Справа № 340/806/13-ц
Провадження № 22-ц/779/444/2014
Головуючий у 1 інстанції Данилюк М.П.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Мелінишин
Г.П.,

суддів
Ковалюка Я.Ю., Шишка А.І.,

секретаря Вилки
І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору - Гринявська сільська
рада, управління Держкомзему у
Верховинському районі про визнання
права власності на житловий будинок,
визнання недійсним рішення сесії
Гринявської сільської ради від 08.11.2009
року та визнання недійсним Державного
акта на право власності на земельну
ділянку за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Верховинського районного
суду від 23 грудня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог щодо предмета спору - Гринявська
сільська рада, управління Держкомзему
у Верховинському районі про визнання
права власності на житловий будинок,
визнання недійсним рішення сесії
Гринявської сільської ради від 08.11.2009
року та визнання недійсним Державного
акта на право власності на земельну
ділянку.

Позовні вимоги мотивувала тим, що
03.07.1964 року її батько ОСОБА_5 в
присутності голови Гринявської
сільської ради та свідків ОСОБА_6,
ОСОБА_7 придбав у ОСОБА_8, ОСОБА_9 для неї
житловий будинок с. Гринява з
господарськими будівлями. З моменту
купівлі будинку в ньому проживали
батьки, вона та брат ОСОБА_10 В 1967 році
вона переїхала проживати в м. Чернівці.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько, а
ІНФОРМАЦІЯ_2 - мати. За її згодою після
смерті батьків у спірному будинку
проживав її брат ОСОБА_10, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3. Також після одруження
брата у будинку до 2001 році проживала
його дружина ОСОБА_3 та донька ОСОБА_4 . З
моменту укладення договору і до смерті
брата вона постійно користувалась
спірним будинком, здійснювала в ньому
ремонт. Також вказувала, що в порушення
її прав на користування земельною
ділянкою 08.11.2009 року сесією Гринявської
сільської ради прийнято рішення про
передачу у власність брату ОСОБА_10
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
розміром 0,1940 га та видано Державний акт
на право власності на цю ділянку.
Посилаючись на зазначені обставини
просила задовольнити позов.

Рішенням Верховинського
районного суду від 23 грудня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено за
спливом позовної давності. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь держави 114,50 судового
збору.

На дане рішення в частині відмови у
задоволенні позовної вимоги про
визнання права власності на житловий
будинок ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу, в якій посилається на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права. Апелянт
зазначає, що висновки суду про пропуск
позовної давності не відповідають
дійсним обставинам справи.

При цьому суд не прийняв до уваги, що
про порушення свого права вона
дізналась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3
брата ОСОБА_10, заперечення
відповідачем ОСОБА_3 її права на
володіння спірним будинком та наміром
останньої оформити спадщину після
смерті чоловіка ОСОБА_10 За таких
обставин нею не пропущено загальну
позовну давність.

Посилаючись на зазначені
обставини просила рішення суду в цій
частині скасувати, ухвалити нове
рішення, яким задовольнити її позов та
визнати за нею право власності на
житловий будинок в АДРЕСА_1.

В засіданні апеляційного суду
апелянт доводи скарги підтримала з
наведених в ній мотивів.

ОСОБА_3, її представник, ОСОБА_4 та
представник Гринявської сільської
ради доводів скарги не визнали
посилаючись на обґрунтованість
висновків суду.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення з таких
підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив із того, що позивачем
пропущено позовну давність.

Проте погодитися з таким
висновком колегія суддів не може.

Як вбачається із матеріалів
справи, 03 липня 1964 року між ОСОБА_5,
батьком ОСОБА_2, позивачем (на той час
малолітньою) та ОСОБА_8, ОСОБА_9 укладено
договір купівлі-продажу житлового
будинку з господарськими будівлями в
АДРЕСА_1. Зі змісту договору вбачається,
що цей будинок придбано для позивача
(а.с.14).

Обґрунтовуючи позовні вимоги в
цій частині ОСОБА_2 зазначала, що її
право на спірний будинок, набутий нею
саме на підставі цього договору
купівлі-продажу, не визнається
відповідачами. Останні після смерті
відповідно їх чоловіка та батька, а
брата позивача, звернулися до
нотаріальної контори для прийняття
спадщини, в яку в тому числі, на їх
думку, входить і спірний будинок.

Постановляючи оскаржуване рішення
місцевий суд врахував, що позивач
звернулась до суду за захистом своїх
прав у вересні 2013 року та під час
розгляду справи представником
відповідача заявлено клопотання про
застосування позовної давності (а.с.84).

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено,
що перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Відповідно до вимог ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
в п. 11 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 18 грудня 2009 року №14
«Про судове рішення у цивільній
справі» оскільки правом на звернення
до суду за захистом наділена особа в
разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, то суд повинен встановити,
чи були порушені, невизнані або
оспорені права, свободи чи інтереси цих
осіб, а якщо були, то вказати, чи є
залучений у справі відповідач
відповідальним за це.

Встановивши, що строк для звернення з
позовом пропущено без поважної
причини, суд у рішенні зазначає про
відмову в позові з цих підстав, якщо про
застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі, зробленою до
ухвалення ним рішення, крім випадків,
коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для цього.

Однак, відмовляючи у позові з підстав
пропуску позовної давності, суд не
встановив, чи були порушені права та
інтереси позивача.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР (в редакції
1963 року) договір купівлі-продажу жилого
будинку повинен бути нотаріально
посвідчений, якщо хоча б однією з
сторін є громадянин. Недодержання цієї
вимоги тягне недійсність договору
(стаття 47 цього Кодексу).

Договір купівлі-продажу жилого будинку
підлягає реєстрації у виконавчому
комітеті місцевої Ради народних
депутатів.

Згідно із ст. 3 Положення про державний
нотаріат Української РСР,
затвердженого постановою Ради
Міністрів УРСР від 26.12.1956 р. №1536 (з
наступними змінами) в населених
пунктах, де нотаріальні контори не
організовані, певні нотаріальні дії,
зазначені в ст. 13 цього Положення,
учиняють виконавчі комітети міських,
районних, селищних і сільських Рад
депутатів трудящих.

Виконавчі комітети сільських Рад
депутатів трудящих у населених
пунктах, де нема нотаріальних контор,
учиняють для осіб, які проживають на
підпорядкованій даній Раді території,
з додержанням ст. 4 цього Положення,
нотаріальні дії, зокрема посвідчують
договори на суму не більше 600
карбованців.

В той же час із змісту договору
купівлі-продажу спірного будинку не
вбачається, що такий договір
посвідчений у встановленому порядку та
зареєстрований у виконавчому комітеті
Гринявської сільської ради.

Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Разом з тим, звертаючись із позовом
ОСОБА_2 не довела обставин належності
їй спірного будинку. А тому підстави
для задоволення її позовних вимог в цій
частині у спосіб, обраний для захисту,
відсутні.

Враховуючи вищенаведені обставини
колегія суддів приходить до висновку,
що судове рішення постановлено з
порушенням норм процесуального та
матеріального права, отже не може бути
визнано законним й обґрунтованим. А
тому підлягає до скасування з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позову за недоведеністю.

В частині відмови в задоволенні позову
про визнання недійсним рішення сесії
Гринявської сільської ради від 08.11.2009
року та визнання недійсним Державного
акта на право власності на земельну
ділянку рішення суду не оскаржується, а
тому колегією суддів не
переглядається.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Верховинського районного
суду від 23 грудня 2013 року в частині
визнання права власності на житловий
будинок скасувати. Ухвалити в цій
частині нове рішення, яким в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору -
Гринявська сільська рада, управління
Держкомзему у Верховинському районі
про визнання права власності на
житловий будинок відмовити.

В решті рішення суду залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Г.П. Мелінишин

Судді
Я.Ю. Ковалюк

А.І. Шишко