Справа № 424/4136/13-ц
Провадження №2/424/124/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року
Ровеньківський міський суд Луганської
області

в складі: головуючого судді -
Ібадової Н.П.

при секретарі -
Бурлака О.В.

Розглянувши у відкритому
судовому засіданні у залі суду в м.
Ровеньки цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2,
представник за угодою - адвокат ОСОБА_3
«про стягнення пені за затримку сплати
аліментів», -

встановив:

Позивач звернулась до суду з позовом, у
якому вказала, що згідно довідки ВДВС
Ровеньківського міського управління
юстиції від 22.04.2013 року №3300
заборгованість відповідача за
виконавчим листом №2-2596 від 12.09.2008 року,
виданого Ровеньківським міським судом
Луганської області, про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання
доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів у
розмірі ? частини в період з травня 2011
року по 22 квітня 2013 року складає 18 308,00
грн. Відповідач працює, має щомісячний
стабільний дохід, не є інвалідом і може
надавати матеріальну допомогу на
утримання спільної дитини. Проте він
свідомо і навмисно аліменти не сплачує.
Наявність заборгованості мотивує тим,
що він краще буде нести кримінальну
відповідальність за несплату
аліментів, ніж платити позивачу
аліменти. Цей факт свідчить про те, що
відповідач навмисно ухиляється від
сплати аліментів на утримання їхньої
неповнолітньої доньки. Згідно ст. 196 СК
України при виникненні заборгованості
з вини особи,яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду , одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) в розмірі 1% від суми
несплачених аліментів.

Згідно приведеного розрахунку розмір
пені складає 14 384,06 грн. за період з
01.07.2012 року по 30.06.2013 року (в межах
річного строку позовної давності).

Просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її
користь пеню за затримку сплати
аліментів у сумі 14 384,06 грн. Судові
витрати покласти на відповідача.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі, просила їх задовольнити. Суду
пояснила, що шлюб між нею та
відповідачем розірваний. Від спільного
життя вони мають неповнолітню дитину
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішення суду про
стягнення з відповідача аліментів на
її користь було винесено у 2008 році. З
відповідача стягуються аліменти в
розмірі ? частини з усіх видів його
заробітку (доходу). На теперішній час
відповідач має іншу сім'ю, інші
аліментні зобов'язання у нього
відсутні. В тій родині є дитини, якій
п'ять років. У вересні 2013 року
відповідач був притягнутий до
кримінальної відповідальності за
ухилення від сплати аліментів. З 2008
року відповідач сплачував аліменти
періодично. Останній час після
постановлення вироку сплачує аліменти
постійно та сплачує наявну по
аліментам заборгованість.

На теперішній час заборгованість
погашена майже в повному обсязі,
залишок суми заборгованості не
пам'ятає, оскільки відкладає гроші на
навчання доньки. До Відділу ДВС вона
зверталась приблизно два роки тому, про
проведені виконавчі дії не питала.
Остаточний розрахунок заборгованості
по аліментам суду надати не може,
оскільки вона майже повністю
виплачена.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явився.

Представник відповідача ОСОБА_2 за
угодою - адвокат ОСОБА_3 у судовому
засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не
визнав, просив у їх задоволенні
відмовити за необґрунтованістю. Суду
пояснив, що на теперішній час
заборгованість відповідача по
аліментам майже сплачена, залишилась
дуже маленька сума. Також, позивачем
наданий невірний розрахунок суми
заборгованості, оскільки за певні
періоди нарахування аліментів
здійснювалось, виходячи з розміру його
заробітної плати, а у своєму розрахунку
позивач посилається на дані в
середньому по місту Ровеньки, тобто 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
не підлягає задоволенню, з наступних
підстав:

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому
шлюбі, який на теперішній час
розірвано. Від спільного життя сторони
мають неповнолітню доньку - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1
(а.с. 9).

Згідно із ст. 180 СК України, батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

05 вересня 2008 року Ровеньківським
міським судом Луганської області було
винесено рішення, відповідно до якого
12.09.2008 року був виданий виконавчий лист
про стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини
всіх видів його прибутку, але не менше
30% прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку щомісяця, від дня
подання позовної заяви з 14.07.2008 року
(а.с. 7).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач посилається на статтю 196 СК
України, згідно якої при виникненні
заборгованості з вини особи, яка
зобов'язана сплачувати аліменти за
рішенням суду, одержувач аліментів
має право на стягнення неустойки (пені)
у розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів за кожен
день прострочення.

Але суд вважає, що доводи позивача не є
обґрунтованими, оскільки право на
неустойку (пеню) відповідно до ч. 1 ст. 196
СК України виникає лише, якщо буде
встановлена вина платника аліментів у
затримці їх сплачення.

У п. 22 Постанови Пленуму Верховного
Суду України „Про застосування судами
окремих норм Сімейного Кодексу
України при розгляді справ щодо
батьківства, материнства та стягнення
аліментів" від 15 травня 2006 року № 3
зазначено, що передбачена ст. 196 СК
України відповідальність платника
аліментів за прострочення їх сплати у
виді неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками.

Відповідно до позиції Верховного Суду
України для застосування до платника
аліментів вимог, передбачених ч. 1 ст. 196
СК України, насамперед необхідно
встановити вину платника аліментів, з
якої утворилась заборгованість.

Позивач ОСОБА_1 не надала суду жодних
доказів, які б свідчили про факт
заборгованості по аліментам, вини
відповідача щодо затримки сплати
аліментів, підстави, внаслідок яких
утворилась заборгованість, і також, у
судовому засіданні вона пояснила, що на
теперішній час заборгованість майже
вся погашена, надати суду достовірний
та детальний розрахунок
заборгованості, а також інші необхідні
докази, вона не може.

Окрім того, представник відповідача
надав до суду копії квитанцій та
фіскальних чеків про здійснення
грошового переказу від ОСОБА_2 на ім'я
позивача ОСОБА_1 (а.с. 30-32), що
підтверджує сплату ним аліментів та
погашення заборгованості по ним, проти
чого у судовому засіданні не
заперечувала позивач.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які
беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_1 є
необґрунтованими, тому вони не
підлягають задоволенню з наведених
вище підстав.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст.ст. 180, 196 СК України, ст.ст. 10,11, 60, 212,
214, 215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 - відмовити за
необґрунтованістю.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи Апеляційним Судом.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти дні з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Н.П. Ібадова

15.01.2014