У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області у складі:
головуючого Буцяка З.І.,

суддів Гордійчук С.О., Оніпко
О.В.;

секретар судового засідання
Ковальчук Л.В.,

з участю позивачки,
її представника та відповідача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду в м. Рівному цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Гощанського районного суду від 12
грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення
батьківських прав,

в с т а н о в и л а :

15 серпня 2013 року ОСОБА_1 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення
батьківських прав відносно їх
неповнолітніх дітей: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. В
обґрунтування позовних вимог
зазначала, що відповідач після
розірвання шлюбу з дітьми не
спілкується, від виконання своїх
обов'язків по їх вихованню ухиляється,
матеріальної допомоги на утримання
дітей не надає, станом на 14 лютого 2013
року допустив заборгованість зі сплати
аліментів в сумі 9000 грн.

Рішенням Гощанського районного суду
від 12 грудня 2013 року в задоволенні
позову відмовлено.

В поданій на це рішення апеляційній
скарзі ОСОБА_1 посилалася на те, що
статтею 164 СК України визначено перелік
підстав, з яких особа може бути
позбавлена батьківських прав. У
судовому засіданні місцевого суду
відповідач визнав, що не забрав сина
ОСОБА_4 з пологового будинку, а останні
три роки не виявляє щодо дітей
батьківського піклування. З акту
обстеження матеріально-побутових умов
проживання ОСОБА_1 № 2308 від 25 листопада
2013 року, складеного працівниками
Липківської сільської ради,
вбачається, що ОСОБА_2 упродовж трьох
років жодного разу не відвідував дітей
та не приймав участі в їх вихованні. З
довідки Андрусіївської НВК № 164 від 23
грудня 2013 року видно, що ОСОБА_2 жодного
разу не був у сина ОСОБА_3 у дитячому
закладі. Заборгованість відповідача зі
сплати аліментів на утримання
неповнолітніх дітей на час
пред'явлення позову становила 16 030 грн.,
що свідчить про його ухилення від
виконання своїх батьківських
обов'язків. З травня 2013 року відповідач
офіційно працевлаштувався у ТОВ
«Поліський стандарт», проте і надалі
від сплати аліментів ухиляється. При
вирішенні даного спору місцевий суд
висновок Гощанської РДА про
недоцільність позбавлення відповідача
батьківських прав відносно
неповнолітніх дітей сторін у справі до
уваги взяв безпідставно.

Покликаючись на ці обставини,
позивачка рішення місцевого суду
вважала незаконним та необґрунтованим
і просила апеляційний суд його
скасувати й ухвалити у справі нове
рішення про задоволення її позову.

В запереченні на апеляційну скаргу
відповідач рішення місцевого суду
вважав законним та обґрунтованим і
просив апеляційний суд залишити його
без змін, а подану апеляційну скаргу
відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі і
з'явилися в судове засідання,
перевіривши подані докази та доводи
апелянта, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України
встановлено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Місцевим судом встановлено, що
батьками неповнолітніх дітей ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, є
сторони у справі.

Рішенням Гощанського районного суду
від 30 листопада 2011 року шлюб між ОСОБА_1
і ОСОБА_2, зареєстрований 5 листопада 2006
року Липківською сільською радою
(актовий запис № 10), розірвано.
Неповнолітніх дітей залишено
проживати з матір'ю (а. с. 6).

До цього рішенням Гощанського
районного суду від 10 травня 2011 року (з
урахуванням змін, унесених рішенням
колегії суддів апеляційного суду) з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання
обох дітей стягнено щомісячні аліменти
в розмірі 300 грн. на кожну дитину.

Рішенням цього ж суду від 6 квітня 2012
року розмір стягуваних з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 щомісячних аліментів на
утримання двох неповнолітніх дітей на
період його хвороби з 1 січня по 1 травня
2012 року було зменшено з 300 грн. до 200 грн.
на кожну дитину (а. с. 43).

Орган опіки та піклування в особі
Гощанської районної державної
адміністрації Рівненської області у
своєму письмовому висновку вважає за
недоцільне позбавляти відповідача
ОСОБА_3 батьківських прав, оскільки він
відповідно до характеристик, виданих
виконкомами Малятинської сільської
ради Гощанського району та
Невірківської сільської ради
Корецького району Рівненської області,
а також ТОВ «Поліський стандарт»
характеризується позитивно, є
неконфліктним, спиртним не зловживає
(а. с. 34-35).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не надано
достовірних доказів про умисне
ухилення відповідача від виконання
своїх обов'язків по вихованню дітей.

З таким висновком місцевого суду
колегія суддів погоджується.

З позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
позбавлення батьківських прав
вбачається, що свої вимоги до
відповідача позивачка обґрунтовувала
тим, що він ухиляється від виконання
обов'язків по вихованню дітей (п. 2 ч. 1
ст. 164 СК України). Інших фактичних
обґрунтувань позовна заява ОСОБА_1 не
містить (а. с. 1-2). Змін та доповнень до
цієї позовної заяви ОСОБА_1 не вносила.

Пленум Верховного Суду України в
пунктах 15 та 16 Постанови № 3 від 30
березня 2007 року "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав" роз'яснив, що
позбавлення батьківських прав (тобто
прав на виховання дитини, захист її
інтересів, на відібрання дитини в інших
осіб, які незаконно їх утримують та
інше), що надані батькам до досягнення
дитиною повноліття і ґрунтуються на
факті спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавленні
батьківських прав лише щодо дитини, яка
не досягла вісімнадцяти років, і тільки
з підстав, передбачених ст. 164 СК
України.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкується з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення, не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування своїми
обов'язками.

Між тим, таких обставин у даній справі
не встановлено. Відповідач пояснив
колегії суддів, що в нього з колишньою
дружиною та її батьками неприязні
стосунки, а тому спілкування з дітьми є
утрудненим. Зараз це питання він
передав на вирішення органу опіки та
піклування.

Що ж стосується аліментної
заборгованості відповідача, то вона
підлягає вирішенню у встановленому
законом порядку.

Крім того, в судовому засіданні
апеляційного суду позивачка визнала,
що недавно відповідач погасив їй 3000
грн. аліментної заборгованості.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права
дитини, схваленої резолюцією 44 сесії
Генеральної Асамблеї ООН № 44/25 від 20
листопада 1989 року та ратифікованої
постановою Верховної Ради України №
789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях
щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з принципом 6 Декларації прав
дитини від 20 листопада 1959 року дитина
для повного і гармонійного розвитку її
особи потребує любові і розуміння. Вона
повинна, якщо це можливо, зростати під
опікою і відповідальністю своїх
батьків.

Тому за таких обставин суд першої
інстанції, на переконання колегії
суддів, прийшов до цілком правильного
висновку про те, що позбавлення
батьківських прав відповідача не
відповідатиме інтересам дітей, та не
знайшов у зв'язку з цим підстав для
задоволення пред'явленого ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 позову про позбавлення
батьківських прав.

У зв'язку з викладеним колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції, повно і
всебічно з'ясувавши всі дійсні
обставини спору сторін та виконавши
інші вимоги цивільного судочинства,
вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у
справі судового рішення та задоволення
поданої апеляційної скарги, виходячи з
меж її доводів, апеляційний суд не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 303, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Гощанського районного суду від
12 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення. Вона може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: