АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/6142/2014
Головуючий у 1-й інстанції: Майбоженко
Доповідач: Українець
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

23 квітня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Оніщука
М.І.

-
Слободянюк С.В.

при секретарі -
Дем»янчук Т.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Оболонського районного суду
м. Києва від 25 березня 2014 року в справі
за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» про захист прав споживача та за
зустрічним позовом Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернулася в суд
з позовом до ПАТ «Універсал Банк» про
захист прав споживача.

Свої вимоги мотивувала тим, що 21.12.2007
року між нею та відповідачем укладено
кредитний договір №050-2900/756-0769,
відповідно до умов якого їй було надано
іпотечний кредит у розмірі 210 260
швейцарських франків на придбання
квартири зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 8,95%
річних.

В липні 2008 року банком в
односторонньому порядку підвищено
відсоткову ставку за користування
кредитом до 10,95% річних, про що її
своєчасно не повідомили. Заперечити
проти цього не мала можливості,
оскільки обумовлено, що у такому
випадку вона мала повернути всю суму
отриманого кредиту, що було неможливим.
Після збільшення процентної ставки
новий графік платежів не був їй
наданий. З серпня 2008 року по лютий 2011
року вона додатково сплатила 7 270,44
швейцарських франків підвищених
відсотків, оскільки розмір щомісячного
платежу після зміни процентної ставки
їй невідомий.

З грудня 2008 року вона почала порушувати
зобов'язання за договором у зв'язку з
фінансовою кризою, через що
неодноразово зверталась до банку з
заявами про реструктуризацію боргу,
які банком тривалий час не
розглядались, а згодом надано проект
договору, за яким становище
позичальника погіршувалось, у зв'язку з
чим вона від його підписання
відмовилась, запропонувала банку
реалізувати належну їй квартиру.

Після цього вона отримала повідомлення
від банку про погашення боргу або
надання квартири для реалізації, що її
влаштовувало, проте банк такі дії до
кінця не довів, тобто в даному випадку
мало місце прострочення кредитора.

Незважаючи на неправомірні дії банку,
до березня 2011 року вона продовжувала
сплачувати кредит, задля чого змушена
була реалізувати належне їй майно
(транспортний засіб, земельну ділянку).
В червні 2009 року вона була звільнена з
роботи та з березня 2011 року єдиним
джерелом її доходу стала пенсія. В
травні 2011 року знову зверталась до
банку з заявами про реструктуризацію,
проте відповіді не отримала.

Також, банком було подано позов до
Золотоніського районного суду
Черкаської області про стягнення з неї
заборгованості. При цьому зазначено, що
останнім відомим місцем реєстрації
відповідача є адреса в м.Золотоноша,
хоча ця адреса була чинною на момент
укладання кредитного договору, проте
вже після цього її місце знаходження
змінилось, про що банк знав з їх
листування.

Вважала, що зазначення банком про те, що
її місцезнаходження невідоме, принижує
її честь, гідність та ділову репутацію,
зробивши з неї злочинницю, яка
ухиляється від виконання зобов'язань.
Також, банк незаконно поширив
конфіденційну інформацію щодо адреси,
дати та місця народження позивача, що
оприлюднено у позові.

Зауважувала, що такими діями банку
завдано їй моральної шкоди, яка оцінена
нею у розмірі 200 000 грн.

Просила: звернути стягнення на предмет
застави - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1
та припинити її зобов'язання за
кредитним договором №050-2900/756-0769 від
21.12.2007 року, через те, що значна сума
заборгованості за кредитом фактично
сплачена і вона більше не має коштів
для його оплати;

відшкодувати моральну шкоду за
приниження честі гідності та ділової
репутації у сумі 200 000 грн., завданої
внаслідок необґрунтованого звернення
ПАТ «Універсал Банк» до неї з позовом
до Золотоніського міськрайонного суду
Черкаської області;

утримати з банку на користь держави
штраф у розмірі 210 260 швейцарських
франків за порушення умов договору.

У жовтні 2013 року ПАТ «Універсал Банк»
звернулося в суд із зустрічним позовом
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування зустрічних вимог
посилалося на те, що 21.12.2007 року між ВАТ
«Універсал Банк», правонаступником
якого є воно за зустрічним позовом, та
ОСОБА_2 укладено кредитний договір
№050-2900/756-0769, відповідно до умов якого
відповідачу надано кредит у сумі 210 260
швейцарських франків строком до 10.06.2020
року зі сплатою 8,95% річних за
користування кредитом.

Відповідач своїх зобов'язань за
договором належним чином не виконала,
що призвело до виникнення
заборгованості, яка станом на 03.02.2014
року складає 222 386,57 швейцарських
франків, що еквівалентно згідно курсу
НБУ 1 966 052,99 грн.

З усіма уточненнями просило стягнути з
відповідачів в солідарному порядку на
його користь заборгованість в розмірі
222 386,57 швейцарських франків, що
еквівалентно згідно курсу НБУ 1 966 052,99
грн.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 25 березня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ПАТ «Універсал Банк» суму боргу у
розмірі 201 486 швейцарський франків 68
сантимів, що еквівалентно станом на
25.03.2014 року 2 413 810 грн. 43 коп. та 3 441 грн.
судового збору. В іншій частині
позовних вимог Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» - відмовлено.

Ухвалою Оболонського районного суду м.
Києва від 01 квітня 2014 року виправлено
арифметичну помилку у мотивувальній та
резолютивній частинах рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 25.03.2014 року зазначивши про те, що
сума боргу ОСОБА_2 складає 201 486
швейцарський франків 68 сантимів, що
еквівалентно станом на 25.03.2014 року 2 359 409
грн. 02 коп.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення та ухвалити
нове, яким задовольнити її позовні
вимоги в частині визнання факту
прострочення кредитора з наслідками,
які випливають зі ст.613, ч.4 та ст.616 ч.2 і
відшкодування моральної шкоди та за
зустрічним позовом ПАТ «Універсал
Банк» до неї в частині визнання залишку
боргу в національній валюті за курсом,
який діяв на момент отримання кредиту -
4,36442.

Зазначає, що суд визнав факт
прострочення кредитора, але не прийняв
рішення відповідно до ст.613 ч.4 та 616 ч.2
ЦК України, й зменшення збитків
запропоновано зробити тільки у зв'язку
з неправомірним збільшенням банком
відсоткової ставки за кредитом. Графік
платежів повинен мати детальний розпис
сукупної вартості кредиту для
споживача (у процентному значенні та
грошовому виразі) з урахуванням
відсоткової (ставки за кредитом та
вартості всіх послуг (реєстратора,
нотаріуса, страховика, оцінювача,
валюто-обмінні операції, комісії, тощо),
пов'язаних з одержанням,
обслуговуванням, погашенням кредиту та
укладенням договору про надання
споживчого кредиту.

В графік платежів (додаток № 2 до
договору) не включено всіх платежів, а
тільки суму кредиту, процентів за його
користування та страховий платіж, а п.9.9
Договору підтверджує, що сума
додаткових витрат, які несе
позичальник у зв'язку з отриманням
кредиту за цим договором, вказаний у
додатку № 1,а в ньому взагалі відсутні
грошові потоки.

Споживача не попереджено про
зобов'язання сплачувати валютні
ризики, а тільки роз'яснено про
наслідки їхнього настання п. 8.5
Кредитного договору, а відповідно до
ст. 14 ч.2 ЦК України особа не може бути
примушена до дій, вчинення яких не є
обов'язковим для неї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з"явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 21.12.2007 року між
ОСОБА_2 та ВАТ "Універсал Банк",
правонаступником якого є ПАТ
"Універсал Банк", укладено кредитний
договір №050-2900/756-0769, за умовами якого
відповідач зобов'язався надати
позивачеві кредит для придбання
квартири у розмірі 210260,00 швейцарських
франків на строк з 21.12.2007 року по 10.06.2020
року. Процентна ставка за користування
кредитом становить 8,95% річних з
можливістю її зміни. Погашення кредиту
здійснюється шляхом сплати щомісячних
платежів у розмірі та у строки
встановлені графіком платежів, який є
невід'ємним додатком до кредитного
договору (а.с.11-20).

Для забезпечення виконання
зобов'язань, взятих на себе за
кредитним договором від 21.12.2007 року
№050-2900/756-0769, між ОСОБА_2 та ВАТ
"Універсал Банк" укладено договір
іпотеки від 21.12.2007 року, який було
посвідчено приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 за реєстровим №3002, за
умовами якого ОСОБА_2 передала ВАТ
"Універсал Банк" в іпотеку належну їй на
праві власності квартиру АДРЕСА_1
(а.с.79-82).

Відмовляючи в задоволенні вимоги про
відшкодування моральної шкоди за
приниження честі гідності та ділової
репутації у сумі 200 000 грн., завданої
внаслідок необґрунтованого звернення
ПАТ «Універсал Банк» до неї з позовом
до Золотоніського міськрайонного суду
Черкаської області, в якому зазначено
про те, що місце проживання її не
відомо, а також зазначено
конфіденційні дані щодо неї суд
виходив з необґрунтованості даної
вимоги.

З таким висновком суду колегія суддів
погоджується в повному обсязі з огляду
на таке.

Згідно ч.1,2 ст.23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної особи.

Як встановлено судом та не
заперечується сторонами у справі, між
ними існують договірні правовідносини,
які виникли на підставі кредитного
договору №050-2900/756-0769 від 21.12.2007 року.

У зв'язку з неналежним виконанням
зобов'язань ОСОБА_2, у банка виникло
право на звернення до суду для захисту
своїх прав, й користуючись наданим
законом правом, ПАТ «Універсал Банк»
звернувся до Золотоніського
міськрайонного суду Черкаської
області з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості (а.с.49-52).

Ухвалою Золотоніського міськрайонного
суду Черкаської області від 09.07.2013 року
позовну заяву повернуто позивачу у
зв'язку з непідсудністю даному суду.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду про те, що невірне
визначення підсудності спору про
стягнення заборгованості, подання до
суду позовних заяв, спрямованих на
захист своїх прав, не вказують на
неправомірність дій банку, що
зумовлювало б настання
цивільно-правової відповідальності та
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди.

За таких обставин, судом вірно
відмовлено в задоволенні вимоги про
відшкодування моральної шкоди.

Також колегія суддів вважає, що
клопотання в апеляційній скарзі
визнати факт прострочення кредитора з
наслідками, які випливають зі ст.613, ч.4
та ст.616 ч.2 не може бути задоволено
виходячи з наступного.

У силу ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
кодексу, в межах заявлених ними вимог.

Як вбачається з вимог позовної заяви,
ОСОБА_2 не порушувалась перед судом
першої інстанції вимога про визнання
факту прострочення кредитора з
наслідками, які випливають зі ст.613, ч.4
та ст.616 ч.2 ЦК України.

Позовні вимоги не уточнювалися, судом
першої інстанції дана вимога не
розглядалась, рішення щодо неї не
ухвалювалось, а тому суд апеляційної
інстанції, у силу ст.303 ЦПК України,
позбавлений можливості вирішити дане
питання.

В свою чергу була заявлена вимога про
звернення стягнення на предмет застави
- трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та
припинення її зобов'язання за
кредитним договором №050-2900/756-0769 від
21.12.2007 року, через те, що значна сума
заборгованості за кредитом фактично
сплачена і вона більше не має коштів
для його оплати.

Відмовляючи в задоволенні даної
вимоги, суд виходив з положень ч.1 ст.33
Закону України «Про іпотеку», згідно
якої у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону. Звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Врахувавши вимоги даної статті та
вимоги статей 15,16 ЦПК України, суд вірно
зауважив, що саме іпотекодержателю
надано право вирішувати питання про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, й суд не в праві втручатись у
здійснення іпотекодержателем своїх
прав, визначати спосіб захисту його
цивільного права судом.

За таких обставин рішення суду в
частині відмови в задоволенні вимог
ОСОБА_2 про звернення стягнення на
предмет іпотеки та припинення
зобов'язання за кредитним договором, а
також про відшкодування моральної
шкоди ґрунтується на вимогах закону й
підстав для його скасування в цій
частині не встановлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції підставно виходив
з їх часткової доведеності та
обґрунтованості з огляду на таке.

Сторонами не заперечується, що банк
виконав свої зобов'язання у повному
обсязі, а саме відповідно до п. 2.1.3, 2.3
Кредитного договору було перераховано
кредитні кошти в сумі 210 260 швейцарських
франків на рахунок позичальника
НОМЕР_1, що підтверджується випискою по
рахунку позичальника та заявою на
видачу готівки від 21 грудня 2007 року
(а.с.106-108).

В свою чергу, ОСОБА_2 не виконує
належним чином взяті на себе
зобов'язання щодо повернення кредиту
та сплати процентів за користування
ним, що призвело до виникнення
заборгованості, яка станом на 03.02.2014
року у розмірі 222 386,57 швейцарських
франків, що за офіційним курсом НБУ
станом на 03.02.2014 року становить 1 966 052,99
гривень, з яких: прострочена
заборгованість по кредиту - 27 407,15
швейцарських франків, еквівалент - 242
298,39 гривень; сума дострокового
стягнення кредиту - 141 262,25 швейцарських
франків, еквівалент - 1 248 857,17 грн., по
відсотках - 39 633,48 швейцарських франків,
еквівалент - 350 387,70 гривень; підвищені
відсотки - 14 083 швейцарських франків,
еквівалент - 124 509,73 гривень, що
підтверджується розрахунком
заборгованості (а.с.196-198).

Разом з тим, судом в основу рішення
покладено розрахунок заборгованості
ОСОБА_2, згідно якого заборгованість
становить 201 486,68 швейцарських франків,
з яких: 66 219, 98 швейцарських франків -
заборгованість за тілом та процентах
станом на 01.02.2014 року (прострочена), а 135
266,70 швейцарських франків - сума
дострокового стягнення всієї суми
боргу (а.с.201-205), у зв'язку з тим, що
згідно вимог Кредитного договору у
випадку сплати коштів понад щомісячний
платіж, різниця має бути залишена на
поточному рахунку позичальника до
настання наступної дати погашення
щомісячного платежу. Переплати за
кожен місяць мають сумуватись між
собою та вперше підлягати зарахуванню
по кредиту у випадку прострочення
чергового щомісячного платежу, або
внесення його у меншому розмірі. Такий
порядок зарахування коштів не змінює
розмір щомісячного платежу, що має
сплачуватись в подальшому на виконання
умов договору та погоджений сторонами
при підписанні кредитного договору.
Разом з тим, банк в порушення положень
договору, переплати за кожним
щомісячним платежем спрямовував на
погашення відсотків, що призводило в
подальшому до зміни графіка погашення
заборгованості, зменшення щомісячних
сум до сплати без погодження з
позичальником. Такі дії також призвели
до неправомірного нарахування
підвищених відсотків, які почали
розраховуватись з грудня 2008 року, хоча
на цей момент за умови правильного
розподілу здійснених переплат, коштів
було б достатньо для здійснення
щомісячних платежів в повному обсязі
та застосування санкцій у більш
пізньому періоді. Встановивши такі
порушення при здійсненні розрахунків,
судом неодноразово пропонувалось
представнику банка надати належний
розрахунок, здійснений з урахуванням
вказаних положень договору, проте
останній наданий розрахунок
положенням договору не відповідає.
Пропозиція суду про призначення
судової економічної експертизи
залишена без задоволення сторонами.

Враховуючи те, що рішення ПАТ
«Універсал Банк» не оскаржувалось,
тому підлягає залишенню без змін в
частині визначення розміру
заборгованості.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язань або одностороння зміна
його умов не допускається.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

З наведеного вбачається, що суд дійшов
вірного висновку про часткове
задоволення зустрічних позовних вимог,
оскільки ОСОБА_2 неналежним чином
виконує зобов'язання за кредитним
договором, внаслідок чого утворилася
заборгованість, яка вірно стягнута
судом першої інстанції на користь
банка.

Посилання ОСОБА_2 на те, що
заборгованість має бути стягнута за
курсом, який діяв на момент отримання
кредиту, а саме 1 швейцарський франк =
4,36442 грн. суперечить п.14 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №14 від
18.12.2009 року «Про судове рішення» згідно
якого, у разі пред'явлення позову про
стягнення грошової суми в іноземній
валюті суду слід у мотивувальній
частині рішення навести розрахунки з
переведенням іноземної валюти в
українську за курсом, встановленим
Національним банком України на день
ухвалення рішення.

Чинним законодавством не передбачено
стягнення суми боргу за курсом НБУ, що
існував на момент надання кредитних
коштів, що унеможливлює здійснення
судом перерахунку суми боргу у
гривневому еквіваленті по курсу НБУ
станом на дату отримання кредиту.

З огляду на зазначене, судом підставно
стягнуто заборгованість в розмірі 201
486,68 швейцарських франків, що на час
ухвалення рішення за курсом НБУ (11,71
грн. = 1 швейцарський франк) дорівнює 2 359
409,02 грн.

Також не є підставою для скасування
рішення в частині стягнення
заборгованості посилання ОСОБА_2 на те,
що в графік платежів (додаток № 2 до
договору) не включено всіх платежів, а
тільки суму кредиту, процентів за його
користування та страховий платіж, а п.9.9
Договору підтверджує, що сума
додаткових витрат, які несе
позичальник у зв'язку з отриманням
кредиту за цим договором, вказаний у
додатку № 1,а в ньому взагалі відсутні
грошові потоки, а також на те, що її як
споживача не попереджено про
зобов'язання сплачувати валютні
ризики, а тільки роз'яснено про
наслідки їхнього настання - 8.5
Кредитного договору, виходячи з
наступного.

У відповідності до вимог ст.11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
оспорюваний кредитний договір містить
суму кредиту, розмір відсоткової
ставки, розмір щомісячного платежу та
строк повернення грошових коштів.

Згідно п.8.5. кредитного договору,
уклавши цей договір позичальник
підтверджує, що до укладення ним цього
договору він був ознайомлений в
письмовій формі з інформацією про
умови кредитування та орієнтовну
сукупну вартість кредиту, а саме: умови
кредитування (зокрема, щодо можливої
суми кредиту, строку, на який кредит
може бути одержаний, мети, для якої
кредит може бути використаний,
наявність форм кредитування з коротким
описом відмінностей між ними, переваг
та недоліків пропонованих схем
кредитування); орієнтовну сукупну
вартість кредиту. Крім того, в даному
пункту зазначено, що позичальник
підтверджує, що розуміє наслідки
настання валютних ризиків за кредитом
в іноземній валюті, та йому повідомлена
інформація щодо методики визначення
курсів і комісій, пов'язаних з
конвертацією валюти.

Крім того, зазначені посилання ОСОБА_2
спростовується її особистим підписом
на кожній сторінці кредитного
договору, відсутністю застережень та
зауважень, що свідчить про її згоду зі
всіма його умовами.

Також, колегія суддів вважає, що в разі
не згоди з умовами кредитного договору
ОСОБА_2 могла скористатись своїм
правом, визначеним ч. 6 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
відповідно до якого, споживач має право
протягом чотирнадцяти календарних
днів відкликати свою згоду на
укладення договору про надання
споживчого кредиту без пояснення
причин.

Таким чином, суд повно та всебічно
з'ясував обставини справи, дав їм
належну правову оцінку.

Рішення суду відповідає вимогам
закону, наданим доказам, обставинам
справи і підстав для його скасування з
мотивів, викладених в апеляційній
скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 25 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
до цього суду.

Головуючий:

Судді: