У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,суддів:
Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І., Мостової
Г.І., Наумчука М.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до публічного
акціонерного товариства «Омега Банк»
про визнання припиненими кредитного та
іпотечного договорів, виключення
запису з Державного реєстру іпотек та
виключення запису з Єдиного реєстру
заборон, за касаційною скаргою
представника публічного акціонерного
товариства «Омега Банк» - Гук Олексія
Олеговича на рішення Рівненського
міського суду Рівненської області від
29 серпня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Рівненської області від 04
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7
звернулися до суду з позовом до ПАТ
«Омега Банк» про визнання припиненими
кредитного та іпотечного договорів,
виключення запису з Державного реєстру
іпотек та виключення запису з Єдиного
реєстру заборон.

В обґрунтування вимог позивачі
посилалася на те, що позичальник ОСОБА_6
зобов'язання за кредитним договором №
13 від 20 березня 2006 року перед
відповідачем, як правонаступником АКБ
«ТАС-Комерцбанк», з погашення тіла
кредиту та відсотків виконав 19 березня
2011 року. Проте, згідно з довідкою №
861/02-1748 від 29 жовтня 2012 року банк
нарахував позичальнику пеню у сумі 861,07
доларів США, у зв'язку з чим відмовив
позивачам у звільненні майна з-під
арешту. Посилаючись на пропуск банком
спеціальної позовної давності щодо
стягнення пені, яка була нарахована
відповідачем ще до 09 березня 2011 року.

Посилаючись на вказані обставини
позивачі просили суд визнати
припиненим зобов'язання за кредитним
договором № 13, укладеного 20 березня 2006
року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та
ОСОБА_6; визнати припиненим іпотечний
договір № 13/1, укладеного 20 березня 2006
року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та
ОСОБА_7, посвідчений приватним
нотаріусом Рівненського міського
нотаріального округу ОСОБА_9,
зареєстрований в реєстрі за № 404, за
яким в іпотеку було передано
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1;
виключити з Державного реєстру іпотек
запис про передачу в іпотеку вказаної
квартири; виключити з Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна запис про накладення заборони на
нерухоме майно як об'єкт обтяження -
трикімнатна квартира АДРЕСА_1; судові
витрати покласти на відповідача

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 29 серпня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Рівненської області
від 04 листопада 2013 року, позовні вимоги
задоволено.

Визнано припиненим зобов'язання за
кредитним договором № 13, укладеного 20
березня 2006 року між АКБ
«ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_6

Визнано припиненим іпотечний договір
№ 13/1, укладеного 20 березня 2006 року між
АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_7,
посвідчений приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу ОСОБА_9, зареєстрований в
реєстрі за № 404, за яким в іпотеку було
передано трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Виключено із Державного реєстру іпотек
запис про передачу в іпотеку, як об'єкт
обтяження, трикімнатної квартири
АДРЕСА_1, внесеного у Державний реєстр
іпотек за реєстраційним номером 2989264,
контрольна сума Е9В05В36ГГ, приватним
нотаріусом Рівненського міського
нотаріального округу ОСОБА_9
(реєстратором) на підставі іпотечного
договору № 13/1 від 20 березня 2006 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу ОСОБА_9, зареєстрований в
реєстрі за № 404.

Виключено із Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
запис про накладення заборони на
нерухоме майно, як суб'єкт обтяження,
трикімнатної квартири АДРЕСА_1,
внесеного до Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
за реєстраційним номером 2988968,
контрольна сума 386299Е0Б34, приватним
нотаріусом Рівненського міського
нотаріального округу ОСОБА_9
(реєстратором) на підставі іпотечного
договору № 13/1 від 20 березня 2006 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу ОСОБА_9, зареєстрований в
реєстрі № 404. Вирішено питання про
стягнення судового збору.

У касаційній скарзі представник ПАТ
«Омега Банк» - Гук О.О. порушує питання
про скасування оскаржуваних рішень
суду, із ухваленням нового рішення про
відмову в задоволенні позову,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 20 березня 2006
року між АКБ «ТАС-Комерцбанк»,
правонаступником якого є ПАТ «Омега
Банк», та ОСОБА_6 було укладено
кредитний договір № 13, відповідно до
якого ОСОБА_6 на споживчі цілі було
надано кредит в розмірі 20 000 доларів США
зі сплатою 14 % річних, строком до 19
березня 2011 року.

20 березня 2006 року між АКБ
«ТАС-Комерцбанк», правонаступником
якого є ПАТ «Омега Банк», та ОСОБА_7, з
метою забезпечення виконання ОСОБА_6
зобов'язань за кредитним договір, було
укладено іпотечний договір № 13/1,
зареєстрований в реєстрі за № 404, за
яким ОСОБА_7 передала банку в іпотеку
належну їй трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1.

09 березня 2011 року ОСОБА_6 повністю
погасив свою заборгованість перед
банком за тілом кредиту і відсотках,
які передбачені та нараховані йому за
кредитним договором № 13 від 20 березня
2006 року.

Задовольняючи позовні вимоги у повному
обсязі, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив із того,
що пеня за користування кредитними
коштами хоч і нарахована до погашення
боржником заборгованості за тілом
кредиту, однак на час пред'явлення
позовних вимог строк позовної давності
щодо стягнення пені, нарахованої
ОСОБА_6 сплинув, тому вважав, що
зобов'язання позичальника за кредитним
договором є припиненим, а також є
припиненим і договір іпотеки.

Проте з такими висновками судів
попередніх інстанцій погодитись не
можна.

Заперечуючи проти позову, представник
відповідача посилався на те, що станом
на 10 липня 2013 року за кредитним
договором № 13 від 20 березня 2006 року у
позичальника ОСОБА_6 існує
заборгованість по пені у розмірі 736, 12
доларів США (а.с 91-98).

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Відповідно до ст. ст. 3, 17 Закону України
«Про іпотеку» іпотека має похідний
характер від основного зобов'язання і є
дійсною до припинення основного
зобов'язання або до закінчення строку
дії іпотечного договору.

Іпотека припиняється у разі, зокрема,
припинення основного зобов'язання або
закінчення строку дії іпотечного
договору.

За змістом ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Проводячи аналіз вказаних норм
матеріального права слід дійти
висновку, що визначене ст. 267 ЦК України
правило полягає в тому, що суд надає
захист порушеному суб'єктному праву,
незважаючи на закінчення позовної
давності.

В той же час, згідно із ч. 1, 2 ст. 12 ЦК
України особа здійснює свої цивільні
права вільно, на власний розсуд.
Нездійснення особою своїх цивільних
прав не є підставою для їх припинення,
крім випадків, встановлених законом.

Межі здійснення цивільних прав
визначенні ст. 13 цього Кодексу.

Посилаючись на те, що зобов'язання за
кредитним договором припинилося,
оскільки відповідач не скористався
своїм право на звернення до суду з
позовом про стягнення пені в межах
строку позовної давності, суд у
порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України, не визначився із характером
спірних правовідносин, не врахував, що
банк не позбавлений права пред'явити
позов до позивачів про стягнення пені
за кредитним договором, не звернув
уваги на те, що позовна давність може
бути застосована у спорі у разі
пред'явлення вимог про стягнення
заборгованості за заявою сторони, а не
наявність підстав для припинення
зобов'язання за позовом боржника при
непогашеній заборгованості, як
наслідок дійшов помилкового висновку
про задоволення позову з наведених
позивачем підстав.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 6
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» систему органів
державної реєстрації прав становлять:
Міністерство юстиції України;
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
державної реєстрації прав; органи
державної реєстрації прав, утворені
Міністерством юстиції України в
установленому законодавством порядку.

Вирішуючи позовні вимоги в частині
виключення із державного реєстру
іпотек запис про передачу в іпотеку
вказаної квартири та із Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна запис про накладення
заборони на нерухоме майно, суд у
порушення вимог ст. ст. 10, 26, 33 ЦПК
України, не сприяв всебічності та
повноті розгляду справи, не визначився
із колом особі, які повинні приймати
участь у справі, не роз'яснивши права та
обов'язків сторін щодо залучення
співвідповідачів у справі, вирішив
спір про права та обв'язки органів
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, які не були
залученні до участі у справі.

Перевіряючи в апеляційному порядку
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, апеляційний суд
у порушення вимог ст. 303, 315 ЦПК України
доводів апеляційної скарги належним
чином не перевірив.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції
пославшись на вимоги пункту 7 ч. 11 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», якою кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, у порушення вимог ст. ст. 303,
316 ЦПК України, не врахував, що вказана
норма Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямована на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

За таких обставин, ухвалені у справі
рішення суду не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування
судових рішень з передачею справи на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника
публічного акціонерного товариства
«Омега Банк» - Гук Олексія Олеговича
задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 29 серпня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 04 листопада 2013
року скасувати, передати справу на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л.
Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова
М.І. Наумчук