У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,суддів:
Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І., Мостової
Г.І., Наумчука М.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом заступника прокурора
Суворовського району м. Одеси в
інтересах держави в особі Одеської
міської ради до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
витребування майна, визнання права
власності та повернення земельної
ділянки, за касаційною скаргою
представника ОСОБА_6, ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на
рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 30 травня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
11 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року заступник прокурора
Суворовського району м. Одеси
звернувся до суду в інтересах держави в
особі Одеської міської ради з позовом
до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про витребування
майна, визнання права власності та
повернення земельної ділянки.

В обґрунтування вимог позивач
посилався на те, що прокуратурою
Суворовського району м. Одеси в порядку
нагляду вивчено кримінальну справу,
порушену за ознаками злочину,
передбаченого ст. 358 ч. 1 КК України, під
час вивчення якої встановлено, що 05
липня 2007 року до прокуратури району
надійшло звернення ОСОБА_9 з питань
усунення перешкод у користуванні
будинком АДРЕСА_1, який він придбав на
підставі договору купівлі-продажу у
ОСОБА_10

Під час проведення перевірки вказаного
звернення із Суворовської районної
адміністрації Одеської міської ради
витребуванні документи, а саме довідка
форми № 1 про те, що ОСОБА_10
зареєстрована з 1999 року АДРЕСА_1 та
згідно з даними адресного бюро з 1999
року ОСОБА_10 зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_2, що стали підставою для
прийняття в ОСОБА_10 в експлуатацію
вказаного будинку.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач зазначав, що невстановлена
слідством особа підробила довідку
форми № 1 дільниці № 1 ТОВ «Будинок», в
яку внесла завідомо неправдиві
свідчення про реєстрацію ОСОБА_10 за
зазначеною адресою, що в наступному
потягло за собою незаконне прийняття
будинку в експлуатацію, що і стало
підставою для порушення кримінальної
справи 31 липня 2007 року.

Прокуратурою району проведена
перевірка законності використання
земельних ділянок, розташованих на
території Суворовського району м.
Одеси, під час якої виявлено факт
огородження земельної ділянки АДРЕСА_1,
встановлено, що документи на
землекористування за вказаною адресою
відсутні, будинок є самочинно
збудованим, а право власності на нього
визнано на підставі підроблених
документів, а також встановлено, що
ОСОБА_10 самочинно побудувала будинок
загальною площею 21,8 м2 АДРЕСА_1, на
самовільно зайнятій земельній ділянці
загальною площею 1 691 м2 , який в
наступному за актом прийому в
експлуатацію індивідуального
домоволодіння та розпорядження
Суворовської районної адміністрації
Одеської міської ради № 217 від 01
березня 2005 року прийнято в
експлуатацію.

Також у ОСОБА_10 відсутні документи про
виділення земельної ділянки під
будівництво, відсутня узгоджена в
установленому законом порядку,
проектна документація на проведення
будівництва, реконструкції спірного
об'єкта нерухомості та дозвіл на їх
здійснення.

Посилаючись на вказані обставини,
прокурор просив суд визнати за
Одеською міською радою право власності
на будинок АДРЕСА_1 та зобов'язати
відповідачів повернути державі в особі
Одеської міської ради земельну ділянку
площею 1 691 м2 розташовану за адресою:
АДРЕСА_1

Заочним рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 30 травня 2013
року, залишеним без ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
11 жовтня 2013 року, позов заступника
прокурора Суворівського району м.
Одеси в інтересах держави в особі
Одеської міської ради задоволено.

Визнано за державою в особі Одеської
міської ради право власності на
будинок АДРЕСА_1, що складається в
цілому з одного житлового будинку
загальною площею 21,8 м2 , житловою площею
12,0 м2 та надвірних споруд № 1-2 огорожа,
розташований на земельній ділянці
площею 1 691 м2 .

Зобов'язано ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повернути
державі в особі Одеської міської ради
земельну ділянку загальною площею 1 691
м2 , розташовану за адресою: АДРЕСА_1, та
не перешкоджати Одеській міській раді
у користуванні власністю. Вирішено
питання про стягнення судового збору.

У касаційній скарзі представник
ОСОБА_6, ОСОБА_7 - ОСОБА_8 порушує питання
про скасування оскаржуваних рішень
суду, із ухваленням нового рішення про
відмову в задоволенні позову,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_10
самочинно побудувала житловий будинок
загальною площею 21,8 м2 АДРЕСА_1 на
самовільно зайнятій земельній ділянці
загальною площею 1 691 м2 , який в
наступному за актом прийому в
експлуатацію індивідуального
домоволодіння та розпорядження
Суворівської районної адміністрації
Одеської міської ради № 217 від 01
березня 2005 року прийнято в
експлуатацію.

16 березня 2005 року виконавчим комітетом
Одеської міської ради на підставі
розпорядження Суворівської районної
адміністрації Одеської міської ради №
217 від 01 березня 2005 року видано
свідоцтво про право власності на
домоволодіння на ім'я ОСОБА_10

21 березня 2005 року право власності на
житловий будинок загальною площею 21,8 м2
АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_10 у
КП «ОМБТІ та РОН» на підставі свідоцтва
виконавчого комітету Одеської міської
ради серії ЯЯЯ № 070379.

29 листопада 2006 року ОСОБА_10 продала Ѕ
частину будинку АДРЕСА_1 за договором
купівлі-продажу № 17772 ОСОБА_9

06 грудня 2006 року ОСОБА_10 продала іншу Ѕ
частину вказаного будинку за договором
купівлі-продажу № 18092 ОСОБА_11

24 липня 2008 року ОСОБА_11 та ОСОБА_9
продали свої Ѕ частини вказаного
будинку за договором купівлі-продажу №
605 ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Суворівською районною адміністрацією
Одеської міської ради прийнято
розпорядження № 776 від 30 жовтня 2007 року,
за яким скасовано розпорядження № 217
від 01 березня 2005 року «Про прийняття в
експлуатацію будов у домоволодінні
АДРЕСА_1 від ОСОБА_10» (далі -
розпорядження).

Вирішуючи спір по суті, суд першої
інстанції, встановивши, що
розпорядження скасовано, у ОСОБА_10
відсутня узгоджена в установленому
порядку проектна документація на
проведення будівництва та
реконструкції спірного об'єкту
нерухомості, а також дозвіл на їх
здійснення, виходив з того, що спірний
будинок вважається самочинно
збудованим на самовільно зайнятій
земельній ділянці, у ОСОБА_10 у
встановленому законом порядку не
виникло право власності на нього та
відповідно відсутнє право продажу
спірного будинку, керуючись ч. 5 ст. 376 ЦК
України, вважав за можливе визнати за
позивачем право власності на самочинно
збудований будинок.

Разом з тим, послався на те, що комісією
вже вирішувалося питання щодо
прийняття спірного будинку в
експлуатацію як такого, що відповідає
санітарним, пожежним нормам та нормам
ДБН, тому спірний будинок в подальшому
може експлуатуватися.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна.

Право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Згідно із ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу
власника (користувача) земельної
ділянки суд може визнати за ним право
власності на нерухоме майно, яке
самочинно збудоване на ній, якщо це не
порушує права інших осіб.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Звертаючись з позовом до суду прокурор
просив суд визнати за Одеською міською
радою право власності на спірний
будинок з тих підстав, що він
збудований самочинно на самовільно
зайнятій земельній ділянці, а Одеська
міська рада є власником земельної
ділянки та як її власник має право
заявити вимогу про визнання права
власності на нерухоме майно, яке
самочинно збудоване на цій земельній
ділянці.

Заперечуючи проти позову та
звертаючись з апеляційною скаргою,
відповідачі посилалися на те, що
договір купівлі-продажу, свідоцтво про
право власності ніким не скасовано та
не визнано в судовому порядку
недійсним.

Проводячи оцінку поданих сторонами
доказів, суди попередніх інстанцій не
навели мотивів, з яких вважали
відсутніми факти, якими
обґрунтовувались заперечення за
позовом, не визначилися із характером
спірних правовідносин в межах
заявленого позову, нормою права, яка
підлягає застосуванню до вказаних
правовідносин, та визнаючи право
власності на спірний будинок як
самочинне будівництво, залишили поза
увагою, що договори на підставі яких
набуто право власності на спірний
будинок не оспорені та в установленому
порядку не визнані недійсними, а також
наявність зареєстрованого права
власності відповідачів на спірний
будинок та не врахували, що визнання
права власності на спірний будинок за
позивачем за таких обставин є
порушенням прав відповідачів.

Вирішуючи позовні вимоги в частині
зобов'язання повернути державі в особі
Одеської міської ради земельну ділянку
суд першої інстанції не врахував, що
вказана земельна ділянка перебуває у
власності Одеської міської ради,
власник не позбавлений права вимагати
усунення перешкод у користуванні
власністю, а тому, у такому випадку,
позовні вимоги у заявлений позивачем
спосіб захисту задоволенню не
підлягають.

Разом з тим суди попередніх інстанцій
не врахували, що до спірних
правовідносин не підлягають
застосуванню вимоги ст. ст. 1212, 1213 ЦК
України, оскільки такі регулюють
відносини щодо набуття та збереження
без достатньої правової підстави за
рахунок іншої особи (потерпілого)
майна, тобто у результаті
неправомірної поведінки набувача
майна, потерпілого або інших осіб чи
внаслідок події, що не було підставою
заявленого позову.

За таких обставин рішення судів
підлягають скасуванню з підстав,
передбачених ст. 338 ЦПК України, з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6,
ОСОБА_7 - ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 30 травня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
11 жовтня 2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л.
Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова
М.І. Наумчук