У х в а л а

іменем україни

12 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є., Черненко В.А.

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до публічного акціонерного
товариства «Правекс-Банк», треті особи:
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
ОСОБА_5, про визнання виконавчих
написів такими, що не підлягають
виконанню, за касаційною скаргою
ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_6 на
рішення апеляційного суду м. Києва від
10 жовтня 2013 року

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
звернулись до суду з указаним позовом,
в якому просили визнати такими, що не
підлягають виконанню виконавчі написи,
вчинені приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 18 червня 2009 року:

- виконавчий напис, зареєстрований в
реєстрі за № 516 за договором поруки №
785-002/07Ф-2 від 25 травня 2007 року, яким з
ОСОБА_2 запропоновано стягнути 98 179
доларів США, що у гривневому
еквіваленті становило 747 171 грн 65 коп.,
також 1 700 грн відшкодування витрат за
вчинення виконавчого напису, разом - 748
871 грн 65 коп.;

- виконавчий напис, зареєстрований в
реєстрі за № 517 за договором поруки №
785-002/07Ф-1 від 25 травня 2007 року, яким з
ОСОБА_1 запропоновано стягнути 98 179
доларів США, що у гривневому
еквіваленті становило 747 171 грн 65 коп.,
також 1 700 грн відшкодування витрат за
вчинення виконавчого напису, разом - 748
871,65 грн;

- виконавчий напис, зареєстрований в
реєстрі за № 518 за договором іпотеки №
785-002/07Ф від 25 травня 2007 року, яким з
ОСОБА_3 запропоновано стягнути 98 179
доларів США, що у гривневому
еквіваленті становило 747 171 грн 65 коп.,
також 1 700 грн відшкодування витрат за
вчинення виконавчого напису, разом - 748
871 грн 65 коп. звернено на квартиру
АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивачі мотивували тим, що
23 травня 2007 року між ОСОБА_5 та
акціонерним комерційним банком
«Правекс-Банк» (правонаступником якого
є публічне акціонерне товариство
«Правекс-Банк») було укладено договір
про відкриття кредитної лінії з
сплатою 15 % річних та з кінцевим
терміном повернення до 23 травня 2014
року. Договором від 23 травня 2007 року про
внесення змін та доповнень до договору
про відкриття кредитної лінії
відсоткову ставку збільшено до 16%
річних. З метою забезпечення виконання
ОСОБА_5 грошових зобов'язань за
договором між банком та ОСОБА_1, ОСОБА_2
25 травня 2007 року було укладено договори
поруки, того ж дня між банком та ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 було укладено договір
іпотеки, предметом якого є квартира
АДРЕСА_1. Зазначали, що спірні виконавчі
написи вчинено за відсутності
документів, що підтверджують
безспірність заборгованості за
кредитним договором, з порушенням
вимог п. 283 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України та всупереч ст. 87 Закону
України «Про нотаріат».

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 14 серпня 2013 року позов
задоволено.

Визнано такими, що не підлягають
виконанню виконавчі написи від 18
червня 2009 року, зареєстровані у реєстрі
за №№ 516, 517, 518, вчинені приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
10 жовтня 2013 року рішення суду першої
інстанції скасовано, ухвалено нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 та її
представник ОСОБА_6, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просять рішення
апеляційного суду скасувати, рішення
суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у касаційній
скарзі доводи, колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову, виходив із того, що
нотаріус, при вчиненні виконавчих
написів, не мав документів, які б
підтвердили безспірність суми
заборгованості, на яку вчинено
виконавчі написи.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та задовольняючи
позовні вимоги, виходив із того, що
вчинення виконавчих написів
проводилось у відповідності до вимог
чинного законодавства. Крім того,
нотаріус при вчиненні виконавчого
напису про звернення стягнення на
предмет іпотеки не перевіряє
безспірність заборгованості, не
встановлює права та обов'язки
учасників правовідносин, а лише
перевіряє наявність документів з
урахуванням положень Переліку (згідно
Постанови Кабінету Міністрів України
№1172 від 29 червня 1999 року «Про
затвердження переліку документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих документів
нотаріусами»), за якими стягнення
заборгованості провадиться у
безспірному порядку.

Установлено й це убачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи скарги
цих висновків не спростовують.

Судами установлено, що 23 травня 2007 року
між ОСОБА_5 та акціонерним комерційним
банком «Правекс-Банк»
(правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «Правекс-Банк»)
було укладено договір про відкриття
кредитної лінії з сплатою 15 % річних та
з кінцевим терміном повернення до 23
травня 2014 року.

Договором від 23 травня 2007 року про
внесення змін та доповнень до договору
про відкриття кредитної лінії
відсоткову ставку збільшено до 16%
річних.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_5
грошових зобов'язань за договором між
банком та ОСОБА_1, ОСОБА_2 25 травня 2007
року було укладено договори поруки,
того ж дня між банком та ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки,
предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

Приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4 18
червня 2009 року, на підставі вказаних
договорів поруки, було вчинено
виконавчі написи, які зареєстровані в
реєстрі за № 516, 517 та 518 від 18 червня 2009
року.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов᾽?язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Статтею 32 вказаного Закону
встановлено, що у разі порушення
основного зобов᾽?язання та/або умов
іпотечного договору іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення. В цьому документі
зазначається стислий зміст порушених
зобов᾽?язань, вимога про виконання
порушеного зобов᾽?язання у не менш ніж
тридцятиденний строк та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Якщо протягом встановленого строку
вимога іпотекодержателя залишається
без задоволення, іпотекодержатель
вправі розпочати звернення стягнення
на предмет іпотеки відповідно до цього
Закону.

Тобто, вказаними нормами передбачено
право іпотекодержателя розпочати
звернення стягнення на предмет іпотеки
на підставі виконавчого напису
нотаріуса у разі незадоволення
іпотекодавцем вимоги іпотекодержателя
про виконання порушеного боржником
зобов᾽?язання у тридцятиденний строк.

Статтею 87 Закону України «Про
нотаріат» та пунктом 282 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, яка затверджена
наказом Міністерства юстиції України
від 3 березня 2004 року № 20/5, передбачено,
що для стягнення грошових сум або
витребування від боржника майна
нотаріуси вчиняють виконавчі написи на
документах, що встановлюють
заборгованість. Перелік документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів,
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до частини 1 статті 88 Закону
України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє
виконавчі написи, якщо подані
документи підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем та за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років, а у відносинах між
підприємствами, установами та
організаціями - не більше одного року.

Частиною 4 пункту 283 Інструкції
передбачено, що вчинення виконавчого
напису в разі порушення основного
зобов᾽?язання та (або) умов іпотечного
договору здійснюється нотаріусом
після спливу тридцяти днів з моменту
одержання іпотекодавцем та боржником,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмової вимоги про усунення
порушень.

Згідно пункту 284 зазначеної Інструкції
нотаріус вчиняє виконавчі написи,
зокрема, якщо подані документи
підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем.

Пунктом 283 Інструкції встановлено, що
для вчинення виконавчого напису
стягувачем або уповноваженим
представником нотаріусу подається
заява, у якій, зокрема, має бути
зазначено: відомості про найменування
і адресу стягувача та боржника; дата та
місце народження боржника - фізичної
особи, місце його роботи; номери
рахунків у банках, кредитних установах,
код в ЄДРПОУ для юридичної особи; строк,
за який має провадитися стягнення;
інформація щодо суми, яка підлягає
стягненню або предметів, що
підлягатимуть витребуванню, включаючи
пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може
містити також іншу інформацію,
необхідну для вчинення виконавчого
напису.

Пунктом 286 Інструкції передбачено, що
при вчиненні виконавчого напису
нотаріус повинен перевірити, чи подано
на обґрунтування стягнення документи,
зазначені у Переліку документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів.

Відповідно до пункту 1 постанови
Кабінету Міністрів України «Про
затвердження переліку документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів
нотаріусів» № 1172 від 29 червня 1999 року
для одержання виконавчого напису для
стягнення заборгованості за
нотаріально посвідченими угодами
подаються, зокрема, оригінал
нотаріально посвідченої угоди;
документи, що підтверджують
безспірність заборгованості боржника
та встановлюють прострочення
виконання зобов᾽?язання.

Тобто, вказаними приписами
законодавства встановлено, що нотаріус
при вчиненні виконавчого напису про
звернення стягнення на предмет іпотеки
не перевіряє можливість спору між
сторонами щодо кредитної
заборгованості, не встановлює права та
обов᾽?язки учасників правовідносин, а
лише перевіряє наявність документів з
урахуванням положень Переліку, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку,
тобто перевіряє щоб документи, з яких
обчислена заборгованість, не були
спірні.

Судом встановлено, що відповідачем, в
підтвердження наявності
заборгованості, приватному нотаріусу
для вчинення виконавчих написів було
подано наступні документи: кредитний
договір та договір про внесення змін і
доповнень від 23 травня 2007 року;
договори поруки та договір іпотеки;
заяви банку про вчинення виконавчих
написів; розрахунок заборгованості
станом на 18 червня 2009 року; вимоги до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про сплату суми
заборгованості по кредиту та відсоткам
з повідомленням про невиконання
зобов᾽?язань за кредитним договором;
повідомлення про вручення поштових
відправлень.

Таким чином, апеляційний суд вірно
визначив характер правовідносин між
сторонами, застосував норми
матеріального права, що їх регулюють,
надав оцінку усім доказам, зібраним у
справі, врахував, що банк надав
нотаріусу документи, за якими
стягнення заборгованості провадиться
у безспірному порядку, виконавчі
написи, вчинено приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 №№ 516, 517, 518 від 18 червня
2009 року, які є предметом спору,
відповідають вимогам чинного
законодавства, та дійшов висновку про
те, що банк, звернувшись до нотаріуса з
заявою про вчинення виконавчого
напису, реалізував своє право на захист
свого цивільного права.

Таким чином, рішення апеляційного суду
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
убачається.

З урахуванням викладеного та положення
ч. 1 ст. 337 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити рішення
апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та її
представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
10 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко