Справа № 363/546/13-ц Головуючий у І
інстанції Скарлат О.І.Провадження №
22-ц/780/525/14 Доповідач у 2
інстанції ПриходькоКатегорія 26
УХВАЛА

Іменем України

05 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого Приходька К.П.,

суддів Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

при секретарі Черепинець А.І.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2
на рішення Вишгородського районного
суду Київської області від 26 листопада
2013 року за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі
Лізинг» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про звернення
стягнення на заставлення майна,-

встановила:

у березні 2013 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом, який
обґрунтовував тим, що 05 серпня 2011 року
між ним та ПП «Альваір Буд» було
укладено договір фінансового лізингу
№110805-13/ФЛ-Ю-І.

Згідно умов договору лізингу позивач
на підставі акту приймання передачі
передав ПП «Альвіар Буд» в платне
користування на умовах фінансового
лізингу майно, зазначене в
спеціалізації до договору лізингу, а ПП
«Альваір Буд» прийняв майно (предмет
лізингу), та зобов»язався своєчасно
сплачувати періодичні лізингові
платежі та нести інші обов»язки,
передбачені умовами договору лізингу
та чинного законодавства. ПП «Альваір»
умови договору лізингу належним чином
не виконував, в зв»язку з чим позивач
звернувся до Господарського суду м.
Києва із відповідним позовом до ПП
«Альвіар».

На теперішній час у ПП «Альвіар» перед
позивачем за договором лізингу існує
прострочена заборгованість в
загальному розмірі 350 564,31 грн.

З метою забезпечення вимог за
договором лізингу між позивачем та
ОСОБА_2 було укладено договір застави
майна №120117-2/3 від 26.01.2012 року. На умовах
договору, відповідач заставляє майно, а
саме: вантажний самоскид SCANIA 114.340, номер
шасі (кузова, рамки) НОМЕР_2 державний
реєстраційний номер - НОМЕР_1, 2004 року
випуску, тип ТЗ - вантажний самоскид,
зареєстрований Вишгородським МРЕВ ДАІ
у Київській області 22.07.2010 року,
загальною вартістю 120000,00 грн.

Позивач просив стягнути з відповідача
на користь позивача суму
заборгованості в загальному розмірі 350
564,31 грн., що включає в себе: суму
основного боргу в розмірі 341 984,42 грн., 4
688, 29 грн. - пені, 3 891,60 грн. - 3% річних,
шляхом звернення стягнення на
заставлене майно відповідача, а саме:
вантажний самоскид SCANIA 114.340, номер шасі
(кузова, рамки) НОМЕР_2 державний
реєстраційний номер - НОМЕР_1, 2004 року
випуску, тип ТЗ - вантажний самоскид,
зареєстрований Вишгородським МРЕВ ДАІ
у Київській області 22.07.2010 року та
стягнути з відповідача судовий збір
3441,00 грн.

Ухвалою суду від 17 вересня 2013 року
залучено до участі у справі у якості
співвідповідача ОСОБА_1

З урахуванням уточнених позовних вимог
позивач просив в рахунок погашення
заборгованості по договору
фінансового лізингу №110805-13ФЛ-Ю-І від 05
серпня 2011 року в сумі 350 564, 31 грн.
звернути стягнення на предмет застави -
вантажний самоскид SCANIA 114.340, номер шасі
(кузова, рами) НОМЕР_2, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, 2004 року
випуску, тип - ТЗ - вантажний самоскид,
що належить ОСОБА_1, у спосіб,
передбачений ч.4 ст.25 Закону України
«Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» шляхом
проведення публічних торгів з
реалізації заставленого майна та
стягнути судові витрати з
відповідачів.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 26 листопада
2013 року позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості по
договору фінансового лізингу
№110805-13ФЛ-Ю-І від 05 серпня 2011 року в сумі
350 564, 31 грн. звернуто стягнення на
предмет застави - вантажний самоскид
SCANIA 114.340, номер шасі (кузова, рами)
НОМЕР_2, державний реєстраційний номер
НОМЕР_1 , 2004 року випуску, тип -ТЗ -
вантажний самоскид, що належить ОСОБА_1,
у спосіб, передбачений ч.4 ст.25 Закону
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень»
шляхом проведення публічних торгів з
реалізації заставленого майна.
Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь
позивача судовий збір.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на
недотримання норм матеріального та
процесуального права просив рішення
суду скасувати, ухвалити нове, яким в
задоволенні позову відмовити.

Також не погоджуючись з рішенням суду
першої інстанції ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення судом норм процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, просив рішення суду
скасувати, ухвалити нове, яким в
задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги не підлягають задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин справи, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, 05 серпня 2011 року між
ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» та приватним
підприємством «Альваір Буд» було
укладено договір фінансового лізингу
№110805-13/ФЛ-Ю-І.

Відповідно до умов договору лізингу
ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» на підставі акту
приймання передачі передав ПП «Альваір
Буд» в платне користування на умовах
фінансового лізингу майно, зазначене в
спеціалізації до договору лізингу, а ПП
«Альваір Буд» прийняв майно (предмет
лізингу), та зобов'язався своєчасно
сплачувати періодичні лізингові
платежі та нести інші обов»язки,
передбачені умовами договору лізингу
та чинного законодавства.

ПП «Альвіар Буд» умови договору
лізингу належним чином не виконував, а
саме: належним чином не сплачував
передбачені договором лізингові
платежі. В зв»язку із неналежним
виконанням боржником умов договору
лізингу ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» звернувся
до Господарського суду м. Києва із
позовом до ПП «Альвіар» про стягнення
заборгованості.

На теперішній час у ПП «Альваір Буд»
перед позивачем за договором лізингу
існує прострочена заборгованість в
загальному розмірі 350 564,31 грн., що
включає в себе: суму основного боргу в
розмірі 341 984,42 грн., 4 688,29 грн. - пені, 3 891,60
грн. - 3% річних. Дана заборгованість
підтверджується рішенням
Господарського суду м. Києва від 23.10.2012
року по справі № 5011-3/13446-2012.

Між ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» та ОСОБА_2 з
метою забезпечення вимог за договором
фінансового лізингу №110805-13/ФЛ-Ю-І від
05.08.2011 року було укладено договір
застави майна №120117-2/3 від 26.01.2012.

Відповідно до п.п.1.1,1.3. договору застави
встановлено, що з метою забезпечення
вимог позивача, які виникають з
договору лізингу, укладеного між ТОВ
«ВіЕйБі Лізинг» та ПП «Альвіар», ОСОБА_2
заставляє на умовах застави майно, а
саме: вантажний самоскид SCANIA 114.340, номер
шасі (кузова, рамки) НОМЕР_2 державний
реєстраційний номер - НОМЕР_1, 2004 року
випуску, тип ТЗ - вантажний самоскид,
зареєстрований Вишгородським МРЕВ ДАІ
у Київській області 22.07.2010 року,
загальною вартістю 120 000,00 грн.

Право власності ОСОБА_2 на вищевказане
майно підтверджується свідоцтвом про
реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_3, видане Вишгородським МРЕВ ДАІ у
Київській області. 24 квітня 2012 року
ОСОБА_2 реалізував заставлене майно
ОСОБА_1, що підтверджується відповідною
довідкою-рахунком серії ДПІ №574630.
виданою ТОВ «Авто-Пауер» та
матеріалами Вишгородського РЕВ при
УДАІ ГУМВС України в Київській області
про зняття з обліку автомобіля за
заявою ОСОБА_2 (а.с.107).

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з наступного.

Відповідно ст.1 Закону України «Про
заставу» визначено, що застава - це
спосіб забезпечення зобов»язань, якщо
інше не встановлено законом. В силу
застави кредитор (заставодержатель)
має право в разі невиконання боржником
(заставодавцем) забезпеченого заставою
зобов»язання одержати задоволення з
вартості заставленого майна переважно
перед іншими кредиторами.

Відповідно до ст.ст.3,4 Закону України
«Про заставу», заставою може бути
забезпечена будь-яка існуюча або
майбутня вимога», що не суперечить
законодавству України, зокрема така, що
випливає з договору позики, кредиту,
купівлі-продажу, оренди, перевезення
вантажу тощо.

Предметом застави може бути майно, яке
відповідно до законодавства України
може бути відчужено заставодавцем та
на яке може бути звернено стягнення.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України
«Про заставу», застава зберігає силу,
якщо за однією з підстав, зазначених в
законі, майно або майнові права, що
складають предмет застави, переходять
у власність іншої особи.

Відповідно до п.1.4. договору застави
передбачено, що у випадку невиконання
або порушення заставодавцем умов
договору про врегулювання
заборгованості, заставодержатель має
право отримувати задоволення своїх
вимог за рахунок предмету застави
переважно перед іншими кредиторами в
повному обсязі вимог, включаючи пеню та
інші штрафні санкції, а також видатки
по зверненню стягнення на предмет
застави та його реалізацію.

Відповідно до п.5.1. договору застави
передбачено, що заставодержатель
набуває право звернути стягнення на
заставлене майно у разі порушення
будь-якого зобов»язання, яке
забезпечено заставою за цим договором,
зокрема, порушення будь-якого
зобов»язання заставодавця за цим
договором та/або будь-якого
зобов»язання за договором про
врегулювання заборгованості.

Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави
кредитор (заставодержатель) має право у
разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов»язання
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншим
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Згідно ст.589 ЦК України у разі
невиконання зобов»язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов»язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв»язку із пред»явленням вимоги, якщо
інше не встановлене договором.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» предмет
обтяження, право власності на який
належить боржнику, може бути
відчужений останнім, якщо інше не
встановлено законом або договором.
Якщо законом або договором передбачена
згода обтяжувача на відчуження
боржником рухомого майна, яке є
предметом обтяження, така згода не
вимагається в разі переходу права
власності на рухоме майно в порядку
спадкування, правонаступництва або
виділення частки у спільному майні.

Тобто, як вбачається зі змісту договору
застави майна від 26.01.2012 року,
відповідач ОСОБА_2 зобов»язувався:
забезпечувати збереження предмета
застави, його належний технічний стан
та можливість експлуатації, запобігати
його пошкодженню, знищенню, втраті або
псуванню, зменшенню вартості, не
здійснювати зміну технічних
характеристик предмета застави без
відповідного письмового дозволу
застоводержателя; без попередньої
письмової згоди заставодержателя не
відчужувати і не допускати будь-якого
відчуження чи іншої передачі предмета
застави третій особі у власність,
управління, зберігання чи будь-яке
використання, а також не укладати
відносно предмета застави жодних
правочинів; не створювати і не
допускати існування будь-якої застави,
заборони відчуження, арешту чи
будь-якого іншого обтяження стосовно
предмета застави, укладання таких
договорів здійснювати тільки після
отримання попередньої згоди
заставодержателя, негайно надавати
відомості про будь-які зміни, які вже
відбулися або відбуваються з предметом
застави, в тому числі посягання на
нього третіх осіб (п.п.2.2. договору).

Ці умови договору були порушені
відповідачем ОСОБА_2, і за наявності
обтяжень щодо придбаного автомобіля,
він в порушення умов договору застави
майна, передбачених пунктом п.2.2,
відчужив його ОСОБА_1

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку, що
оскільки застава зберігає силу і у
випадку переходу заставленого майна у
власність іншої особи, вимоги позивача
про звернення стягнення в рахунок
погашення заборгованості за договором
на заставлене майно, є правомірними,
такими, що підтверджуються матеріалами
справи та грунтуються на чинному
законодавстві України.

Доводи апелянтів, викладені в
апеляційних скаргах про незаконність
та необгрунтованість рішення, неповне
з»ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення норм
матеріального та процесуального права
при його ухваленні, на переконання
колегії суддів апеляційної інстанції,
не знайшли свого підтвердження і
повністю спростовуються дослідженими
належними та допустимими доказами по
справі.

За таких обставин, колегія судів,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
вірно послався на закон, що регулює
спірні правовідносини, дійшов
правильного висновку про задоволення
позову.

Оскільки рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
апеляційні скарги і залишити рішення
суду без змін.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК
України колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2
відхилити, рішення Вишгородського
районного суду Київської області від 26
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді