Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22-ц/778/164/14
Головуючий у 1 інстанції: Мовчан
Суддя-доповідач: Крилова О.В.
РІШЕННЯ

Іменем України

12 лютого 2014 року
м. Запоріжжя.

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

При секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Михайлівського районного
суду Запорізької області від 05
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
грошової суми боргу,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із вищевказаним позовом, в якому
зазначав, що 28.12.2011 року він передав
відповідачу у якості 75000 грн., які до
цього зняв з особистого рахунку.
Відповідачем власноруч складено
розписку якою він отримав від позивача
78000 грн., які брався повернути протягом
місяця. Різницю між фактично переданою
сумою 75000 грн. та зазначеною у розписці
78000 грн. ОСОБА_3 пояснив як винагороду за
користування його коштами.

Згодом уточнивши позовні вимоги та
посилаючись на зазначені обставини,
просив суд, стягнути з відповідача
ОСОБА_4 на його користь суму борг 82485
грн., який складається з суми боргу та 3%
річних за користування коштами.

Рішенням Михайлівського районного
суду Запорізької області від 05
листопада 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням районного
суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення районного суду
скасувати та ухвалити нове яким
задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

За ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення не повною мірою
відповідає таким вимогам.

Так, відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції послався на те, що
28 грудня 2011 року у дату, якою датована
розписка, грошові кошти відповідачеві
не передавалися, що підтверджено
поясненнями свідків, а тому факт
передання грошей не може бути
встановлений, а отже фактичні
обставини свідчать про відсутність
боргових зобов'язань.

Такі висновки суду не ґрунтуються на
положеннях закону та не узгоджується з
фактичними обставинами справи.

Так, відповідач не заперечував проти
написання та підписання розписки про
отримання грошових коштів у визначеній
сумі, він погодився з умовами договору
та передав розписку позивачеві, яка до
розгляду справи у суді знаходилася у
позивача. При апеляційному розгляді
оригінал розписки долучений до справи.

За ст. 1051 ЦК позичальник має право
оспорити договір позики на тій
підставі, що грошові кошти або речі
насправді не були одержані ним від
позикодавця або були одержані у меншій
кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений
у письмовій формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

Таким чином судом першої інстанції
встановлено, що відповідачем виданий
письмовий документ, що посвідчує
позику, проте не надано жодних доказів
на підтвердження обставин, зазначених
у ч.2 ст. 1051 ЦК. Сам відповідач також не
зазначає жодних таких обставин, тобто
не посилається на те що договір
укладений ним під впливом обману,
насильства, зловмисної домовленості
представника позичальника з
позикодавцем або під впливом тяжкої
обставини.

Вимог про визнання правочину недійсним
з цих підстав відповідач не заявляв,
тривалий час не порушував питання про
скоєння проти нього будь-яких
протиправних дій: шахрайства тощо.

З огляду на викладене, немає підстав
вважати, що надану позивачем розписку з
зазначенням всіх істотних умов позики
можна оспорювати поясненнями свідків.

Крім того допитані свідки жодним чином
не зазначили про існування будь-якого
примусу на написання розписки про
отримання грошових коштів.

Натомість за ст.1047 ЦК договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. При цьому на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Статтею 1049 ЦК встановлений обов'язок
позичальника повернути позику.
Позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Договором був встановлений строк
повернення грошових коштів, у який
грошові кошти не були повернені
позичальником, що не оспорюється
сторонами.

За ст. 1050 ЦК якщо позичальник своєчасно
не повернув суму позики, він
зобов'язаний сплатити грошову суму
відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Позивач відповідно до зазначених
положень просив стягнути з
відповідача 3% річних за порушення умов
договору, наданий ним розрахунок не
перевищує грошових сум, які становлять
3% річних за весь час прострочення, а
тому в цій частині позовні вимоги також
обґрунтовані.

Враховуючи, що позивач був звільнений
від сплати судового збору, за
положеннями ст. 88 ЦПК, якщо позивача, на
користь якого ухвалено рішення,
звільнено від сплати судового збору,
він стягується з відповідача в дохід
держави пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

Таким чином на користь держави
підлягають стягненню судовий збір за
розгляд справи у першій та апеляційній
інстанції (відповідно 824,85 гр. та а 412,43
гр.).

Керуючись ст.ст. 309, 314, 316 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Михайлівського районного суду
Запорізької області від 05 листопада 2013
року в цій справі скасувати та ухвалити
нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
грошової суми задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
суму боргу за договором позики у
розмірі 78 000 ( сімдесят вісім тисяч гр..)
та 3% річних у розмірі 4 485 гр. (чотири
тисячі чотириста вісімдесят п'ять гр. ),
а разом - 82 485 гр.(вісімдесят дві тисячі
чотириста вісімдесят п'ять гр.)

Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір на
користь держави у розмірі 1237 гр. 28 коп. (
одна тисяча двісті тридцять сім гр. 28
коп.)

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: