АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № № апеляційного
провадження:22-796/1576/14 Головуючий у суді
першої інстанції: Мирошниченко О.В.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Семенюк Т.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Кравець В.А., Музичко С.Г.

при секретарі - Круглику В.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 3 грудня 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЗЕМФОНД» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 3 грудня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на
рішення суду, в якій просить рішення
скасувати, ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог, вважаючи,
що судом порушені норми матеріального
та процесуального права, не враховано
обставини, які мають суттєве значення
для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, доводи апеляційної
скарги, заперечення, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судом встановлено, що у вересні 2013 року
ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
ТОВ «ЗЕМФОНД» про стягнення на його
користь завдану матеріальну і моральну
шкоду у розмірі 18 000 гривень, а також
судові витрати, посилаючись в
обґрунтування своїх вимог на те, що у
жовтні 2011 року між ними укладено
договір № 03/0245 на виконання
землевпорядних та
проектно-вишукувальних робіт,
відповідно до умов якого відповідач
взяв на себе зобов'язання виконати
проектно-вишукувальні роботи з
розроблення проектної документації із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право на земельну
ділянку, а позивач - прийняти та
оплатити виконані роботи. На виконання
умов вказаного вище договору позивачем
сплачено відповідачу 8000 гривень на
умовах попередньої оплати, що
підтверджується відповідною
квитанцією. Строк виконання робіт
встановлено до 3 квітня 2012 року. Станом
на 6 вересня 2013 року ТОВ «ЗЕМФОНД» свого
обов'язку щодо розроблення проектної
документації із землеустрою щодо
складення документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку, не
виконав. Він - позивач здійснював
спроби врегулювати спір у позасудовому
порядку, однак жодної відповіді від
відповідача не отримав. У зв'язку із
невиконанням відповідачем взятих на
себе зобов'язань за договором, йому
завдано матеріальної шкоди у розмірі
8000 гривень, а також моральну шкоду у
розмірі 10 000 гривень.

Судом встановлено, що 3 жовтня 2011 року
між ТОВ «ЗЕМФОНД» та ОСОБА_3 укладено
договір на виконання землевпорядних та
проектно-вишукувальних робіт № 03/0245
(далі-Договір), предметом якого, є
виконання ТОВ «ЗЕМФОНД» з дотриманням
вимог законодавства
проектно-вишукувальних робіт з
розроблення проектної документації із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право на земельну
ділянку (а.с. 7).

Розділом 3 Договору визначено порядок
приймання і передачі робіт - шляхом
оформлення акту приймання-передачі
робіт. Замовник зобов'язаний підписати
акт в день отримання проектної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку. У
разі відмови від підписання акта
замовник складає протягом двох днів з
моменту отримання акта мотивований
протокол розбіжностей.

Розділом 4 Договору визначено строк
виконання робіт, згідно якого початок
робіт - 3 жовтня 2011 року, закінчення - 3
квітня 2012 року.

Умовами припинення (розірвання)
договору є: невиконання розділу 2 цього
Договору, тобто, зобов'язання щодо
здійснення оплати вартості робіт.

Відповідно до п. 9.1. Договору, договір
набирає чинності з моменту його
підписання і діє до повного виконання
сторонами передбачених ним
зобов'язань.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Невиконання
зобов'язання має місце тоді, коли
сторони взагалі не вчиняють дій, які
складають зміст зобов'язання
(передання і прийняття майна, виконання
роботи тощо), або не утримуються від
певних дій, хоча за змістом
зобов'язання повинні були утримуватись
від вчинення цих дій.

Відповідно до положень ст. 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема,
з договорів та інших правочинів.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; зміна умов зобов'язання;
сплата неустойки; відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем у строки, передбачені
договором, розроблено проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки ОСОБА_3

Акт прийому-передачі робіт сторонами
не оформлено.

27 червня 2013 року ОСОБА_3 направив
відповідачу претензію щодо
неналежного виконання відповідачем
умов договору та відшкодування збитків
у розмірі 8000 грн. (а.с. 11-12).

Листом від 25 липня 2013 року за підписом
директора ТОВ «ЗЕМФОНД» Гордейчука
П.В., відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні
претензії останнього від 27.06.2013 року, та
запропоновано у п'ятиденний строк
звернутись до ТОВ «ЗЕМФОНД» для
підписання акту приймання-передачі
розробленої проектної документації.
Відповідно до відміток поштового
відділення, що містяться на поштовому
конверті, вказаний лист від 25 липня 2013
року 08 серпня 2013 року направлено на
адресу ОСОБА_3, однак не отримано
останнім у зв'язку із закінченням
терміну зберігання (а.с. 87).

Строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору. Закінчення договору не
звільняє сторони від відповідальності
за його порушення, яке мало місце під
час дії договору ( ч. 1 ст. 631 Цивільного
кодексу України).

Судом першої інстанції встановлено, що
звертаючись до суду з даним позовом,
позивач посилається на ст. 611 ЦК
України, як на правову підставу для
звернення з позовними вимогами про
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Частиною другою статті 22 ЦК України
визначено, що збитками є: втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушено (упущена вигода).

Проте, доказів, які б підтверджували
факт завдання збитків у вигляді
реальних збитків або упущеної вигоди
ОСОБА_3 та спричинення моральної шкоди
діями або бездіяльністю ТОВ «ЗЕМФОНД»
позивачем суду надано не було, як і не
було обґрунтовано позивачем в чому
саме, на його думку, виразились завдані
відповідачем збитки.

Оскільки питання про припинення або
розірвання укладеного між сторонами у
справі договору № 03/0245 від 03 жовтня 2011
року в порядку ст. 651 ЦК України, ОСОБА_3
у позовній заяві не ставить, суд не
вирішував питання про повернення
сплаченого авансового платежу у
розмірі 8 000 гривень відповідно до
положень цивільного законодавства.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів не може погодитись з
доводами апеляційної скарги, що судом
першої інстанції зроблено висновок про
підстави заявленого позову виходячи не
з обставин, якими обґрунтовувались
вимоги, а з норм права, які, на думку
позивача, підлягали застосуванню при
вирішені спору, що суд при вирішенні
спору мав встановити наявність чи
відсутність обставин, якими
обґрунтовувалися позовні вимоги,
з'ясувати характер правовідносин
сторін, що випливають із встановлених
обставин, та яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин,
оскільки, відповідно до ст. 11 ЦК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
ЦПК України, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч.2 ст .651 ЦК України договір
може бути змінено або розірвано за
рішенням суду на вимогу однієї із
сторін у разі істотного порушення
договору другою стороною та в інших
випадках, встановлених договором або
законом. Істотним є таке порушення
стороною договору, коли внаслідок
завданої цим шкоди друга сторона
значною мірою позбавляється того, на що
вона розраховувала при укладенні
договору.

Проте, будь-яких вимог про розірвання
договору позивачем не ставилось.

Як пояснив в судовому засіданні
апеляційної інстанції ОСОБА_3, він в
усній формі звертався до відповідача
про виготовлення документів, проте
відповідь не отримав, з письмовою
претензією звернувся лише в червні 2013
року, після відповіді Підгірцівської
сільради про передачу земельної
ділянки іншому власнику.

Представник відповідача в судовому
засіданні пояснив, що ТОВ «ЗЕМФОНД»
виготовлено проектну документацію у
визначені договором строки, проте
позивач не з'являвся за отриманням
документів, позивача було повідомлено
про виготовлення документації у
телефонному режимі в квітні 2012 року.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Також колегія суддів не може
погодитись з доводами апеляційної
скарги, що судом першої інстанції не
взято до уваги, що позивачу завдано
моральну шкоду, розмір якої він оцінив
у 10000 грн., оскільки, судом встановлено,
що між сторонами склалися
правовідносини, що випливають з
договірних відносин, якими не
передбачено відшкодування моральної
шкоди у випадку їх порушення. Крім того,
позивачем не доведено, що йому
відповідачем заподіяно моральну шкоду.

Інші доводи апеляційної скарги також
висновків суду не спростовують та не
дають підстав вважати, що судом
допущені порушення норми
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлене з
дотриманням норм діючого
законодавства, висновки суду
обґрунтовані, відповідають обставинам
справи, колегія суддів не вбачає
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 3 грудня 2013 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді