АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/786/828/14
Головуючий у 1-й інстанції Блажко І. О.
Доповідач Петренко В. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області в складі:

Головуючого: судді Петренка В.М.

Суддів: Гальонкіна С.А., Лобова О.А.

При секретарі Фадєйкіній Н.Б.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м .Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного
суду м.Полтави від 16 січня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
яка діє в інтересах малолітньої особи
ОСОБА_3 про вчинення дій, стягнення
компенсаційної виплати.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, -

В С Т А Н О В И Л А :

16 вересня 2013 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до
відповідачки ОСОБА_2, яка діє в
інтересах малолітньої особи -ОСОБА_3 у
якому прохає визнати ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на
користування житловим приміщенням в
Полтаві, АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що
АДРЕСА_1 у м.Полтаві є його приватною
власністю. Квартира однокімнатна.
Позивач вказав, що з 07.08.2004 року
перебував у шлюбі з ОСОБА_2 Шлюб між
ними розірвано за рішенням суду 17.10.2011
року. Під час шлюбу у них народився син
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який не проживає в
квартирі з квітня 2011 року. За взаємною
згодою він проживає разом з матір'ю в
АДРЕСА_2 у м.Полтаві. Позивач вважає, що
оскільки малолітній ОСОБА_3 проживає
разом з матір'ю він втратив право на
користування АДРЕСА_1 у м.Полтаві.
Прохає ухвалити рішення, яким визнати
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив
право на користування житловим
приміщенням розташованим в Полтаві,
АДРЕСА_1 та зобов'язати ОСОБА_2,
законного представника відповідача,
зняти його з реєстрації в квартирі.
Також прохає стягнути з ОСОБА_2 збитки
по сплаті комунальних послуг за не
проживаючого ОСОБА_3 в сумі 1481 грн.

Рішенням Октябрського
районного суду м.Полтави від 16 січня 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено

ОСОБА_1 не погодився з рішенням суду. В
апеляційній скарзі прохає скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове, яким його позовні вимоги
задовольнити, мотивуючи тим, що при
ухвалення рішення суд першої інстанції
порушив норми цивільного
процесуального та матеріального права.

Колегія суддів, вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
обґрунтована і підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення по
суді позивних вимог.

Відповідно п.п.3.4 ч.1 ст.309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Відмовляючи позивачу ОСОБА_1 у
задоволенні позову в частині визнання
малолітнього ОСОБА_3 таким, що втратив
право користування житловим
приміщенням АДРЕСА_1 у м.Полтаві суд
виходив із того, що він не являється
членом сім'ї власника, а тому до спірних
правовідносин не можна застосовувати
ст..405 ЦК України.

Однак із такими висновками не
можна погодитись, оскільки суд дійшов
їх з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам
не відповідає.

Судом першої інстанції, з
дотриманням норм цивільного
процесуального та матеріального права
встановлено, що відповідно до витягу
про реєстрацію прав на нерухоме майно
від 17.06.2004 року АДРЕСА_1 у м.Полтаві є
приватною власністю ОСОБА_1. Квартира
однокімнатна.

(а.с. 58 ).

Встановлено, що рішенням
Октябрського районного суду м.Полтави
від 17 жовтня 2011 року шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 розірвано. Після розірвання
шлюбу сторони проживають окремо.

( а.с. 73).

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України
суди розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

З урахуванням вище зазначених
положень цивільного судочинства та
норм Цивільного та Житлового Кодексів
України, судовому розгляду підлягають
спори, пов'язані з утриманням житла, і
зокрема , спори про визнання і втрату
права на жиле приміщення.

Із матеріалів справи вбачається,
що малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
являється сином власника квартири ,
зареєстрований в квартирі, як член
сім'ї власника.

Згідно ч.1 ст.160 СК України місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків.

Частиною 4 ст.29 ЦК України місцем
проживання фізичної особи яка не
досягла десяти років, є місце
проживання її батьків ( усиновлювачів)
або одного із них, з ким вона проживає,
опікуна або місцезнаходження
навчального закладу чи закладу охорони
здоров'я, в якому вона проживає.

Отже місце проживання
малолітнього ОСОБА_3, відповідно до
положень вищенаведених статтей
визначено батьками - це місце
проживання його матері.

Це відповідає принципу 6 Декларації
прав дитини від 20 листопада 1959 року, де
зазначено, що малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виключні обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Доводи відповідачки ОСОБА_2
викладені в її запереченні проти
позову про те, що позивач перешкоджає
своєму синові проживати та перебувати
в квартирі є безпідставними та
надуманими і спростовуються
матеріалами справи.

Судом встановлено, і це не
заперечують сторони, що на час вибуття
ОСОБА_2 в 2011 році із спірної разом з нею,
як законним представником, за взаємною
згодою з позивачем, вибув і їх
малолітній син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
який після розірвання шлюбу ( 17.10.2011 р.)
залишився проживати разом з матір'ю.
Вказаний факт також встановлений
рішенням Апеляційного суду
Полтавської області від 31 жовтня 2012
року, яким стягнуто з ОСОБА_1 аліменти
на утримання ОСОБА_2 до досягнення
дитиною трьох річного віку.

ОСОБА_2 не надала суду жодних
доказів у підтвердження викладеного.

Факт відсутності ОСОБА_3 у спірній
квартирі понад строк встановлений ч.2
ст.405 ЦК України без поважних причин
знайшов своє підтвердження.

Із наявної у матеріалах справи
копії паспорту вбачається, що ОСОБА_2 з
21 січня 2011року була зареєстрована в
АДРЕСА_2 у м.Полтаві. Знята з реєстрації
після подачі позивачем позову до суду.
Згідно талону зняття з реєстрації
місця проживання в Україні вибула на
АДРЕСА_3

( а.с.121,122 ).

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України до
членів сім'ї власника будинку (квартири
) належать особи, зазначені в ч.2 ст.64
цієї статті, дружина , їх діти і батьки.

На підставі вимог ч.2 ст.405 ЦК
України член сім'ї власника житла
втрачає право користування цим житлом
у разі відсутності члена сім'ї без
поважних причин понад один рік, якщо
інше не встановлено домовленістю між
ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, і це не
заперечують сторони, що ОСОБА_2 та її
син - ОСОБА_3 з квітня 2011 року в АДРЕСА_1
не проживають, а отже житлом не
користуються.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку про задоволення
вимог ОСОБА_1 в частині визнання
малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
особою, що втратила право на
користування житловим приміщенням в
АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим,
підстав для його скасування колегія не
вбачає.

Керуючись ст. ст. 303 , 307, 309, 316, 317 ЦПК
України колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Октябського районного
суду Полтави від 16 січня 2014 року в
частині відмови у задоволенні позову
про винання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 таким,
що втратив право на користування
житлом - скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 таким,
що втратив право на користування
квартирою АДРЕСА_1

В іншій частині рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду вступає
в законну силу з моменту його
проголошення і може бути оскаржено до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
Петренко В.М.

Судді:
Гальонкін С.А.

Лобов О.А.

З оригіналом згідно

Суддя
Петренко В.М.