Ухвала

іменем україни

09 квітня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,
Парінової І.К., Савченко В.О.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за договором кредиту за касаційною
скаргою публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» в особі
представника Карнатової Ілони
Олександрівни на заочне рішення
Люботинського міського суду
Харківської області від 17 жовтня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 19 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк «Дельта
Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»)
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
договором кредиту, посилаючись на
неналежне виконання відповідачем
своїх зобов'язань за договором про
надання кредиту у вигляді кредитної
лінії на загальну суму 30 000 грн.,
унаслідок чого утворилася кредитна
заборгованість в розмірі 2 412 грн. 50
коп., яку й просило стягнути з
відповідачки, а також понесені судові
витрати.

Заочним рішенням Люботинського
міського суду Харківської області від
17 жовтня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 19 грудня 2013 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» в
особі представника Карнатової І.О.
просить ухвалені у справі судові
рішення скасувати і передати справу на
новий розгляд до суду першої інстанції,
мотивуючи свої вимоги неправильним
застосуванням судами норм
матеріального права і порушенням норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Однак зазначеним вимогам закону
рішення суду не відповідають.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив із
того, що позивачем пропущено
встановлений законом строк позовної
давності на звернення до суду із
указаним позовом.

Проте погодитися з такими висновками
суду не можна.

Судом установлено, що 20 грудня 2007 року
між товариством з обмеженою
відповідальністю «Комерційний банк
«Дельта», правонаступником якого є ПАТ
«Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено
договір № 005-20950-201207 про відкриття
карткового рахунку та обслуговування
платіжної картки, згідно якого банк
відкрив відповідачці кредитну лінію на
загальну суму 30 000 грн. із встановленим
на день укладення договору лімітом на
рахунку в розмірі 1 500 грн.

Згідно п.п. 2.3, 3.6 вказаного договору
держатель сплачує банку проценти за
користування кредитною лінією та/або
овердрафтом за ставками, які зазначені
в тарифах. Держатель картки
зобов'язаний щомісяця в строки,
визначені Правилами, здійснювати
погашення заборгованості у вигляді
щомісячного платежу.

Умови договору відповідачем належним
чином не виконувалися, унаслідок чого
виникла заборгованість, яка станом на 20
травня 2013 року склала 2 412 грн. 50 коп.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

У зв'язку з неналежним виконанням умов
кредитного договору у відповідача
утворилась заборгованість у розмірі 2
412 грн. 50 коп.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

ЦК України не передбачає заборони
пред'явлення окремих вимог у зв'язку з
пропущенням позовної давності.

Пунктом 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, що встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
споживчого кредиту (правова позиція
висловлена в постанові Верховного Суду
України від 20 листопада 2013 року
№ 6-126цс13), яка в силу ст. 360-7 ЦПК
України є обов'язковою для судів.

Разом з тим при вирішенні спору в
судовому порядку застосуванню
підлягає ст. 267 ЦК України, якою
встановлено, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Заява про застосування наслідків
пропуску позивачем строків позовної
давності ОСОБА_1 подана не була.

Таким чином, висновок судів про відмову
у задоволенні позову у зв'язку із
застосуванням позовної давності
незалежно від заяви сторони у спорі
щодо вимог про повернення споживчого
кредиту є передчасним.

Оскільки суди на вищевикладені
обставини уваги не звернули, у
порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України
не врахували норми матеріального та
процесуального права, які регулюють
спірні правовідносини, не встановили
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, згідно ч.
2 ст. 338 ЦПК України ухвалені по справі
рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
в особі представника Карнатової Ілони
Олександрівни задовольнити.

Заочне рішення Люботинського міського
суду Харківської області від 17 жовтня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 19 грудня 2013
року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
А.С. Олійник

Судді:

В.І. Амелін

С.О. Карпенко

І.К. Парінова

В.О. Савченко