Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №0604/2-4367/12
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого
Снітка С.О.

суддів
Худякова А.М.,

Кочетова Л.Г.

секретаря Черкес
Т.А.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про поновлення строку для
подачі позовної заяви та про визнання
недійсним договору дарування за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 24 січня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Зазначеним рішенням позов
задоволено частково, постановлено
поновити строк для подачі позовної
заяви до суду про визнання недійсним
договору дарування частки у
домоволодінні АДРЕСА_1 від 13.04.2002 року,
між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
посвідченого приватним нотаріусом
Житомирського міського нотаріального
округу ОСОБА_6.

У визнанні недійсним договору
дарування частин будинку АДРЕСА_1 від
13.04.2002 року, між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
посвідченого приватним нотаріусом
Житомирського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 так як він є
удаваним-відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
на користь ОСОБА_2 по 17 грн. 88 коп.
судового збору з кожного.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить скасувати рішення та ухвалити
нове по суті позовних вимог оскільки
вважає, що воно прийняте з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, без повного і всебічного
з'ясування всіх обставин справи, без
належної оцінки доказів, в порушення
ст. ст. 212, 213 ЦПК України. 7/18 часток в
будинку ОСОБА_3 купив, а не отримав в
дар. Це підтверджується копією заяви
ОСОБА_3 до виконкому Житомирської
міської ради від 05.10.2004р. та листом
начальника міського управління
Земельних ресурсів Максимчука С.І. до
начальника головного управління
містобудування та архітектури. Суд на
ці докази уваги не звернув і оцінки їм
не дав. На її звернення відповідачі
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 також пояснили, що
продали частку домоволодіння ОСОБА_3, а
оформили це договором дарування. Суд не
допитав свідка ОСОБА_8, яка отримувала
кошти від ОСОБА_3 та приймала участь в
укладенні договору дарування.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду у межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів дійшла висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги
виходячи із наступного.

Із матеріалів справи видно, що 13.04.2002р.
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подарували ОСОБА_3
відповідно 14/54 та 7/54, а всього 7/18 частин
будинку АДРЕСА_1 (а.с.5). Договір
підписаний сторонами та посвідчений
нотаріусом, укладений у письмовій
формі.

Заявивши позов про визнання договору
недійсним ОСОБА_2 посилалась на те, що
договір є удаваним, оскільки фактично
сторони уклали договір купівлі
-продажу часток будинку з тим, щоб не
повідомити її про переважне право на
купівлю частки у праві спільної
часткової власності.

Доказів про те, що сторони умисно
оформили договір дарування, щоби
приховати договір купівлі-продажу,
позивачка суду не надала і суд таких
доказів не добув.

Із листа нотаріуса суду ( а.с. 73)
вбачається, що ОСОБА_4, ОСОБА_8, яка
діяла в інтересах ОСОБА_5, звернулись
до нотконтори саме з питань укладення
та нотаріального посвідчення договору
дарування части будинку, а не
купівлі-продажу.

Із листа ОСОБА_4 суду ( а.с. 100) слідує, що
вона подарувала ОСОБА_3 свою частину
будинку.

ОСОБА_2 не є стороною правочину, а тому
відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 26 Постанови № 9 Пленуму Верховного
Суду України від 06.11.2009р. «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсним», не
може його оспорювати.

Окрім того, у разі продажу частки у
праві спільної часткової власності з
порушенням переважного права купівлі
співвласник може пред'явити до суду
позов про переведення на нього прав та
обов'язків покупця. Одночасно позивач
зобов'язаний внести на депозитний
рахунок суду грошову суму, яку за
договором повинен сплатити покупець (
ч.4 ст. 362 ЦК України, п. 26 зазначеної
Постанови Пленуму).

За змістом абзацу другого частини
першої статті 218 ЦК не може доводитися
свідченням свідків факт вчинення
правочину, а також виконання
зобов'язань, що виникли з правочину.
Випадки, коли свідчення свідків
допускаються як засіб доказування
факту вчинення правочину, у ЦК
визначені прямо (с.2 ст. 937, ч. 3 ст. 949).
Випадок по цій справі під ці норми
матеріального закону не підпадає.

За таких обставин суд обґрунтовано
відмовив ОСОБА_2 в позові про визнання
договору дарування недійсним.

Встановивши, що про договір дарування
позивачці стало відомо лише в травні
2012 року, суд поновив їй строк позовної
давності, якого вона не пропустила бо
звернулась до суду з позовом 26.11.2012р.
(а.с.2). Тому рішення суду в цій частині
та в частині стягнення судового збору
підлягає скасуванню. В решті
залишається без змін оскільки
постановлено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
з повним і всебічним з'ясуванням
обставин справи, з належною оцінкою
доказів. Копія заяви ОСОБА_3 та лист
начальника управління земельних
ресурсів договору дарування не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309, 314, 315, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 24 січня 2014 року в частині
поновлення строку позовної давності
ОСОБА_2 для звернення з позовом до суду
та в частині стягнення з ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 по 17
грн. 88 коп. судового збору з кожного
скасувати.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та протягом
двадцяти днів з цього моменту може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: