Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.02.2014 року
м. Бар

Барський районний суд Вінницької
області

в складі: головуючого, судді Хитрука
В.М.

при секретарі Грабчак І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Бар Вінницької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання нікчемного
правочину договору купівлі-продажу
нерухомого майна дійсним, визнання
права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

В заяві до суду позивачка вказала, що
05.11.2002 року вона купила у відповідачки
житловий будинок з господарськими
будівлями і спорудами, що розташований
в АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу
будинку посвідчений нотаріально. Однак
крім вказаної квартири позивачка
купила й земельну ділянку, площею 0,1549
га з цільовим призначенням для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, розташовану за цією
ж адресою. Оскільки, на час оформлення
купівлі-продажу будинку, не був
виготовлений правовстановлюючий
документ на земельну ділянку, вона не
була включена в договір
купівлі-продажу житла від 05.11.2002 року.
Фактично після укладення договору
купівлі-продажу відбулась передача
грошей продавцю за будинок та земельну
ділянку. Відповідно позивачці було
передано правовстановлюючі документи
на будинок та ключі від нього. На даний
час позивач проживає у придбаному
будинку, користується придбаною
земельною ділянкою. Однак, власником
земельної ділянки залишається ОСОБА_2,
яка отримала Державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ВН
№ 146855. Відповідачка зобов'язалася
посвідчити договір купівлі-продажу
земельної ділянки в нотаріальній
конторі з моменту отримання Державного
акта на право власності на земельну
ділянку. Факт отримання грошей за землю
підтверджується розпискою. Після
укладення договору позивачка
неодноразово зверталася до
відповідачки про належне оформлення
придбаного майна, але та виїхала
проживати в іншу область та не бажає
все це належним чином оформити, стала
її уникати. Фактично договір купівлі -
продажу майна між позивачкою та
відповідачкою відбувся, але не
оформлено в нотаріальному порядку. Як
наслідок позивачка не може провести
державну реєстрацію нерухомого майна
та стати його власницею. А тому, вона
змушена звертатися до суду з позовом та
просила постановити рішення, яким
визнати нікчемний правочин
купівлі-продажу земельної ділянки,
укладений між нею та відповідачкою
дійсним, визнати за нею право приватної
власності на вказану земельну
ділянку.

Позивачка ОСОБА_1 в судове
засідання не з'явилася, надала суду
письмову заяву, в якій зазначила, що
свої позовні вимоги підтримує повністю
та наполягає на їх задоволенні, просила
справу розглянути без її участі.

Відповідачка по справі
ОСОБА_2 позов визнала повністю, не
заперечувала проти його задоволення,
просила справу розглядати без її
участі, про що зазначила в письмовій
заяві до суду.

Відповідно до ст. 197 ЦПК
України фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалося,
оскільки сторони не з'явилися у судове
засідання.

Суд, дослідивши та оцінивши матеріали
справи, прийнявши визнання позову
відповідачем, оскільки це не буде
суперечити закону і не порушуватиме
прав сторін та свобод чи інтересів
інших осіб, вважає, що позов доведений
та обґрунтований і його необхідно
задовольнити в повному обсязі. До
такого висновку суд дійшов з
наступного.

Так, згідно договору
купівлі-продажу будинку, посвідченого
05.11.2002 року державним нотаріусом
Барської районної державної
нотаріальної контори Вінницької
області Залевською М.Н.,
зареєстрованого в реєстрі за № 1298,
власницею житлового будинку, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1, є
позивачка ОСОБА_1. Договір
зареєстрований в КП «Барське районне
бюро технічної інвентаризації» 19.01.2005
року за реєстровим № 250.

Крім вказаного будинку
позивачка купила й земельну ділянку
площею 0,1549 га з цільовим призначенням
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, розташовану за цією
ж адресою.

Оскільки, на час оформлення
купівлі-продажу будинку, не був
виготовлений правовстановлюючий
документ на земельну ділянку, вона не
була включена в договір
купівлі-продажу житла від 05.11.2002 року.

Згідно державного акта на
право власності на земельну ділянку
серії ВН № 146855, виданого 07.05.2003 року
власником земельної ділянки є
відповідачка ОСОБА_2.

Наявність та вартість
нерухомого майна підтверджується
витягом з технічної документації про
нормативну грошову оцінку окремої
земельної ділянки № 03-31/2896, виданим
Відділом Держземагентства в Барському
районі Вінницької області 18.11.2013 року.

Позивачка купила у ОСОБА_2 вказану
земельну ділянку. Про отримання грошей
за земельну ділянку відповідачка
написала власноручно розписку. Після
купівлі будинку позивачка не лише
почала ним користуватися, а й обробляє
земельну ділянку.

Договір купівлі-продажу
земельної ділянки сторони мали
посвідчити після одержання
правовстановлюючого документу на неї.

Позивачка неодноразово
зверталася до відповідачки про належне
оформлення придбаного майна, але та не
бажає все це належним чином оформити,
стала її уникати.

Фактично договір купівлі -
продажу майна між позивачкою та
відповідачкою відбувся, але не
оформлено в нотаріальному порядку. Як
наслідок позивачка не може провести
державну реєстрацію нерухомого майна
та стати його власницею.

Сторонами у справі вказані
обставини не заперечуються і вони
підтверджуються належними та
допустимими доказами, що є у матеріалах
справи. Крім того, відповідачка визнала
позов і таке визнання не суперечить
вимогам закону та не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ст. 655 ЦК
України за договором купівлі - продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно у
власність другої сторони (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно і сплатити за нього
певну грошову суму.

Однак, відповідачка не виконала умов
договору, отримавши гроші вона
ухиляється від оформлення договору
купівлі - продажу в нотаріальній
конторі. За таких обставин юридично
оформити договір купівлі - продажу
позивачка не має можливості. Як
наслідок, вона позбавлена можливості
вільно володіти, розпоряджатися та
користуватися придбаним майном.

Згідно зі ст. 657 ЦК України договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку або іншого нерухомого майна
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Враховуючи те, що придбані позивачкою
об'єкти є нерухомим майном, до нього
застосовуються положення ст. 657 ЦК
України щодо форми договору купівлі -
продажу, тобто при укладанні даного
договору не може бути застосована
проста письмова форма, а обов'язкове
нотаріальне посвідчення.

Статтею 662 ЦК України передбачено, що
продавець зобов'язаний передати
покупцеві товар, визначений договором
купівлі-продажу. Продавець повинен
одночасно з товаром передати покупцеві
його приналежності та документи
(технічний паспорт, сертифікат якості
тощо), що стосуються товару та
підлягають переданню разом із товаром
відповідно до договору або актів
цивільного законодавства.

Правова норма, а саме частина 3 статті 640
ЦК України, на час розгляду справи та на
час звернення позивача до суду була
змінена і положення щодо моменту
укладення договору який підлягає
нотаріальному посвідченню і державній
реєстрації - з моменту державної
реєстрації, втратило силу з 1 січня 2012
року, згідно із Законом від 11 лютого 2010
року №1878- VІ, а в силу змін внесених
Законом від 9 грудня 2011 року - з 1 січня
2013 року.

Після внесених змін до частини 3
статті 640 ЦК України її положенням
встановлено, що договір, що підлягає
нотаріальному посвідченню, є
укладеним з дня такого посвідчення, а
тому позов про визнання дійсним
договору купівлі-продажу за правилами
частини 2 статті 220 ЦК України не
суперечить цій нормі.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою. Відповідно до ст. 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ст.220 ЦК України у разі
недодержання сторонами вимог закону
про нотаріальне посвідчення договору,
такий договір є нікчемним. Якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося
повне або часткове виконання договору,
але одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не
вимагається.

В силу ст.215 ч.2 ЦПК України у разі, якщо
недійсність правочину встановлена
законом, такий правочин є нікчемним,
однак нікчемний правочин може бути
визнаний судом дійсним.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму
Верховного Суду України 06.11.2009 № 9
„Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» у зв'язку з
недодержанням вимог закону про
нотаріальне посвідчення правочину
договір може бути визнано дійсним
лише з підстав, встановлених статтями
218 та 220 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 218 ЦК України якщо
правочин, для якого законом
встановлена його недійсність у разі
недодержання вимоги щодо письмової
форми, укладений усно і одна із сторін
вчинила дію, а друга сторона
підтвердила її вчинення, зокрема
шляхом прийняття виконання, такий
правочин у разі спору може бути
визнаний судом дійсним.

Судом встановлено, що волевиявлення
учасників правочину було вільним і
відповідало їх внутрішній волі.
Правочин був спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним, як вимагає ст. 203 п. 3 ЦК
України. Відповідно до ст. 204 ЦК України
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним. Позивачкою виконано всі,
передбачені законом, умови договору.

За таких обставин суд,
керуючись ст.ст. 130, 174 ЦПК України, ст.
655, 657, 662, 629, 392, 203, 204, 215, 218,220, 331 ЦК
України, Постановою Пленуму
Верховного Суду України 06.11.2009 № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними».

В И Р I Ш И
В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати нікчемний правочин
купівлі-продажу земельної ділянки,
площею 0,1549 га, з цільовим призначенням
для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 дійсним.

Визнати за ОСОБА_1 право
приватної власності на земельну
ділянку, площею 0,1549 га, з цільовим
призначенням для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1
(Державний акт на право власності на
земельну ділянку серія серії ВН № 146855).

Рішення може бути оскаржене
в апеляційному порядку протягом десяти
днів з дня його проголошення, а
неприсутніми особами в той же строк з
дня отримання копії рішення, шляхом
подачі апеляційної скарги в
Апеляційний суд Вінницької області
через Барський районний суд
Вінницької області.

Суддя:

Хитрук В.М.