Справа № 244/1317/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

(заочне)

"23" квітня 2014 р. Сніжнянський міський
суд Донецької області в складі:

головуючого судді Кучми
В. В.,

при секретарі Гладир
Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Сніжне цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з даним
позовом до відповідача, посилаючись на
те, що на підставі акту прийомки
індивідуального домоволодіння від
05.12.1983 року вона є власником будинку
АДРЕСА_1. У зазначеному будинку з 15.12.2005
року зареєстрований її зять ОСОБА_2 З
моменту припинення шлюбних відносин з
її донькою ОСОБА_3, з серпня 2012 року,
відповідач не проживає за місцем
реєстрації, не вносить плату за
комунальні послуги, вона вимушена
сплачувати комунальні послуги за
відповідача. На даний час місце
перебування відповідача їй не відоме,
однак він продовжує бути
зареєстрованим за даною адресою.
Позивачка просить визнати відповідача
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням з метою економії
коштів на утримання житла. Але
наявність у квартирі зареєстрованої
сторонньої особи перешкоджає їй в
цьому.

Позивачка до початку судового
засідання надала письмову заяву,
згідно якої просить справу розглянути
без її участі, позовні вимоги
підтримує, не заперечує проти заочного
розгляду справи, про дату та час
розгляду справи повідомлений належним
чином.

Відповідач, який належним чином
сповіщався про день, час та місце
розгляду справи, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення, яке повернулося на
адресу суду з відміткою "за закінченням
терміну зберігання", у судове засідання
не з'явився. Суд вважає, що небажання
відповідача отримати рекомендований
лист з судовою повісткою на пошті є
відмовою останнього одержати судову
повістку.

Частина 8 ст. 76 ЦПК України передбачає,
що у разі відмови адресата одержати
судову повістку особа, яка її
доставляє, робить відповідну помітку
на повістці і повертає її суду. Особа,
яка відмовилася одержати судову
повістку, вважається повідомленою.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, зобов'язані
повідомляти суд про причини неявки у
судове засідання. У разі
неповідомлення суду про причини неявки
вважається, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, не з'явилися
в судове засідання без поважних причин.
В порушення цих вимог, відповідач, який
належним чином був повідомлений про
час та місце розгляду справи, ні
повідомив суду причини неявки у судове
засідання, тобто не з'явився в судове
засідання без поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК
України, у разі неявки в судове
засідання відповідача, який належним
чином повідомлений і від якого не
надійшло повідомлення про причини
неявки, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.
Зважаючи на вищезазначені обставини , а
також на те, що позивач не заперечує
проти такого вирішення справи, суд
згідно з вимогами ч. 1 ст. 225 ЦПК України,
постановив ухвалу про проведення
заочного розгляду справи у відсутності
відповідача на підставі наявних у
справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до висновку, що позов підлягає
задоволенню в повному обсязі з
наступних підстав.

В судовому засіданні фактично
встановлено, що позивачці на підставі
акту прийомки індивідуального
домоволодіння від 05.12.1983 року належить
будинок АДРЕСА_1. (а.с. 10-12).

В зазначеному будинку з 15.12.2005р.
зареєстрований зять позивачки - ОСОБА_2,
про що свідчить відмітка у домовій
книзі (а.с.5).

Статтею 1 Протоколу 1 до
Європейської Конвенції про захист прав
людини й основних свобод, що є частиною
національного законодавства України,
визначено, що кожна фізична особа або
юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений свого майна, інакше як
в інтересах суспільства і на умовах,
передбачених законами або загальним
принципами міжнародного права.
Конституція України, а саме: стаття 41,
гарантує кожному право володіння,
користування та розпорядження його
власністю. Стаття 319 Цивільного кодексу
України передбачає, що власник за своїм
розсудом користується, володіє і
розпоряджається своїм майном. Статті
386, 391 цього Кодексу визначають право
власника вимагати усунення всяких
порушень його права й обов'язок держави
законодавчо забезпечувати громадянам,
організаціям та іншим власникам рівні
умови захисту права власності.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу
України одним із способів захисту
судом порушених цивільних прав та
інтересів громадян є примусове
виконання обов'язку в натурі.

Згідно з п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» № 2 від 12.04.1985 року, вирішуючи
спори про право користування житловим
приміщенням, суд, зокрема, повинен
з*ясувати: чи було це приміщення
постійним місцем проживання особи, чи
вела вона з власником спільне
господарство, тривалість часу її
проживання, чи не обумовлювався певний
порядок користування приміщенням.

Відповідно до п. 9 Постанови
Пленуму ВСУ, наявність чи відсутніть
прописки сама по собі не може бути
підставою для визнання права
користування житловим приміщенням, або
для відмови їй у цьому. Відповідно до
п. 11 вищезазначеної постанови, згідно
зі ст. 107 ЖК України, наймач або член
його сім*ї, який вибув на інше постійне
місце проживання, втрачає право
користування жилим приміщенням з дня
вибуття, незалежно від пред*явлення
позову про це.

Згідно довідки, виданій
територіальним комітетом "Центр міста"
м. Сніжне від 01.04.2014 року № 81 ОСОБА_2, 1978
року народження, який зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_1 за даною адресою не
проживає з 2012 року, про що свідчать
свідки: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.9).

Таким чином, суд вважає право
позивача як власника будинку щодо
користування власним приміщенням на
свій розсуд порушеним і таким, що
підлягає відновленню шляхом визнання
ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Таким
чином, оскільки позов підлягає
задоволенню, то слід стягнути з
відповідача на користь позивачки
сплачений нею при подачі позову
судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.317, 391 Цивільного кодексу України,
ст. 11, 60, 88, 174, 212-215, 224-226, 294 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням-
задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким,
що втратив право користування житловим
приміщенням, - будинком АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути
переглянуте Сніжнянським міським
судом Донецької області за письмовою
заявою відповідача, що повинна
відповідати формі і змісту,
передбаченим ст. 229 ЦПК України, та може
бути подана відповідачем протягом
десяти днів з дня отримання копії
заочного рішення.

Відповідно до вимог ст. 232 ч. 2 ЦПК
України позивач має право оскаржити
заочне рішення в загальному порядку,
встановленому цивільним процесуальним
кодексом України, тобто заочне рішення
може бути повністю або частково
оскаржено позивачем до Апеляційного
суду Донецької області через
Сніжнянський міський суд. Апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня проголошення рішення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому асіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: В. В. Кучма