Справа № 363/2825/13-ц Головуючий у І
інстанції Купрієнко С.І.Провадження №
22-ц/780/546/14 Доповідач у 2 інстанції
МатвієнкоКатегорія 40
РІШЕННЯ

Іменем України

13 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого - судді : Матвієнко Ю.О.,

суддів Волохова Л.А.,
Мельника Я.С.,

при секретарі Микитенко
Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2
на рішення Вишгородського районного
суду Київської області від 28 листопада
2013 року у справі за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4,
Вишгородська міська рада Київської
області, про визначення частки у
спільній сумісній власності та
встановлення порядку користування
житловим приміщенням,

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулися до суду з вищевказаним
позовом та просили ухвалити рішення
про його задоволення, посилаючись на
те, що їм обом, а також відповідачу
ОСОБА_3, на праві спільної власності на
підставі свідоцтва про право власності
на житло, виданого на підставі
розпорядження від 14.01.1999 року за №8,
належить двохкімнатна квартира
АДРЕСА_1, жилою площею 25,3 кв.м., площа
кімнат - 11,5 кв.м. та 13,8 кв.м.

Оскільки проживання в квартирі
стало нестерпним, виникають
непорозуміння та сварки з приводу
користування квартирою, позивачі
просили суд на підставі ст. 358 ЦК
України надати їм у володіння та
користування належну їм частину майна,
визнавши за кожною з них право
власності на 1/3 частину квартири, а
також просили виділити їм в
користування кімнату площею 13,8 кв.м.,
якою вони фактично користуються, та
коридор площею 5,3 кв.м. При цьому в
користування ОСОБА_3 просили виділити
кімнату площею 11,5 кв.м. Місця
загального користування - коридор,
кухню, вбиральню, просили залишити в
спільному користуванні сторін.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 28 листопада
2013 року позов задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
право спільної часткової власності в
рівних частках, тобто по 1/3 частці в
кожного, на квартиру АДРЕСА_1. В частині
встановлення порядку користування
квартирою - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в
частині відмови у задоволенні позову,
позивачі подали на рішення апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
просили рішення суду першої інстанції
в частині відмови у визначенні порядку
користування квартирою скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення про
задоволення цієї вимоги.

Заслухавши доповідь судді
доповідача, пояснення учасників
процесу, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про часткове задоволення апеляційної
скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено,
що позивачам ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
відповідачу ОСОБА_3 на підставі
свідоцтва про право власності на житло,
виданого на підставі розпорядження
Вишгородської міської ради від 14.01.1999
року за №8 (а.с.6) на праві спільної
сумісної власності належить
двохкімнатна квартира АДРЕСА_1, жилою
площею 25,3 кв.м., площа кімнат - 11,5 кв.м. та
13,8 кв.м.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що оскільки
відповідач ОСОБА_3 не визнає права
власності позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2
на частки квартири, обґрунтованою є
вимога останніх про визнання за ними та
за відповідачем права власності на
квартиру, по 1/3 за кожною. При цьому
визначення порядку користування
квартирою призведе до порушення норм
житлової площі, в зв»язку з чим ця
вимога позивачів задоволенню не
підлягала.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення суду лише в
частині відмови у визначенні порядку
користування квартирою, що є предметом
апеляційного оскарження.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в
частині відмови у визначенні порядку
користування квартирою вищенаведеним
вимогам закону не відповідає, виходячи
з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 358 ЦК України
кожен із співвласників має право на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності.

Оскільки позивачам ОСОБА_1, ОСОБА_2
та відповідачу ОСОБА_3 на праві
власності належить по 1/3 частині
спірної квартири, житлова площа якої
дорівнює 25,3 кв.м. (13,8 кв.м. + 11,5 кв.м.), то
частка кожної з сторін у житловій площі
становить 8,4 кв.м.

Тобто встановлення порядку
користування спірною квартирою з
виділенням у користування ОСОБА_1,
ОСОБА_2 ізольованої кімнати площею 13,8
кв.м., а ОСОБА_3 - ізольованої кімнати
площею 11,5 кв.м., не порушуватиме права
ОСОБА_3 та відповідатиме правам ОСОБА_1
і ОСОБА_2, які і просили в позові про
виділ їм саме цієї кімнати, якою вони
фактично користуються.

Посилання суду першої інстанції в
рішенні на порушення норм житлової
площі, як підставу для відмови у
встановленні порядку користування
квартирою між її власниками, є
помилковим, оскільки діюче житлове
законодавство не встановлює норми
житлової площі, яка може бути виділена
у користування власника житлової
площі.

При цьому вимога позивачів про
виділення їм в користування коридору
площею 5,3 кв.м. задоволенню не підлягає,
оскільки коридор не являється житловим
приміщенням і відноситься до місць
загального користування.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду в
частині відмови у встановленні порядку
користування квартирою в зв»язку з
невідповідністю висновків суду
обставинам справи підлягає скасуванню
з ухваленням в цій частині нового
рішення про часткове її задоволення. В
іншій частині рішення суду підлягає
залишенню без змін як таке, що ухвалене
на підставі повно та всебічно
встановлених обставин справи,
підтверджених доказами, перевіреними
судом.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія
суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного
суду Київської області від 28 листопада
2013 року в частині відмови у
встановленні порядку користування
квартирою скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення.

Встановити порядок користування
квартирою АДРЕСА_1, виділивши в
користування ОСОБА_1, ОСОБА_2 кімнату
площею 13,8 кв.м., та в користування
ОСОБА_3 кімнату площею 11,5 кв.м.

В задоволенні вимоги про виділення в
користування ОСОБА_1, ОСОБА_2 коридору
площею 5,3 кв.м. - відмовити.

Місця загального користування -
коридор, кухню та вбиральню, залишити в
спільному користуванні сторін.

В іншій частині рішення
Вишгородського районного суду
Київської області від 28 листопада 2013
року - залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :