не менше 30
відсотків прожиткового мінімуму на
кожну дитину.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, який дії
за довіреністю в інтересах ОСОБА_1,
просить рішення суду першої інстанції
в частині відмови у задоволенні
позовної вимоги про стягнення з
відповідача додаткових витрат на
утримання малолітніх дітей в сумі по 250
гривень щомісячно на кожну дитину та
стягнення судових витрат з ОСОБА_1
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким вказану позовну вимогу
задовольнити.

Посилається на те, що суд першої
інстанції ухвалюючи рішення в частині,
яка оскаржується , допустив порушення
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у розгляді справи,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Ухвалюючи рішення в частині, що
оскаржується, суд першої інстанції
виходив з того, що стаття 185 СК України
містить вичерпний перелік підстав
участі батьків у додаткових витратах
на дитину.

За навчання та розвиток здібностей
дітей, ОСОБА_1 сплачує відповідні кошти.

Позивачкою не було доведено можливості
відповідача сплачувати вказаний
розмір додаткових витрат.

Судом враховано, що ОСОБА_1 отримує
соціальну допомогу як малозабезпечена
сім'я, а ОСОБА_3 отримує заробітну плату
в розмірі 115 гривень.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними.

Так, відповідно до статті 180 СК України
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття.

Згідно частин 1, 2 статті 185 СК України
той з батьків, з кого присуджено
стягнення аліментів на дитину, а також
той з батьків, до кого вимога про
стягнення аліментів не була подана,
зобов'язані брати участь у додаткових
витратах на дитину, що викликані
особливими обставинами (розвитком
здібностей дитини, її хворобою,
каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у
додаткових витратах на дитину в разі
спору визначається за рішенням суду, з
урахуванням обставин, що мають істотне
значення.

В пункті 18 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» від 15 травня 2006
року, №3 звернуто увагу судів на те, що
до передбаченої ст. 185 СК участі в
додаткових витратах на утримання
дитини, викликаних особливими
обставинами (розвитком її
здібностей, хворобою, каліцтвом тощо),
можна притягати лише батьків. У цих
випадках ідеться про фактично зазнані
або передбачувані витрати, тому їх
необхідно визначати у твердій грошовій
сумі.

При одночасному розгляді вимог про
стягнення аліментів і додаткових
витрат їх має бути визначено у рішенні
окремо.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним та обґрунтованим, а за змістом
має містити встановлені судом факти і
відповідні їм правовідносини. При
встановленні фактів суд оцінює
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи
рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи і це
вірно встановлено судом першої
інстанції 8 серпня 2003 року сторони
уклали шлюб, що підтверджується
свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1
від 8 серпня 2003 року (а.с.9).

За час шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народилася донька ОСОБА_4 та
ІНФОРМАЦІЯ_2 року син ОСОБА_5, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_2 від 28 вересня
2006 року та серії НОМЕР_3 від 5 жовтня 2010
року (а.с.7,8).

Згідно довідки спортивно-оздоровчого
клубу «Еліт» вбачається, що ОСОБА_4
відвідує басейн та за що сплачується
сума 450 гривень щомісячно (а.с.20).

З довідки Чернівецької
загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів
№24 від 11 березня 2014 року №120
вбачається, що ОСОБА_4 навчається в 2-А
класі вищевказаної школи і не
знаходиться на державному
забезпеченні (а.с.16).

З довідки Чернівецької
загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів
№24 від 11 березня 2014 року №121
вбачається, що ОСОБА_1 оплачує шкільні
обіди доньки на групі продовженого дня
в сумі 200 гривень щомісячно (а.с.27).

З довідки Дошкільного навчального
закладу №47 від 11 березня 2014 року №105
вбачається, що ОСОБА_5 є вихованцем ДНЗ
№47 комбінованого типу та ОСОБА_1
сплачує повну вартість харчування в
розмірі 6 гривень 40 копійок щоденно
(а.с.28).

З довідки Чернівецького міського
центру зайнятості від 21 лютого 2014 року
№1289 вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на
обліку як безробітна в Чернівецькому
МЦЗ та за період з 25 вересня 2013 року по 31
січня 2014 року отримувала відповідну
допомогу (а.с.34).

З довідки про доходи ОСОБА_3 від 24
лютого 2014 року №2 вбачається, що він
працює на посаді продавця касира та за
період з серпня 2013 року січень 2014 року
отримав середню заробітну плату в сумі
117 гривень 33 копійки (а.с.39).

Колегія суддів, вважає, вірними
висновку суду першої інстанції про те,
що позивачкою не було доведено
можливості відповідача сплачувати
вказаний розмір додаткових витрат.

Судом першої інстанції вірно врахована
та обставина, що ОСОБА_1 отримує
соціальну допомогу як малозабезпечена
сім'я, а ОСОБА_3 отримує заробітну плату
в незначному розмірі.

Враховуючи зазначені вище обставини
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення в частині, що
оскаржується з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому його слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Колегія суддів вважає помилковими
доводи апеляційної скарги про те, що
суд першої інстанції помилково
відмовив в задоволенні позовної вимоги
про стягнення з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 додаткових витрат на дітей в
розмірі по 250 гривень на кожну дитину
щомісячно.

Зокрема, як вбачається з матеріалів
справи позивачка не надала суду
доказів наявності особливих обставин
передбачених ст. 185 СК України для
участі відповідача у додаткових
витратах на дітей.

Помилковими є також доводи
апеляційної скарги про те, що суд
першої інстанції неправомірно стягнув
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові
витрати понесені на оплату судового
збору за подання позовної заяви про
розірвання шлюбу, оскільки така вимога
не заявлялася.

Так, згідно частини 1 статті 88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

Згідно пункту 6 частини 1 стаття 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує питання про те, як розподілити
між сторонами судові витрати.

З позовної заяви вбачається, що позивач
не заявляв вимогу про стягнення на його
користь судових витрат на оплату
судового збору за подання до суду
позовної заяви про розірвання шлюбу.

Однак, вимога про розподіл судових
витрат не є позовною вимогою. Суд
першої інстанції ухвалюючи рішення
зобов'язаний вирішити вищевказане
питання незалежно від клопотання
позивача.

Положення норм ЦПК не містять норм, які
передбачають можливість звільнення
соціально незахищеної особи від
відшкодування судових витрат стороні
на користь якої ухвалено судове
рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє за
довіреністю в інтересах ОСОБА_1,
відхилити.

Рішення Першотравневого районного
суду міста Чернівці від 18 березня 2014
року в частині, що оскаржується,
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з моменту її вступу в законну силу.

Головуючий

Судді: