У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

пр. № 2-н/759/264/14

ун. № 759/2149/14-ц

17 лютого 2014 року
м. Київ

Суддя Святошинського районного суду м.
Києва Ключник А.С., розглянувши заяву
ТОВ "Новобудова" про видачу судового
наказу за вимогою про стягнення з
ОСОБА_1 суми заборгованості за оплату
житлово-комунальних послуг,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ТОВ "Новобудова" звернувся до
суду з заявою про видачу судового
наказу про стягнення заборгованості за
оплату житлово-комунальних послуг,
боржник ОСОБА_1.

З наданих до суду документів
вбачається, що спірне жиле приміщення
приватизоване і є власністю ОСОБА_1.
Окрім власника квартири, в ній також
зареєстрований ОСОБА_2 та є повнолітнім
членами сім'ї власника житла.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК
Української РСР, члени сім'ї власника
жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку
(квартири), якщо при їх вселенні не було
іншої угоди про порядок користування
цим приміщенням.

Відповідно до ч. 3 ст. 156 ЖК Української
РСР, члени сім'ї власника будинку
(квартири) зобов'язані дбайливо
ставитися до жилого будинку (квартири).
Повнолітні члени сім'ї власника
зобов'язані брати участь у витратах по
утриманню будинку (квартири) і
придомової території та проведенню
ремонту. Спори між власником та
членами його сім'ї про розмір участі в
витратах вирішуються в судовому
порядку.

З наданих документів не вбачається, чи
укладений заявником договір з
власником квартири про надання послуг
з утримання прибудинкової території,
щодо того яку участь мають брати у
витратах члени сім'ї власника
(солідарну відповідальність несуть чи
в частках), з яких тарифів виходив
заявник, нараховуючи заборгованість.

Таким чином, суд позбавлений
можливості визначити розмір участі
кожного із боржників у оплаті
житлово-комунальних послуг.

Враховуючи вищевикладене, суд вбачає
обставини, що підлягають перевірці та
доказуванню при розгляді справи, що
виключає можливість вирішення
заявлених вимог в порядку наказного
провадження, а відтак, заявнику слід
звернутись до суду в порядку позовного
провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст.100 ЦПК України
суд відмовляє у прийнятті заяви про
видачу судового наказу, якщо із заяви і
поданих документів вбачається спір про
право.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 ЦПК України у
разі відмови в прийнятті заяви про
видачу судового наказу або в разі
скасування судового наказу внесена
сума судового збору стягувачу не
повертається. У разі пред'явлення
стягувачем позову до боржника у
порядку позовного провадження сума
судового збору сплаченого за подання
заяви про видачу судового наказу
зараховується до суми судового збору,
встановленої за позовну заяву.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 99, 100, 209-210, 223, 293, 294 ЦПК України,
суддя,

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті заяви ТОВ
"Новобудова" про видачу судового наказу
за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 суми
заборгованості за оплату
житлово-комунальних послуг та
повернути матеріали заявнику.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя
А. Ключник