АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 року. Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Нежури В.А.,Соколової В.В.

при секретарі - Денисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 6 березня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, визнання
квартири особистою приватною
власністю, поділ спільного майна
подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ спільного майна
подружжя,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулася з
позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,
зареєстрованого 02.11.1996 р. у
Лівобережному відділі реєстрації
шлюбів у м. Києві з філією Державного
центру розвитку сім'ї м. Києва,
укладеного між нею та відповідачем, а
також просила визнати її особистою
приватною власністю квартиру АДРЕСА_1,
та в порядку поділу спільного
сумісного майна визнати за нею право
власності на Ѕ частину квартири
АДРЕСА_2, а право власності на Ѕ частину
цієї квартири визнати за ОСОБА_1

На обґрунтування своїх вимог
посилалась на те, що сімейне життя з
відповідачем не склалось із-за
несумісності характерів. Їх шлюбні
відносини припинені, спільне
господарство не ведеться, а тому
збереження сім'ї є неможливим.

Зазначала, шо квартира АДРЕСА_1 є її
особистою приватною власністю і не
підлягає поділу, оскільки була
придбана за її особисті кошти, отримані
від продажу належної їй частки
квартири АДРЕСА_3. Квартира АДРЕСА_2
була придбана за спільні кошти
подружжя, а тому підлягає поділу в
рівних частках.

У січні 2014 р. ОСОБА_1 звернувся із
зустрічним позовом до ОСОБА_2, в якому
просив поділити в рівних частках майно,
що є об'єктом спільної сумісної
власності подружжя: квартиру АДРЕСА_2;
квартиру АДРЕСА_1; майно фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, посилаючись
на те, що це майно було придбано у шлюбі
за спільні кошти подружжя.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 06.03.2014 р. позов ОСОБА_2
задоволено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено
частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
зареєстрований 02.11.1996 р. Лівобережним
відділом реєстрації шлюбів м. Києва з
філією Державного центру розвитку
сім'ї, актовий запис №1304, розірвано.

Справа № 753/20173/13-ц №
апеляційного провадження:22-ц/796/5602/2014 р.
Головуючий у суді першої інстанції:
Трусова Т.О.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Усик Г.І.Визнано
особистою приватною власністю ОСОБА_2
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 30,80
кв.м., житловою площею 17,20 кв.м., що
належить ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу від 13.08.2001 р.,
зареєстровану в Київському міському
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна 14.08.2001 р., реєстровий
№2210.

Поділено квартиру АДРЕСА_2, яка є
спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та
ОСОБА_1

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ
частину квартири АДРЕСА_2 загальною
площею 40,00 кв.м., житловою площею 17,7
кв.м., яка належить ОСОБА_2 на підставі
договору купівлі-продажу від 11.09.2008 р.,
зареєстровану у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно 26.11.2013 р.,
номер запису про право власності 3549346

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити його
зустрічні позовні вимоги у повному
обсязі, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи та неправильне
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Зазначав, що суд першої інстанції не
звернув увагу на те, що ОСОБА_2 не
довела, що квартира АДРЕСА_1 є її
особистою приватною власністю, та не
урахував, що за час проживання у шлюбі
вартість цієї квартири істотно
збільшилась за рахунок їх спільної
праці та грошових витрат, що є
підставою для застосування ч.1. ст.62 СК
України.

Також посилався на те, що суд при
вирішенні питання про поділ спільного
майна подружжя не урахував роз'яснення,
викладені у п.23, 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2011 р. №11
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» щодо
необхідності встановлення обсягу
спільно нажитого майна наявного на час
припинення спільного ведення
господарства та джерела його
придбання, а також рішення
Конституційного Суду України у справі
№1-8/2012 від 19.09.2012 р. №17-рп/2012 за
конституційним зверненням приватного
підприємства «ІКІО» щодо офіційного
тлумачення положення ч.1 ст.61 СК
України, в якому Конституційний Суду
дійшов висновку, що статутний капітал
та майно приватного підприємства,
сформовані за рахунок спільної
сумісної власності подружжя, є об'єктом
їх спільної сумісної власності, а тому
вважав, що суд безпідставно відмовив у
задоволенні його позовних вимог про
поділ майна ФОП ОСОБА_2

В судовому засіданні ОСОБА_1 та
його представник просили задовольнити
апеляційну з наведених у ній підстав.

ОСОБА_2 та її представник просили
апеляційну скаргу відхилити,
посилаючись на те, що її доводи не
ґрунтуються на матеріалах справи та
вимогах закону.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які приймали участь в
судовому засіданні, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів виходить з
наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому
шлюбі з 02.11.1996 р., від якого мають
неповнолітню дочку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Квартира АДРЕСА_1, що складається з
однієї кімнати житловою площею 17,7 кв.
м., була придбана ОСОБА_2 на підставі
договору купівлі-продажу від 13.08.2001 р.

Визнаючи зазначену квартиру особистою
приватною власністю ОСОБА_2, суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
вона була придбана за кошти позивача
від продажу належної їй ј частки
трикімнатної квартири АДРЕСА_3.
Зазначені обставини підтверджуються
тим, що ці договори купівлі-продажу
були укладені в один і той же день. При
цьому суд урахував, що вартість частки
ОСОБА_2 від проданої квартири становить
10 807,59 грн., а вартість придбаної нею
квартири 7 473,43 грн. Суд обгрунтовано не
прийняв до уваги доводи відповідача
про невідповідність зазначених в
договорах цін реальній вартості
проданої та придбаної квартир,
оскільки ці договори ніким не
оспорювались, і вони є чинними. Будь
яких переконливих доказів на
підтвердження того, що квартира
АДРЕСА_1 була придбана за спільні кошти
подружжя та, що її вартість за час шлюбу
істотно збільшилась за рахунок
спільної праці та спільних коштів
подружжя, ОСОБА_1 не надав.

З огляду на наведене та положення п.3 ч.1
ст.57 СК України, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що
кв.АДРЕСА_1 є особистою приватною
власністю ОСОБА_2, як набутої нею за час
шлюбу, але за кошти, що належали їй
особисто.

Що стосується доводів апеляційної
скарги про не урахування судом першої
інстанції рішення Конституційного
Суду України у справі №1-8/2012 від 19.09.2012
р. №17-рп/2012 за конституційним
зверненням приватного підприємства
«ІКІО» щодо офіційного тлумачення
положення ч.1 ст.61 СК України при
вирішенні питання про поділ майна
фізичного особи-підприємця ОСОБА_2, яке
на думку ОСОБА_1 є об'єктом їх спільної
сумісної власності, то вони також є
непереконливими, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 здійснює
свою підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи, а отже нею
не створювався статутний фонд. Крім
того, використовуване нею у
підприємницькій діяльності обладнання
не належить їй на праві власності, а є
орендованим майном, що підтверджується
договором оренди від 01.09.2013 р.

Зважаючи на викладене колегія суддів
вважає, що рішення суду є законним та
обґрунтованим, а доводи апеляційної
скарги безпідставними.

Рішення суду в частині розірвання
шлюбу та поділу квартири АДРЕСА_2,
сторонами не оскаржується, а тому в цій
частині не є предметом перевірки суду
апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити, а рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 6 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий
Судді