Справа № 146/180/14-ц Провадження №
22-ц/772/1363/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Пилипчук О. В.Категорія:
30Доповідач: Кучевський П. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючого:
Кучевського П.В.

Суддів: Іванюка М.В.,
Панасюка О.С.

При секретарі: Руденко
О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Томашпільського районного суду
Вінницької області від 13 березня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про захист честі і гідності та
відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із вищевказаним позовом.

Рішенням Томашпільського районного
суду Вінницької області від 13
березня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням
Томашпільського районного суду
Вінницької області від 13 березня 2014
року ОСОБА_2 звернувся до
Апеляційного суду Вінницької області
з апеляційною скаргою, в якій
просить ухвалене у справі судове
рішення скасувати та постановити
нове рішення по справі, яким
задовольнити заявлені позовні
вимоги, посилаючись при цьому на
порушення судом норм матеріального
та процесуального права.

ОСОБА_3 надав суду заперечення на
апеляційну скаргу, в якому просив
залишити апеляційну скаргу без
задоволення а рішення суду без змін та
мотивував свої доводи тим, що він не
мав умислу на поширення неправдивої
інформації щодо ОСОБА_2, а лише
реалізував своє право на звернення
передбачене ст. 40 Конституції України.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, дійшла висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Рішення суду як найважливіший акт
правосуддя покликане забезпечити
захист гарантованих Конституцією
України прав і свобод людини та
здійснення проголошеного Основним
Законом України принципу верховенства
права. У зв'язку з цим суди повинні
неухильно додержувати вимог про
законність і обґрунтованість рішення у
цивільній справі (частина перша статті
213 ЦПК).

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до статті 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 звернувся
до директора Томашпільської ЗОШ І-ІІІ
ступенів із листом-зверненням, в якому
зазначив, що ОСОБА_2, який працює
вчителем в НВК Томашпільська ЗОШ І-ІІІ
ступенів-гімназії, 1 січня 2013 року в
приміщенні дискотеки «Скорпіон»,
перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, вчинив бійку. Факт вчинення
вищезазначеного аморального проступку
ОСОБА_2 підтверджується матеріалами
кримінального провадження №0000003
та № 0000002. На думку відповідача,
поява вчителя в громадському місці,
яким безсумнівно є приміщення
дискотеки, в стані алкогольного
сп'яніння та вчинення ним там бійки є
аморальним проступком, який не дає
права ОСОБА_2 виконувати трудові
обов'язки вчителя, що потребують
високої моральної чистоти і
бездоганної поведінки, тому за
вищевикладених обставин просив
прийняти необхідні міри по звільненню
його з посади вчителя НВК
Томашпільська ЗОШ І-ІІІ
ступенів-гімназії, відповідно до п.3 ч. 1
ст. 41 КЗППУ за вчинення працівником,
який виконує виховні функції,
аморального проступку, не сумісного з
провадженням цієї роботи.

Вважаючи дані дії відповідача такими,
що очорняють його репутацію перед
керівництвом та трудовим колективом
школи, ганьблять честь та гідність,
підривають довіру до людей, позивач
ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про
захист честі, гідності та
відшкодування моральної шкоди.

Також судом встановлено, що 02.01.2013 року
Томашпільським РВ УМВС України у
Вінницькій області було розпочато
досудове розслідування у
кримінальному провадженні, яке внесено
до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за №0000002 за фактом
завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_2

02.01.2013 року Томашпільським РВ УМВС
України у Вінницькій області було
розпочато досудове розслідування у
кримінальному провадженні, яке внесено
до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за №0000003 за фактом
завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_3

За наслідками розслідування
кримінального провадження №0000003
слідчим Томашпільського РВ УМВС
Щербатим А.В. 23 травня 2013 року була
винесена постанова про закриття
кримінального провадження, в якій було
встановлено, що 01.01.2013 року біля 04-00
години в приміщенні дискотеки
«Скорпіон», що розташована в смт.
Томашпіль, ОСОБА_2 наніс легкі тілесні
ушкодження ОСОБА_3 Однак з тих підстав,
що в ході проведення досудового
розслідування будь-яких об'єктивних
підстав вважати, що тілесні ушкодження
спричинені ОСОБА_3 міг нанести ОСОБА_2
здобуто не було, тому постановлено
кримінальне провадження, внесене до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0000003 від 01.01.2013
року закрити у зв'язку з відсутністю
складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 125
КК України.

За наслідками розслідування
кримінального провадження №0000002
слідчим Томашпільського РВ УМВС
Щербатим А.В. 28 лютого 2014 року була
винесена постанова про закриття
кримінального провадження, в якій було
встановлено, що 01.01.2013 року біля 04-00
години в приміщенні дискотеки
«Скорпіон», що розташована в смт.
Томашпіль, ОСОБА_2 отримав легкі
тілесні ушкодження, які, як він пояснив
при допиті в якості потерпілого, йому
наніс ОСОБА_3 Однак з тих підстав, що
достатніх доказів вини ОСОБА_3 у
спричиненні тілесних ушкоджень ОСОБА_2
слідством здобуто не було, тому було
постановлено кримінальне провадження,
внесене до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за №0000002 за фактом
отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_2 за
ч.2 ст. 125 КК України, закрити в зв'язку з
відсутністю складу вищевказаного
злочину в діях ОСОБА_3

Не заслуговують на увагу доводи
позивача про те, що відносно нього
23.05.2013 року була винесена постанова про
закриття кримінального провадження за
відсутністю в його діях складу злочину,
передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України і
ОСОБА_3 після цього, знаючи про неї,
написав до директора школи листа, є
необґрунтованими та безпідставними,
оскільки судом встановлено і зазначено
вище, в постанові від 23.05.2013 року лише
зазначено про закриття кримінального
провадження в зв'язку з відсутністю
складу злочину передбаченого ст. 125 ч 2
КК України, а відносно кого воно
закрите, не вказано.

Більше того, кримінальні провадження
№0000002, № 0000003 від 01.01.2013
були внесенні до ЄРДР за фактом
скоєння кримінального
правопорушення, а не стосовно особи.

Посилання ОСОБА_6 на процесуальні
документи слідчого під час
розслідування кримінального
правопорушення не заслуговують на
увагу, оскільки, відповідно до статті
61 ЦПК України преюдиційне значення
для суду мають обставини встановлені
судовим рішення що набрало
законної сили.

Відповідно до ст.201 ЦК України,
особистими немайновими благами, які
охороняються цивільним законодавством
є честь, гідність, ділова репутація
людини.

Згідно ст.276 ЦК України, фізична особа,
діями якої порушено особисте немайнове
право іншої фізичної особи, зобов'язана
вчинити необхідні дії для його
негайного поновлення. Якщо дії,
необхідні для негайного поновлення
порушеного особистого немайнового
права фізичної особи, не вчиняються,
суд може постановити рішення щодо
поновлення порушеного права, а також
відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст.277 ЦК України, фізична
особа, особисті немайнові права якої
порушено внаслідок поширення про неї
недостовірної інформації, має право на
спростування цієї інформації. Однак не
є предметом судового захисту
оціночні судження, думки, переконання,
критична оцінка певних фактів і
недоліків, які, будучи вираженням
суб'єктивної думки і поглядів
відповідача, не можна перевірити на
предмет їх відповідності (на відміну
від перевірки істинності фактів) і
спростувати, що відповідає
прецедентній судовій практиці
Європейського суду з прав людини при
тлумаченні ст.10 Конвенції з прав
людини.

Стаття 10 Конвенції з прав людини
захищає не лише суть висвітлених
ідей та інформації, але також і форму, в
якій вони надані. При умов дотримання
параграфу 2 статті 10 вказаної Конвенції
, право вільно передавати інформацію
поширюється не лише на «інформацію» та
«ідеї», які сприймаються сприятливо
або вважаються необразливими чи
нейтральними, але й такі, які ображають,
шокують чи викликають стурбованість.
Такі є вимоги плюралізму,
толерантності і лібералізму.

У п. 16 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи»
від 29 лютого 2009 року №1 роз'яснено,
що відповідно до статті 40 Конституції
України усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у
випадку, коли особа звертається до
зазначених органів із заявою, в якій
міститься та чи інша інформація, і в
разі, якщо цей орган компетентний
перевірити таку інформацію та надати
відповідь, проте в ході перевірки
інформація не знайшла свого
підтвердження, вказана обставина не
може сама по собі бути підставою для
задоволення позову, оскільки у такому
випадку мала місце реалізація особою
конституційного права, передбаченого
статтею 40 Конституції, а не поширення
недостовірної інформації.

Колегія суддів, враховуючи
вищезазначене, вважає правильним
висновок суду першої інстанції про
те, що відповідач при написанні листів
про прийняття необхідних мір по
звільненню ОСОБА_6 з посади вчителя НВК
Томашпільської ЗОШ І-ІІІ
ступенів-гімназії за не мав умислу на
розповсюдження неправдивої інформації
щодо позивача та приниження його честі,
гідності перед керівництвом школи та
трудовим колективом. Зокрема, лист від
5 вересня 2013 року написаний та
адресований директору Томашпільської
ЗОШ І-ІІІ ступенів ОСОБА_7 (а.с.5), був
відразу переданий начальнику відділу
освіти Коритчуку Д.М., інший лист був
безпосередньо направлений начальнику
відділу освіти Томашпільської РДА
Коритчуку Д.М. (а.с. 21), тобто до органу,
який безпосередньо компетентний
перевірити таку інформацію та надати
відповідь.

Таким чином, факт звернення
відповідача до директора
Томашпільської ЗОШ І-ІІІ ступенів
ОСОБА_7 та до начальника відділу
освіти Томашпільської РДА Коритчука
Д.М. не може сам по собі бути підставою
для задоволення позову, оскільки в
такому випадку мала місце реалізація
ОСОБА_9 свого Конституційного права,
передбаченого статтею 40 Конституції
України, а не поширенням недостовірної
інформації.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах , за якими
ніхто не може бути примушений робити
те, що передбачено законодавством. У
свою чергу, ч.1 ст.34 Конституції України,
гарантує кожному громадянину право
на свободу думки і слова, на вільне
вираження своїх поглядів і
переконань.

Суд не вправі зобов'язати відповідача
вибачитись перед позивачем у тій чи
іншій формі, оскільки примусове
вибачення як спосіб судового захисту
гідності, честі чи ділової репутації за
поширення недостовірної інформації не
передбачено статтями 16, 277 ЦК України.

За таких обставин, правильним є
висновок суду першої інстанції
позовні вимоги про зобов'язання
відповідача принести вибачення перед
позивачем, не ґрунтуються на законі.
Вимоги, щодо стягнення моральної шкоди
є похідними від вимог про захист честі,
гідності та ділової репутації, тому
вимоги в цій частині також не
підлягають до задоволення.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що відмовляючи у задоволенні
позову ОСОБА_2, суд першої інстанції
дотримався встановленого ст. 212 ЦПК
України принципу оцінки доказів,
відповідно до якого суд на підставі
всебічного, повного й об'єктивного
розгляду обставин справи аналізує і
оцінює докази як кожен окремо, так і в
їх сукупності, у взаємозв'язку, в
єдності і протиріччі, і ця оцінка
повинна спрямовуватися на
встановлення достовірності чи
відсутності обставин, які
обґрунтовують доводи і заперечення
сторін; визначився з характером
спірних правовідносин та правовою
нормою, що підлягає застосуванню;
доводи позовної заяви перевірив
належним чином та навів факти, які
спростували ці доводи, рішення суду
ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
підстав для його скасування не
вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

На підставі наведеного і керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Томашпільського районного
суду Вінницької області від 13
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом вірно: