У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 квітня 2014 року
м. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

Головуючого Ткачука О.С.

Суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,
Карпенко С.О., Умнової О.В., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6 про відшкодування шкоди,
заподіяної внаслідок порушення правил
утримання собак, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 на
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 19
вересня 2013 року,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2011 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з позовом, в якому просила
стягнути з відповідача на її користь
матеріальну шкоду у розмірі 255,73 грн. та
50 000 грн. в рахунок відшкодування
моральної шкоди

Позов мотивовано тим, що що 19 червня
2010 року поблизу подвір'я АДРЕСА_1
позивача за руки покусав сусідський
собака, внаслідок чого їй були
заподіяні тілесні ушкодження легкого
ступеню з короткочасним розладом
здоров'я та великий психологічний
стрес. Посилаючись на зазначені
обставини позивач звернулася до суду з
позовом про відшкодування шкоди,
заподіяної внаслідок порушення правил
утримання собак.

Рішенням Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 11 червня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 19
вересня 2013 року апеляційну скаргу
ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення
місцевого суду в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
стягнення моральної шкоди скасовано з
ухваленням нового рішення, яким позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6
на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у сумі
700 грн. В іншій частині рішення
місцевого суду залишено без змін.

Представник відповідача, не
погоджуючись з даним рішенням суду
апеляційної інстанції подав касаційну
скаргу, в якій, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального та порушення норм
процесуального права, просить його
скасувати із залишенням в силі рішення
суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційну скаргу слід
задовольнити, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову в частині вимог про
відшкодування матеріальної шкоди
виходив з положень ч.5 ст. 1187 ЦК України
та дійшов висновку, що тілесні
ушкодження позивач отримала внаслідок
її умислу або самовпевненості, що не
зважаючи на те, що вона зайде без
запрошення в чужий двір, собака, який
охороняє його не нанесе їй будь-яких
ушкоджень.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про відшкодування моральної
шкоди, суд першої інстанції керувався
вимогами ст.ст. 23, 1167 ЦК України та
виходив з того, що порушення прав
позивача з боку відповідача не знайшло
свого підтвердження, і з огляду на те,
що ці вимоги є похідними від вимог про
відшкодування матеріальної шкоди,
дійшов висновку про відсутність
підстав для їх задоволення.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення позову
апеляційний суд виходив з того, що у
судовому засіданні не встановлено
винної поведінки потерпілої, внаслідок
якої вона могла навмисно отримати
тілесні ушкодження. Ті обставини, що
ОСОБА_5, знаючи про знаходження у
подвір'ї відповідачки службової
собаки, намагалася зайти на територію
домоволодіння, свідчать про грубу
необережність з боку потерпілої, що
відповідно до положень ч. 2 ст. 1193 ЦК
України та роз'яснень, наведених у п. 2
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» від 27 березня 1992
року №6, може тягнути за собою
зменшення розміру відшкодування. В
частині відмови у задоволенні позовних
вимог про стягнення матеріальної
шкоди, апеляційний суд не погодився з
правовими підставами такої відмови та
відмовив у задоволенні цих вимог у
зв'язку з їх недоведеністю.

Згідно висновків апеляційного суду,
відповідач як володілець службового
собаки, за відсутності умислу
потерпілої, не забезпечила безпеки та
допустила спричинення належним їй
собакою тілесних ушкоджень легкого
ступеню тяжкості з короткочасним
розладом здоров'я, внаслідок чого
позивач зазнала фізичного болю та
отримала психологічний стрес,
зверталася за медичною допомогою до
лікарні, де їй були накладені
хірургічні шви. За таких обставин суд
дійшов висновку про наявність підстав
для відшкодування моральної шкоди.

Оцінюючи докази на підтвердження
факту завдання позивачу моральної
шкоди, апеляційний суд врахував
обставини справи, зокрема, необережну
поведінку самої потерпілої, та
керуючись положеннями ч. 2 ст. 1167 ЦК
України, роз'ясненнями постанови
Пленуму Верховного Суду України
від 27 березня 1992 року N6 «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди» із
змінами, задовольнив позовні вимоги
частково, у сумі 700 грн.

Вказані висновки суду апеляційної
інстанції відповідають фактичним
обставинам справи та узгоджуються з
нормами матеріального права, які
регулюють спірні правовідносини.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_6 є володільцем
собаки «Анзор» породи
середньоазіатська вівчарка, на якого
видано паспорт службової собаки.

19 червня 2010 року приблизно о 14:00 год.
ОСОБА_5, знаючи, що у дворі ОСОБА_6
знаходиться собака породи
середньоазіатська вівчарка, відкрила
хвіртку у двір відповідачки та
намагалася зайти до домоволодіння,
через що була покусана собакою.
Зазначені обставини підтверджуються
постановою про відмову в порушенні
кримінальної справи від 18 жовтня 2010
року.

Згідно вказаної постанови в діях
ОСОБА_6 не вбачається будь-якого
злочину передбаченого статтями КК
України, а вбачається склад
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 154 КУпАП, але зважаючи
на те, що з моменту вчинення
правопорушення минуло три місяці,
остання не може бути притягнута до
адміністративної відповідальності.

Згідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом
підвищеної небезпеки є діяльність,
пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та
обладнання, використанням,
зберіганням хімічних, радіоактивних,
вибухо- і вогненебезпечних та інших
речовин, утриманням диких звірів,
службових собак та собак бійцівських
порід тощо, що створює підвищену
небезпеку для особи, яка цю діяльність
здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Особа, яка утримує службових собак
та собак бійцівських порід тощо, що є
джерелом підвищеної небезпеки та
створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб відповідає за завдану шкоду,
якщо вона не доведе, що шкоди було
завдано внаслідок непереборної сили
або умислу потерпілого.

Суд апеляційної інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що відповідач
як володілець службового собаки, за
відсутності умислу потерпілої, не
забезпечила безпеки та допустила
спричинення належним їй собакою
тілесних ушкоджень легкого ступеню
тяжкості з короткочасним розладом
здоров'я позивачу, що в свою чергу є
підставою для відшкодування останній
моральної шкоди, оскільки відповідач,
як володілець джерела підвищеної
небезпеки (службового собаки) в силу ст.
1187 ЦК України зобов'язаний
відшкодувати шкоду незалежно від його
вини.

Апеляційний суд дійшов правильного
висновку про достатність доказів, їх
належність і допустимість на
підтвердження обставин, на які
посилається позивач, як на підставу для
відшкодування моральної шкоди у
розмірі 700 грн., у зв'язку із чим,
правильно скасував рішення суду першої
інстанції і стягнув вказану суму з
відповідача в рахунок відшкодування
моральної шкоди позивачу.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для встановлення
неправильного застосування
апеляційним судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, не спростовують висновків суду,
обґрунтовано викладених в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення. При вирішенні даної справи
апеляційним судом правильно
визначений характер правовідносин між
сторонами, вірно застосовано закон, що
їх регулює, повно і всебічно досліджено
матеріали справи та надано належну
правову оцінку доводам сторін і
зібраним у справі доказам.

За таких обставин, відповідно до ст. 337
ЦПК України касаційну скаргу слід
відхилити і залишити оскаржувані
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 19
вересня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Ткачук О.С. судді
Висоцька В.С. Гримич М.К. Карпенко
С.О. Умнова О.В.