АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження№22-ц/790/1160/14
Головуючий 1 інстанції -
Категорія: - стягнення боргу
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2014 року судова колегія
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області
в складі :

Головуючого: -
Коровіна С.Г.

Суддів: - Довгаль
А.П.

Коваленко
І.П.

при секретарі: -
Огарьовій О.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на
ухвалу Московського районного суду м.
Харкова від 28 листопада 2013 року про
забезпечення позову по справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_5, треті
особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення
боргу, -

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2013 року ОСОБА_6
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7
про стягнення боргу в сумі 1 314 495 грн.
Позивач посилався на те, що за
договором позики від 24.03.2008 року ОСОБА_9
(кредитор) передала відповідачу 131040
грн., за договором від 31.05.2011 року
передала відповідачу 409500 грн., за
договором від 22.06.2011 року передала
відповідачу 245700 грн., за договором від
12.06.2013 року передала відповідачу 282555
грн.

Крім того ОСОБА_8 за договором
позики від 15.09.2008 року передав
відповідачу 245700 грн.

Відповідач зобов'язання по
договорам не виконав і гроші не
повернув.

10.10.2013 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_6
було укладено договір уступки права
вимоги за зазначеними зобов'язаннями.

10.10.2013 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6
також було ухвалено договір уступки
права вимоги по зобов'язанням.

На підставі зазначеного позивач
просив стягнути з відповідача борг на
загальну суму 1 314 495 грн. та судові
витрати.

Ухвалою суду від 25.11.2013 року
ОСОБА_5 залучено до участі у справі у
якості третьої особи з боку
відповідача.

28.11.2013 року позивач в порядку
ст.31 ЦПК України подав нову позовну
заяву в який зазначив ОСОБА_5 у якості
відповідача і просив стягнути суму
заборгованості з ОСОБА_7 та ОСОБА_5
солідарно. Він посилався на те, що
ОСОБА_7 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі з 22
грудня 1992 року по 14 лютого 2012 року.
Договори позики від 24.03.2008 року, від
19.09.2008 року, 31.05.2011 року, 22.06.2011 року були
укладені під час шлюбу. За ці кошти
відповідачі придбали квартири і
зробили в них ремонт.Крім того позивач
подав заяву про забезпечення позову і
просив заборонити відчуження квартири
АДРЕСА_1, яка зареєстрована за ОСОБА_5 та
квартири АДРЕСА_2, яка також
зареєстровано за ОСОБА_5 Позивач також
просив накласти арешт на майно, яке
знаходиться в цих квартирах.

Ухвалою суду від 28 листопада 2013
року заяву про забезпечення позову
задоволено.

Суд заборонив відчуження
квартири АДРЕСА_1, та АДРЕСА_2, які
належить ОСОБА_5 суд зобов'язав
Реестрайійну службу Харківського
міського управління юстиції внести до
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна відомості про ці
квартири.

Крім того судом накладено арешт на
усе майно, яке знаходиться у зазначених
квартирах.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5
просить ухвалу суду про забезпечення
позову скасувати у зв'язку з порушенням
судом вимог процесуального закону.

Апелянт посилається на те, що
ухвалою від 25.11.2013 року її залучено до
участі у справі у якості третьої особи
і справу призначено до розгляду на
03.12.2013 року. Про це її суд не повідомив і
копію ухвали не вручив. Ухвалу вона
отримала лише 08.01.2014 року. як і ухвалу
про відкриття провадження у справі від
24.10.2013 року, де її у якості відповідача
не зазначено. Після уточнення позовних
вимог і зазначення її у якості
відповідача суд прийняв цю заяву, але в
порушення вимог ч.2 ст.33 ЦПК України не
розпочав розгляд справи з початку. І не
провів з нею попередні процесуальні
дії. Суд наклав арешт на її особисте
майно, яке не є спільним майном
подружжя. Після відкриття провадження
у справі суд не мав право одноособово,
не в судовому засідання постановляти
ухвалу про забезпечення позову.
Квартира АДРЕСА_2 не є спільним майном
подружжя. Цю квартиру подарувала їй
мати ОСОБА_10 05.01.2013 року, про що
свідчить договір купівлі - продажу.
Квартиру АДРЕСА_1 вона придбала
особисто 28.05.2005 року і для цього
отримала в банку кредит, який сплачує
до теперішнього часу. Суд першої
інстанції задовольняючи вимоги
позивача не перевірив чи є будь які
зобов'язання у неї перед позивачем і
безпідставно порушив її право
власності на майно.

Заслухавши
доповідача,представників сторін,
позивача, перевіривши обставини справи
колегія вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

У відповідності до вимог ч.1ст.151 ЦПК
України суд за заявою осіб, які беруть
участь у справі, може вжити,
передбачені цим Кодексом, заходи
забезпечення позову.

З матеріалів справи вбачається, що
первісний позов було заявлено до
ОСОБА_7

28 листопада 2013 року позивач ОСОБА_6 в
порядку ст.31 ЦПК України уточнив
позовні вимоги, зазначив у якості
відповідача дружину відповідача -
ОСОБА_5 і просив стягнути суму боргу
солідарно з відповідачів, які на час
отримання коштів перебували у
зареєстрованому шлюбі. Крім того
позивач звернувся до суду із заявою про
забезпечення позову. Він посилався на
те, що на час отримання коштів
відповідачі перебували у шлюбі.
Відповідач ОСОБА_5 має намір провести
відчуження зареєстрованих на її ім'я
квартир.

У відповідності до вимог ч.3 ст.151
ЦПК України забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення.
Згідно з п.1ч.1 ст.152 ЦПК України позов
майнового характеру дозволяється
забезпечувати шляхом накладення
арешту на майно або грошові кошти, що
належать відповідачеві і знаходяться у
нього або в інших осіб.

Як зазначено в п.4 Постанови
Пленуму Верховного суду України від
22.12.2006 року №9 «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення при задоволенні позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, данні
про особу відповідача, а також
відповідність заходу забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам. Ухвала суду про
забезпечення позову відповідає
вимогам закону. позов заявлено до
колишнього подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_5
На час отримання коштів за борговими
розписками вони перебували у шлюбі. В
позовній заяві поставлено питання про
солідарне стягнення з відповідачів 1 031
940 грн. боргу та 282555 грн. безпосередньо
з ОСОБА_7 Позивачем надано докази про
наявність майна у вигляді двох квартир
саме у ОСОБА_5 Відповідачі не надали
доказів про наявність у них іншого
майна. Враховуючи значну суму, яку
просить стягнути з відповідачів
позивач у суду першої інстанції були
підстави до задоволення заяви про
забезпечення позову, оскільки майно
відповідача може бути відчужено, що
утруднить або унеможливить можливе
виконання рішення суду у разі
задоволення позову.

Судом першої інстанції вжито
заходи забезпечення позову у вигляді
заборони відчуження квартири АДРЕСА_2
та квартири АДРЕСА_1, які належать
особисто ОСОБА_5 та накладено арешт на
майно, яке знаходиться в цих
приміщеннях. Такий захід забезпечення
позову не перешкоджає відповідачам
користуватися житлом.

Відповідно до п.7 Постанови
зазначеного Пленуму Верховного Суду
України забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи. Питання про
забезпечення позову вирішує суддя
одноособово або суд у судовому
засідання в день надходження заяви.
Заяву про забезпечення позову подано
до суду 28.11.2013 року і в той же день
суддею постановлено ухвалу про
забезпечення позову.

Посилання представника
відповідача ОСОБА_5 нате, що квартири,
відчуження яких заборонив суд, не
придбані за отриманні за договорами
позики кошти, що вона взагалі не знає
про боргові зобов'язання колишнього
чоловіка не є підставою для скасування
заходів забезпечення позову. Ці
питання можливо вирішувати у судовому
засіданні при розгляді справи по суті.
Ці обставини не є підставою для
скасування ухвали суду.

Крім того представником позивача
надано рішення Московського районного
суду м. Харкова від 20.01.2014 року по справі
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 та ОСОБА_5,
треті особи ОСОБА_8,ОСОБА_9 про
стягнення боргу. Згідно зазначеного
рішення стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 1 031 940 грн.,
стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 282
555 грн.

Зазначене рішення підтверджує
наявність між сторонами майнового
спору і значний обсяг позовних вимог.

Судова колегія не вбачає порушень
судом першої інстанції вимог
процесуального закону, які б були
підставою для скасування ухвали суду.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують. Колегія
погоджується з ухвалою суду і відхиляє
апеляційну скаргу.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 312, 313, 314, 215 317,
319 ЦПК України судова колегія ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відхилити.

Ухвалу Московського районного
суду м. Харкова від 28 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно
і може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -