Єдиний унікальний номер 248/4996/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2703/2014
Головуючий в 1 інстанції Демидова В.К.
Доповідач Дундар І.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді Дундар І.О.

суддів Янчук Т.О., Мірута О.А.

при секретарі Хохулі М.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом Прокурора м. Харцизьк
в інтересах ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства «Зуївський
енергомеханічний завод» про визнання
цивільно-правового договору удаваним
та визнання факту перебування у
трудових відносинах, відшкодування
моральної шкоди,-

за апеляційною скаргою Відділення
виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Будьонівському
районі м.Донецька

на рішення Харцизького міського суду
Донецької області від 12 липня 2013 року,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Харцизького міського суду
Донецької області позов Прокурора
м.Харцизька в інтересах ОСОБА_1
задоволено: визнано цивільно-правовий
договір «про надання послуг № 126»,
укладений 21 березня 2011 року між ОСОБА_1
та Приватним акціонерним товариством
«Зуївський енергомеханічний завод»
удаваним правочином, визнано факт
перебування ОСОБА_1 у трудових
відносинах з Приватним акціонерним
товариством «Зуївський
енергомеханічний завод» з 21 березня 2011
року по 12 квітня 2011 року, стягнуто з
Приватним акціонерним товариством
«Зуївський енергомеханічний завод» на
користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі
50000,00 грн., судовий збір.

З вказаним рішенням суду не погодилось
Відділення виконавчої дирекції фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Будьонівському
районі м.Донецька, подали апеляційну
скаргу, в якій просили скасувати
рішення суду, ухвалити нове по суті
позовних вимог, оскільки рішення
ухвалено з неповним з»ясуванням
обставин, що мають значення для справи,
порушено норми матеріального та
процесуального права - суду не було
повідомлено про наявність рішення
Ворошиловського райсуду м.Донецька від
25 травня 2012 року та рішення
апеляційного суду Донецької області
від 31 липня 2012 року, яке набуло законної
сили та яким скасовано акти
розслідування нещасного випадку, всі
докази, надані на розгляд Харцизького
суду, вже були розглянути в судовому
порядку та отримали оцінку під час
розгляду попередньої справи, до участі
у справі не було притягнуто Відділення
ВД ФССНВВ.

В судовому засіданні представник
Відділення виконавчої дирекції фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Будьонівському
районі м.Донецька Лещенко Н.М.
підтримала доводи апеляційної скарги,
просила задовольнити.

Прокурор Гайфулін О.О., ОСОБА_1 та його
представник ОСОБА_3 заперечували проти
апеляційної скарги.

Представник ПрАТ «Зуївський
енергомеханічний завод» до суду не
з»явився, про день та час розгляду
справи повідомлявся належним чином на
підставі положень ч.5 ст.74 ЦПК України -
за адресою місцезнаходження, що
зазначена в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних осіб
-підприємців - м.Донецьк вул..Баумана, 12
(арк.спр.19).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з»явилися, дослідивши
матеріали цивільної справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
трудовий договір вважається укладеним
і тоді, коли наказ чи розпорядження не
були видані, але працівника фактично
було допущено до роботи, тобто між
сторонами наявні саме трудові
відносини.

При цьому судом першої інстанції
встановлено, що 21 березня 2011 року між
ОСОБА_1 та приватним акціонерним
товариством «Зуївський
енергомеханічний завод» укладено
цивільно-правовий договір «про надання
послуг № 126», предметом якого було
виконання наждачних робіт в цеху № 12 в
період з 22 березня по 20 травня 2011 року. З
заробітної плати ОСОБА_1 за березень 2011
року утримано єдиний внесок та податок
з доходів фізичних осіб, страхові
внески до Пенсійного Фонду, 12 квітня 2011
року о 7 годині під час роботи на
правильній машині № 782 в цеху № 12 ПрАТ
«ЗЕМЗ» з ОСОБА_1 стався нещасний
випадок.

Згідно із ст. 24 КЗпП України
трудовий договір укладається, як
правило, у письмовій формі. Трудовий
договір вважається укладеним і тоді,
коли наказ чи розпорядження не були
видані, але працівника фактично було
допущено до роботи.

Фактичний допуск до роботи вважається
укладенням трудового договору
незалежно від того, чи було прийняття
на роботу належним чином оформлене,
якщо робота провадилась за
розпорядженням чи з відома власника
або уповноваженого ним органу.

У відповідності до ст. 29 КЗпП України до
початку роботи за укладеним трудовим
договором власник або уповноважений
ним орган зобов'язаний: роз'яснити
працівникові його права і обов'язки та
проінформувати під розписку про умови
праці, наявність на робочому місці, де
він буде працювати, небезпечних і
шкідливих виробничих факторів, які ще
не усунуто, та можливі наслідки їх
впливу на здоров'я, його права на пільги
і компенсації за роботу в таких умовах
відповідно до чинного законодавства і
колективного договору; ознайомити
працівника з правилами внутрішнього
трудового розпорядку; визначити
працівникові робоче місце, забезпечити
його необхідними для роботи засобами
та проінструктувати працівника з
техніки безпеки виробничої санітарії,
гігієни праці і протипожежної охорони.

Тобто, у будь-якому випадку заборонено
допускати працівника до роботи до того,
як будуть виконані вимоги ст. 29 КЗпП
України.

Згідно зі статтею 837 Цивільного кодексу
України за договором підряду
(цивільно-правовим договором) одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Підрядник, на відміну від працівника,
не підпорядковується правилам
внутрішнього трудового розпорядку, не
може вимагати гарантій, передбачених
для суб'єктів трудових відносин,
оскільки він не має статусу працівника,
сам організовує свою роботу і виконує
її на власний ризик.

З пояснень позивача та матеріалів
справи виходить, що ОСОБА_1. було
ознайомлено з правилами внутрішнього
трудового розпорядку, забезпечено
засобами індивідуального захисту. Дані
обставини не були спростовані в
апеляційній скарзі.

Крім того, відмінність трудового
договору від цивільно-правового
договору полягає в тому, що предметом,
наприклад договору підряду, є
результат праці, тоді як за трудовим
договором - сама праця. Отже, якщо не має
результату за цивільно-правовим
договором (не виконано перевезення, не
здійснено ремонт тощо), фізособа не
отримує оплату. За трудовим договором
це виключено - адже державою
встановлено мінімальні державні
гарантії щодо оплати праці
працівників.

Зі змісту договору про надання послуг
(арк..спр.9) виходить, що ОСОБА_1
зобов»язується надавати послугу з
виконання наждачних робіт (п.2), п.3 - ПрАТ
«Зуєвський енергомеханічний завод»
зобов»язався проводити оплату за
надані послуги згідно акту
прийому-передачі наданих послуг.

На підтвердження оплати робіт,
виконаних ОСОБА_1, суду надано
розрахунковий листок, за яким
проведено нарахування та утримання
податків (арк..спр.8), акт
прийому-передачі наданих послуг суду
не надався.

Таким чином, суд першої інстанції повно
та всебічно з'ясувавши обставини
справи, дійшов обгрунтованого висновку
про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги
зводяться лише до того, що рішенням
апеляційного суду Донецької області
від 31 липня 2012 року встановлено, що
потерпілий знаходився з підприємством
у цивільних стосунках. Дане твердження
не ґрунтується на законі.

Дійсно, на підставі ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Рішенням Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 25 травня 2012 року в
задоволенні позову відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Будьоннівському
районі м. Донецька відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено:
зобов'язано відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Будьоннівському
районі м. Донецька прийняти до
виконання акти за формою Н-5 та Н-1 від 3
червня 2011 року щодо отримання ОСОБА_1
каліцтва та призначено страхові
виплати, передбачені Законом України
«Про загальнообов'язкове соціальне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (арк..спр.23-24).

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 31 липня 2012 року зазначене
судове рішення скасовано. Ухвалено
нове рішення, яким позов відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Будьоннівському
районі м. Донецька задоволено: визнано
незаконними висновки комісії із
спеціального розслідування нещасного
випадку, викладені в акті за формою Н-5
від 30 травня 2011 року про те, що ОСОБА_1
був допущений до виконання робіт
підвищеної небезпеки на правильній
машині № 782 в інтересах підприємства -
ПАТ «Зуєвський енергомеханічний
завод», не передбачених договором,
нещасний випадок з тяжкими наслідками
з наждачником ОСОБА_1 вважати
пов'язаним з виробництвом та оформити
акт за формою Н-1 та взяти на облік ПАТ
«Зуєвський енергомеханічний завод»,
скасовано акти територіального
управління Держгірпромнагляду України
в Донецькій області, затверджені 3
червня 2011 року за формою Н-1 та Н-5 про
розслідування нещасного випадку, який
мав місце 14 квітня 2011 року з ОСОБА_1 на
ПАТ «Зуєвський енергомеханічний
завод», у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_1 відмовлено.

Даним рішенням апеляційним судом
встановлено, що на час виникнення
спірних правовідносин був чинним
договір про надання послуг №126 від 21
березня 2011 року, укладений між ПрАТ
«Зуєвський енергомеханічний завод» та
ОСОБА_1, він не оспорювапвся та вимог
про визнання його трудовим договором
не заявлялось, ОСОБА_1 не надано доказів
перебування у трудових відносинах з
ПрАТ «Зуєвський енергомеханічний
завод»

Таким чином рішенням апеляційного суду
факт перебування ОСОБА_1 з ПрАТ
«Зуєвський енергомеханічний завод» з в
цивільних відносинах не встановлений.

Апеляційний суд вважає, що суд
правильно оцінив докази, що надані
сторонами, та дав їм належну правову
оцінку. Підстави для переоцінювання
наявних в матеріалах справи доказів
відсутні.

Відповідач та апелянт не надали
суду будь-яких доказів, які б
спростовували позовні вимоги.

За таких підстав суд першої
інстанції обґрунтовано задовольнив
позов.

Суд першої інстанції повно та
всебічно з'ясував обставини справи.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
належать до тих підстав, із якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість прийняття рішення щодо
скасування або зміни оскаржуваного
рішення. Нові докази не досліджувались
апеляційним судом.

Рішення ухвалене з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, тому апеляційний суд на підставі
ст.308 ЦПК України відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Будьонівському
районі м.Донецька відхилити.

Рішення Харцизького міського суду
Донецької області від 12 липня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді: