АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/469/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 45 Цибра Н.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Нерушак Л. В. УХВАЛА
04 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Нерушак Л. В. суддів
Єльцова В.О., Бабенка В.М.при
секретарі Анкудінову О.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на
рішення Чорнобаївського районного
суду Черкаської області від 20
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_6 до Приватного
сільськогосподарського підприємства
«Нива» про стягнення заборгованості по
орендній платі та розірвання договору
оренди землі ,-

в с т а н о в и л а :

13 червня 2013 року представник ОСОБА_6 -
ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до
Приватного сільськогосподарського
підприємства «Нива» про стягнення
заборгованості по орендній платі та
розірвання договору оренди землі,
посилаючись на те, що 17 травня 2004 року
відповідач уклав із ОСОБА_9 договір
оренди земельної ділянки площею 2,6420 га
терміном на 10 років, зареєстрований у
Чорнобаївському районному відділі
Черкаської регіональної філії Центру
ДЗК 02 вересня 2004 року за № 75-22.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 померла та позивач
ОСОБА_6 успадкував її земельну ділянку,
отримавши 19 листопада 2009 року
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом, а 28 липня 2011 року державний
акт на право власності на земельну
ділянку на ім'я позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2.2. вказаного
договору, відповідач зобов'язався
щорічно виплачувати орендну плату
позивачу від вартості оцінки
земельного паю (40031,60 грн.) у розмірі 1,5 %
від вартості земельної частки.

Представник позивача вважає, що
відповідач зобов'язаний виплатити
позивачу суму орендної плати у розмірі
відповідно до п. 1 Указу Президента
України від 02 лютого 2002 року № 92/2002
«Про додаткові заходи щодо соціального
захисту селян - власників земельних
ділянок та земельних часток (паїв)», з
наступними змінами та доповненнями, не
менше 1,5 %, а потім з 2008 року не менше 3
відсотків, визначеної відповідно до
законодавства вартості земельної
ділянки, так як норми цього указу діють
у період дії договору оренди.

Представник позивача зазначає, що
відповідач у період з 2004 по 2012 pоки
включно лише частково виплачував
орендну плату, розмір якої сам позивач
не знає, крім того керівництво
відповідача повідомило позивачу про
наявність у нього заборгованості перед
ПСП по орендній платі, про яку йому
нічого не відомо.

В зв'язку з тим, що орендна плата
позивачу не виплачується, це
спричинило істотне порушення умов
договору, а тому представник позивача
просив суд стягнути з ПСП «Нива» на
користь ОСОБА_6 заборгованість по
орендній платі за період дії договору
оренди земельної ділянки та розірвати
договір оренди земельної ділянки,
укладений 17 травня 2004 року, між
відповідачем ПСП «Нива» та ОСОБА_9,
площею 2,6420 га терміном на 10 років,
зареєстрованого у Чорнобаївському
районному відділі Черкаської
регіональної філії Центру ДЗК 02
вересня 2004 року за № 75-22.

26 червня 2013 року представник ОСОБА_6 -
ОСОБА_8 подав до суду заяву про
уточнення позовних вимог та просив
стягнути з ПСП «Нива» на користь ОСОБА_6
заборгованість по орендній платі з 2004
по 2012 роки в сумі 9441,30 грн.

Рішенням Чорнобаївського районного
суду Черкаської області від 20
листопада 2013 року у задоволенні позову
ОСОБА_6 до Приватного
сільськогосподарського підприємства
«Нива» про стягнення заборгованості по
орендній платі та розірвання договору
оренди землі відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7
подав на нього апеляційну скаргу. В
апеляційній скарзі апелянт
посилається, що вказане рішення
винесене судом не законно, не
об'єктивно через неповноту з'ясування
обставин справи, що мають значення для
справи, через недоведеність обставин,
що мають значення для справи, які суд
вважав встановленими та судом
допущено порушення норм матеріального
і процесуального права. Просить
скасувати рішення Чорнобаївського
районного суду Черкаської області від
20 листопада 2013 року повністю та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги позивача.

Сторони по справі повідомлені належним
чином про дату та час розгляду справи
апеляційним судом, в судове засідання
не з'явились, заяв про відкладення
справи на іншу дату від них не
надходило.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду першої
інстанції залишенню без змін, виходячи
з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, районний суд повно та
всебічно дослідив та оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює, постановив правильне по суті і
справедливе рішення

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову про розірвання
договору оренди земельної ділянки,
стягнення невиплаченої орендної плати
за вказаним договором, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
не доведено позовних вимог, не надано
обгрунтованих доказів в підтвердження
наданих доводів позовної заяви, а тому
відсутні підстави для розірвання
договору оренди земельної ділянки.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
вважає їх обґрунтованими і такими , що
відповідають обставинам справи та
вимогам закону.

Відповідно до вимог ст. ст. 627, 629 ЦК
України сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог ЦК України, інших
актів цивільного судочинства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 638, ч.3 ст. 640 ЦК
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору. Договір,
який підлягає державні реєстрації, є
укладеним з моменту державної
реєстрації.

Згідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України
визначено, що договір може бути
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої ним шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що розраховувала при укладенні
договору.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні, що 17
травня 2004 року між ОСОБА_9 та ПСП
«Нива» укладено договір оренди
земельної ділянки, площею 2,6420 га,
розташованої на території
Лукашівської сільської ради
Чорнобаївського району Черкаської
області, належної ОСОБА_9 на підставі
Державного акта на право власності на
землю від 19 листопада 2002 року VІ-ЧР №
046846. Даний договір оренди землі
зареєстрований в Чорнобаївському
районному відділі Черкаської
регіональної філії Центру ДЗК.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 померла та позивач
ОСОБА_6 успадкував її майно, що
підтверджується свідоцтвом про право
на спадщину за заповітом від 19
листопада 2009 року. 28 липня 2011 року
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 2, 6419 га, яка
розміщена в с. Лукашівка
Чорнобаївського району Черкаської
області отримано на ім'я позивача
ОСОБА_6.

Статтею 19 Закону України «Про оренду
землі « передбачається, що договір
оренди землі - це договір, за яким
орендодавець зобов'язаний за плату
передати орендареві земельну ділянку
у володіння, користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 31 Закону України
«Про оренду землі» договір оренди
землі може бути розірваний за згодою
сторін. На вимогу однієї із сторін
договір оренди може бути достроково
розірваний за рішенням суду в порядку,
встановленому законом. Розірвання
договору оренди землі в
односторонньому порядку не
допускається, якщо інше не передбачено
законом або цим договором.

Частиною 4 ст.32 Закону України «Про
оренду землі» передбачено, що перехід
права власності на орендовану
земельну ділянку до іншої особи, а
також реорганізація юридичної особи -
орендаря не є підставою для зміни
умов або розірвання договору, якщо
інше не передбачено договором оренди
землі.

Отже, договір оренди земельної
ділянки, укладений 17 травня 2004 року
між ОСОБА_9 та ПСП «Нива», площею 2,6420 га
терміном на 10 років, зареєстрований у
Чорнобаївському районному відділі
Черкаської регіональної філії Центру
ДЗК 02 вересня 2004 року за № 75-22 є
обов'язковим для виконання ОСОБА_6,
який набув права власності на
орендовану земельну ділянку на тих
умовах, на яких був укладений
сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України
«Про оренду землі» на вимогу однієї із
сторін договір оренди землі може бути
достроково розірваний за рішенням
суду в разі невиконання сторонами
обов'язків, передбачених статтями 24 і 25
цього Закону та умовами договору, в
разі випадкового знищення чи
пошкодження об'єкта оренди, яке істотно
перешкоджає передбаченому договором
використанню земельної ділянки, а
також на підставах визначених ЗК
України та іншими законами України.

Відповідно до п. 2.2. договору оренди
земельної ділянки за користування
вказаною в договорі земельною ділянкою
орендар сплачує орендодавцю щороку
орендну плату у розмірі 600 грн.
Розмір орендної плати визначається за
домовленістю між сторонами, але не може
бути меншим від розміру, встановленого
чинним законодавством.

Відповідно до вимог ст. 21 ЗУ «Про оренду
землі», орендна плата за землю - це
платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір, форма і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за згодою сторін
у договорі оренди. Обчислення розміру
орендної плати за землю здійснюється з
урахуванням індексів інфляції, якщо
інше не передбачено договором оренди.

Згідно ст. 22 ЗУ «Про оренду землі»
орендна плата може справлятися у
грошовій, натуральній та відробітковій
(надання послуг орендодавцю) формах.

Розмір та умови оплати, вказані в
договорі, не можуть суперечити діючому
на час укладення договору
законодавству. Договір між сторонами
укладено 17 травня 2004 року - у період дії
Указу Президента України від 2 лютого
2002 року N 92/2002 «Про додаткові заходи
щодо соціального захисту селян -
власників земельних ділянок та
земельних часток (паїв)», яким був
встановлений мінімальний розмір
орендної плати у 1,5 %, визначеної
відповідно до законодавства вартості
земельної ділянки.

Указом Президента України від 19 серпня
2008 року № 725/2008 «Про невідкладні заходи
щодо захисту власників земельних
ділянок та земельних часток (паїв)»
встановлено розмір орендної плати не
менше 3 % визначеної відповідно до
законодавства вартості земельної
ділянки і є обов'язковим з дня набрання
Указом чинності. В тексті Указу
відсутнє посилання про те, що його дія
розповсюджується на договори, укладені
до набрання ним чинності, а тому
змінити розмір орендної плати можна
лише за згодою сторін.

Позивач не надав суду доказів, що
ОСОБА_9 зверталась до відповідача із
вимогами щодо погашення будь - якої
заборгованості з орендної плати.

Згідно даних довідки ПСП «Нива» № 364
від 15 жовтня 2013 року на підставі даних
бухгалтерського обліку ПСП «Нива» за
користування земельною ділянкою, що
використовується на підставі договору
ОСОБА_6 було виплачено орендну плату за
період з 2004 по 2009 роки в розмірі по 600
грн. за кожен рік, в 2011 та 2012 роках в
розмірі по 1559,00 грн. за кожен рік, а в 2013
році в розмірі 2737,00 грн.

Як вбачається із даних довідки ПСП
«Нива» № 364 від 15. 10. 2013 року позивач має
заборгованість перед відповідачем за
надмірно сплачену орендну плату в
розмірі 2346, 03 грн. Також позивачем
підписано акт звірки розрахунку по
виплаті орендної плати земельного та
майнового паю станом на 01.08. 2013 року.
Даний акт підписаний бухгалтером ПСП
«Нива» та ОСОБА_6

В матеріалах справи відсутні докази, що
сторони ініціювала питання щодо
внесення змін до договору оренди землі
стосовно орендної плати.

Враховуючи умови договору оренди, та
виходячи з аналізу ст. 13 ЗУ «Про оренду
землі» та п. 1 Указу Президента України
від 2 лютого 2002 року № 92 (у редакції
Указу від 19 серпня 2008 року № 725),
на який посилався суд першої інстанції
під час ухвалення рішення, останній має
рекомендаційний характер і не може
бути обов'язковою підставою для зміни
умов договору оренди, за яким сторони
досягли домовленості під час його
укладення або для його розірвання
відповідно до норм ст. 652 ЦК України - у
зв'язку з істотною зміною обставин.

Доводи представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про
те, що даний акт звірки не може братися
до уваги як належний та допустимий
доказ, так як в ньому не зазначені
первинні документи, по яких виникла
переплата та проводилася виплата
орендної плати, не підлягають до
задоволення, так як на даному акті
стоїть підпис позивача, яким він
погодився із даною заборгованістю.

В своїй апеляційній скарзі представник
апелянта посилається на те, що позивач
успадкував дану земельну ділянку 19
листопада 2009 року, тому про всі виплати
орендної плати у натуральному виразі
по даному договору йому не відомо. Дані
доводи також підлягають відхиленню,
оскільки спростовуються матеріалами
справи, з яких вбачається, що жодних
звернень зі сторони позивача щодо
невиплати орендної плати, за весь час
дії договору не було, також від
позивача не надходило і вимог щодо
погашення заборгованості по орендній
платі.

Виходячи з викладеного, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції, що орендарем не
порушуються умови договору оренди
землі, якими сторони керувалися при
укладенні договору, не відбулося й
істотного порушення його умов
відповідачем. Позивач не є стороною
договору, з вимогою переукладення
договору до відповідача не звертався,
а тому підстав для розірвання договору
та стягнення заборгованості не
вбачається.

Посилання апелянта, що рішення суду
першої інстанції є незаконним не
підтверджено доказами та не наведено
підстав, визначених у ст. 309 ЦПК
України, які б давали підстави для
скасування або зміни рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення у справі.

Виходячи з викладеного, доводи
апелянта носять суб'єктивний характер,
не знайшли свого підтвердження в
матеріалах справи та не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Таким чином, судова колегія приходить
до висновку, що доводи апеляційної
скарги не є суттєвими і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, тому підстави для скасування чи
зміни оскаржуваного рішення суду
першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6
- ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Чорнобаївського районного
суду Черкаської області від 20
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_6 до Приватного
сільськогосподарського підприємства
«Нива» про стягнення заборгованості по
орендній платі та розірвання договору
оренди землі - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :