Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/999/14
Головуючий у 1 інстанції: Ретинська Ю.І.
Суддя-доповідач: Каракуша К.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Бєлки В.Ю.

суддів: Каракуші К.В.

Глазкової О.Г.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Дніпровського
екологічного прокурора на рішення
Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 27 грудня 2013 року у справі
за позовом Запорізького міжрайонного
екологічного прокурора в інтересах
держави до Запорізької міської ради,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, Реєстраційної служби
Запорізького міського управління
юстиції про визнання недійсним
рішення, визнання недійсним виданого
на його підставі державного акту на
право власності на землю, визнання
недійсним договору купівлі-продажу
землі, скасування реєстрації права
власності та повернення земельної
ділянки, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 року Запорізький
міжрайонний екологічний прокурор
звернувся до суду з позовом, який в
процесі розгляду справи неодноразово
уточнював, до Запорізької міської ради,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, реєстраційної служби
Запорізького міського управління
юстиції про визнання недійсними
рішення Запорізької міської ради,
виданого на його підставі Державного
акту про право власності на землю,
договору купівлі-продажу землі,
скасування реєстрації права власності
та повернення земельної ділянки.

В обґрунтування позову зазначав, що 30
вересня 2009 року рішенням тридцять
четвертої сесії п'ятого скликання
Запорізької міської ради №76/327 ОСОБА_3
надано у власність земельну ділянку
площею 0,1000 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд за
адресою: АДРЕСА_1.

На підставі цього рішення ОСОБА_3 був
виданий Державний акт на право
власності на вищезазначену земельну
ділянку серії ЯИ №847781 від 25 листопада
2009 року.

Прокурор, посилаючись на порушення
норм Земельного і Водного Кодексів
України, Закон України «Про місцеве
самоврядування», просив визнати
недійсним рішення Запорізької
міськради №76/327 від 30 вересня 2009 року та
Державний акт про право власності на
землю ЯИ №847781 від 25 листопада 2009 року,
виданий на ім'я ОСОБА_3

Крім того, оскільки за договором
купівлі-продажу № 2172 від 01 червня 2010
року ОСОБА_3 відчужив зазначену
земельну ділянку ОСОБА_4, прокурор
просив визнати недійсним і цей договір
купівлі-продажу, скасувати реєстрацію
права власності і повернути земельну
ділянку до комунальної власності
територіальної громади м. Запоріжжя.

Рішенням Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 27 грудня 2013 року у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, Дніпровський екологічний
прокурор подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на безпідставність
застосування судом строку позовної
давності, просить скасувати рішення
суду та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено і з
матеріалів справи вбачається, що
рішенням Запорізької міської ради від
30 вересня 2009 року № 76/327, було
затверджено проект землеустрою щодо
відведення у власність ОСОБА_3
земельної ділянки площею 0,1000 га для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_3
був виданий Державний акт на право
власності на вищезазначену земельну
ділянку ЯИ №847781 від 25 листопада 2009 року
(т.1 а.с.37).

01 червня 2010 року ОСОБА_3 продав вказану
земельну ділянку ОСОБА_4 за нотаріально
посвідченим договором купівлі-продажу
№ 2172.

Відповідно до вимог ст.256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Згідно до вимог ч.4 ст.267 ЦК України
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Звертаючись у квітні 2013 року з позовом
про визнання недійсним рішення
Запорізької міської ради від 30.09.2009р. №
76/327, прокурор пропустив строк позовної
давності, який сплинув у 2012 році.

Відмовляючи у задоволенні позову
прокурора про визнання недійсними
рішення Запорізької міської ради від 30
вересня 2009 року № 76/327, яким ОСОБА_3
надано у власність земельну ділянку
площею 0,1000 га для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1, та
Державного акту на право власності на
вищезазначену земельну ділянку від 25
листопада 2009 року, суд застосував строк
позовної давності за заявами
відповідачів; при вирішенні решти
позовних вимог прокурора суд виходив
із необґрунтованості останніх і того,
що вони є похідними від вимог про
визнання недійсними рішення
Запорізької міської ради і Державного
акту про право власності на землю.

При цьому суд правильно не взяв до
уваги посилання прокурора на те, що про
порушення, які мали місце при прийнятті
оскаржуваного рішення, стало відомо
лише 15.01.2013року, і не вважав причини
пропуску строку поважними.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними.

Згідно до вимог ст.261ч.1 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня,коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Судова колегія вважає, що
оскільки оскаржується публічне
рішення, яке відомо широкому загалу, то
про порушення інтересів держави було
відомо з дня постановлення
оспорюваного рішення і перешкоди для
його своєчасного оскарження були
відсутні, а створення екологічної
прокуратури у 2011році не може бути
підставою для поновлення, оскільки не
було перешкод для держави у
пред'явленні позову у встановлений
законом строк.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд, застосувавши п.п. 2 п. 2 розділу
Закону України «Про внесення змін до
деяких законів України щодо
вдосконалення порядку здійснення
судочинства» від 20 грудня 2011 року, яким
виключено п. 4 з ч. 1 ст. 268 ЦК України, не
врахував п. 5 Прикінцевих та Перехідних
положень зазначеного закону і строк
позовної давності не пропущений , є
неспроможними.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦК
України учасниками цивільних відносин
є фізичні особи та юридичні особи (далі
- особи); держава Україна, Автономна
Республіка Крим, територіальні
громади, іноземні держави та інші
суб'єкти публічного права.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ЗУ «Про внесення
змін до деяких законів України щодо
вдосконалення порядку здійснення
судочинства» N 4176-VI, від 20 грудня 2011
року, пункт 4 частини першої статті 268
виключений .

Згідно до ч. 5 Прикінцевих та Перехідних
положень зазначеного закону протягом
трьох років з дня набрання чинності цим
Законом особа має право звернутися до
суду з позовом про:

1) визнання недійсним правочину,
вчиненого під впливом насильства або
обману;

2) застосування наслідків нікчемного
правочину;

3) визнання незаконним правового акта
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, яким
порушено право власності або інше
речове право особи.

З огляду на зазначене, право звернутись
до суду з позовом із застосуванням ч. 5
Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ
«Про внесення змін до деяких законів
України щодо вдосконалення порядку
здійснення судочинства» N 4176-VI, від 20
грудня 2011 року, згідно вимог ч. 1 ст. 2 ЦК
України, має фізична чи юридична особи.

Позов у даній справі пред'явлений в
інтересах держави без зазначення
конкретної особи, яка уособлює
інтереси держави, тому підстави для
застосування ч. 5 Прикінцевих та
Перехідних положень зазначеного
закону відсутні.

Крім того доводи апеляційної скарги
про незастосування строку позовної
давності суперечать позовній заяві, у
якій прокурор зазначав про пропущення
ним цього строку і просив його
поновити.

Інші доводи і обґрунтування оскарження
рішення суду в апеляційній скарзі
відсутні.

Висновки суду ґрунтуються на доказах,
поданих сторонами, та оцінені судом у
відповідності до вимог ст. 212 ЦПК
України, до встановлених правовідносин
вірно застосовані норми матеріального
права, відсутні порушення норм
процесуального права.

Судова колегія вважає, що судом повно і
всебічно з'ясовані обставини справи, що
мають для неї значення, висновки
відповідають цим обставинам і набутим
доказам, характер правовідносин між
сторонами судом визначений правильно,
норми матеріального і процесуального
права не порушені і застосовані вірно,
постановлено законне і обґрунтоване
рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313 -315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Дніпровського
екологічного прокурора відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 27 грудня 2013 року по цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: