Ухвала

іменем україни

12 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Хопти С.Ф., Гулька Б.І., Луспеника
Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, обласного
комунального підприємства Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»,
треті особи: Львівська міська рада,
Личаківська районна адміністрація
Львівської міської ради, про виділ в
натурі частки житлового будинку; за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, третя особа - Личаківська
районна адміністрація Львівської
міської ради, про встановлення порядку
користування земельною ділянкою за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Личаківського районного суду м. Львова
від 11 березня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 11 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2011 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з указаними позовами, посилаючись
на те, що на підставі договору
дарування частини будинку від
18 листопада 2004 року вона набула право
власності на 22/50 частини спірного
будинку із визначеним на моменту
укладення договору порядком
користування будинком між сторонами.
Власниками інших частин будинку є
відповідачі: ОСОБА_5, власник 3/25 частин
будинку на підстав договору дарування
від 11 грудня 1987 року, ОСОБА_6 власник 8/25
частин будинку на підставі договору
дарування від 21 грудня 1987 року та
ОСОБА_7, власник 3/25 частин будинку на
підставі договору дарування від 12
травня 1989 року. На момент набуття права
власності між ними було визначено
порядок користування житловим
будинком. Проте між ними постійно
виникають суперечки з приводу
користування нерухомим майном,
оскільки частина приміщень будинку
перебувають у їх спільному
користуванні. Крім того, вказаний
будинок розташований на земельній
ділянці, з приводу користування якою
між ними також виникають суперечки.

З урахуванням наведеного, позивачка
просила виділити їй у натурі частку
спірного житлового будинку та
встановити порядок користування
земельною ділянкою, на якій він
розташований.

Рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 11 березня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 11 листопада 2013
року, у задоволенні позову ОСОБА_4
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
на підставі доказів, поданих сторонами,
які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), вірно виходили з того, що
згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи для
поділу житлового будинку у натурі
потрібні переобладнання
(перепланування), проте позивачка,
незважаючи на роз'яснення, відмовилась
отримати відповідний дозвіл органу
влади (ст. 152 ЖК УРСР), а, крім того,
житловий будинок має самовільне
перепланування, добудову, що
унеможливлює його поділ до їх
узаконень. Встановлення порядку
користування земельною ділянкою
неможливо, так як експерт за основу
взяв розмір земельної ділянки, який
сторонам не виділявся органом влади, а
позивачка наполягала на врахуванні
саме збільшеного розміру земельної
ділянки.

Оскільки з матеріалів справи та змісту
касаційної скарги не вбачається
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 11 березня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 11 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
С.Ф. Хопта

Б.І. Гулько

Д.Д. Луспеник