Хотинський районний суд Чернівецької
Справа № 724/44/14-ц Провадження № 2/724/177/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2014 року
м. Хотин

Хотинський районний суд Чернівецької
області в складі:

головуючого Єфтеньєва О. Г.

при секретарі Трофа М. В.,

за участі сторін у справі:

позивача: ОСОБА_1

представники відповідача: Личук М.Я.,
Кутровська Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до Комунальної установи
Кельменецької центральної районної
лікарні в особі головного лікаря
Личука Миколи Ярославовича про
скасування наказу про скорочення
посади механіка електростанції,
поновлення на посаді та відшкодування
моральної шкоди,-

В С Т А Н
О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до
Хотинського районного суду з позовною
заявою до Комунальної установи
Кельменецької центральної районної
лікарні в особі головного лікаря
Личука Миколи Ярославовича про
скасування наказу про скорочення
посади механіка електростанції,
поновлення на посаді та відшкодування
моральної шкоди

В своїй позовні заяві посилався на те, ,
що з 01.07.2002р. він працював в
Кельменецькій центральній районній
лікарні, на посаді механіка
електростанції, для обслуговування
резервної, автоматичної, дизельної
електростанції ДЕС-60А.

Вказав, що з 04.09.2012р., його звільнено з
посади, згідно наказу по КУ
Кельменецька ЦРЛ, №31, по ст. 40 п.З, КЗпП
України, за «систематичне порушення
правил внутрішнього розпорядку без
поважних причин», та 16.10.2012р., його
поновлено на посаді рішенням суду.

Зазначив, що 22.10.2012р. був виданий наказ
про поновлення на посаді, на підставі
рішення суду, але до роботи його
відповідач не допустив. 09.01.2013р. він був
ознайомлений, що з 05.01.2013 року посада
механіка електро станції скорочується,
посилаючись на наказ №210, від 02.11.2012р.,
«Про майбутнє вивільнення працівників
установи». 22.01.2013р. його звільнили за
наказом №3-зв, від 22.01.2013р., по п.1, ст.40
КЗпП. В наданні копії наказу №210.11.2012р.,
йому відповідач відмовив. З 22.01.2013р.
він перебуває в вимушеному прогулі. За
цей час, роботодавець зобов'язаний
виплатити в його користь, заробітну
плату в сумі 351,7 грн.(937,9 грн., його
середня місячна заробітна плата за
2012р., в цьому місяці 24 робочих днів, то
на день припадає 39,08 грн., тому
заробітна плата за 9 днів вимушеного
прогулу 351,7 грн., станом на 04.02.2013р.).

Також вказав, що скорочення посади
механіка електростанції, це одна
одиниця в штатному розкладі лікарні, що
обслуговувала електростанцію, другої
не передбачено, без ліквідації самої
електростанції, не вкладається в рамки
здорового глузду, є порушенням закону
відповідачем

Посилаючись на викладене просив,
зобов'язати відповідача поновити його
ОСОБА_1 на раніше займаній посаді
механіка дизельної електростанції, на
підприємстві Комунальна установа
Кельменецька центральна районна
лікарня, з дати звільнення. Стягнути з
роботодавця суму заборгованості по
заробітній платі на його ко ристь, за
час вимушеного прогулу та стягнути з
відповідача на його користь, завдану
йому моральну шкоду відшкодувати сумі
30000 гривень. Стягнути з відповідача на
його користь судові витрати в сумі 300
грн. Зобов'язати відповідача
переказати кошти за перевірку знань з
техніки безпеки Сокиряньскому
політехнікуму. Зобов'язати відповідача
забезпечити, згідно вимог
законодавства, всі умо ви для
нормальної роботи на посаді.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позов підтримав та просив
задовольнити, посилався на обставини
викладенні в позовній заяві.

У судовому засіданні представник
відповідача - головний лікар
Кельменецької ЦРЛ Личук М.Я. позов не
визнав, та вказав що дотримавшись всіх
вимог процедури скорочення штату
працівників, адміністрацією установи
було видано наказ № 3 - зв від 22.01.2013 року
«Про звільнення механіка дизельної
установки ОСОБА_1, з яким його в той же
день було ознайомлено під розпис. При
звільненні ОСОБА_1, установою йому було
нараховано заробітну плату за 56 годин
січня 2013р.- 437,33 грн., а також було
нараховано матеріальну компенсацію в
сумі 873,50грн., з них : за невикористану
основну щорічну відпустку (11
календарних днів) - 233,75 грн. і вихідну
допомогу - 639,75грн. ОСОБА_1 виплачено,
після утримання обов'язкових платежів -
1147,01грн., які перераховано на його
рахунок в банку. Крім того, з позовними
вимогами позивача ОСОБА_1 про
поновлення його на раніше займаній
посаді та стягнення на його користь
нібито завданої йому моральної шкодив
сумі 30000 грн., не погоджуємось повністю,
просив відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача Кутровська
Н.М. в судовому засіданні просила
відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1

Заслухавши пояснення позивача,
представників відповідача ,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши надані сторонами докази,
суд прийшов до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні
наказом № 63-к від 25 червня 2002 року
ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду
дизеліста для обслуговування
електростанції Кельменецької
центральної районної лікарні, яка в
подальшому перейменована в комунальну
установу «Кельменецька ЦРЛ».

Наказом № 25-пв від 17 жовтня 2011 року
ОСОБА_1 переведено на 0,5 ставки посади
механіка дизельної установки.

Наказом № 3-зв від 22 січня 2013 року
позивача звільнено від займаної посади
по п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із
скороченням штату працівників під час
реорганізації установи.

На момент виходу суду в нарадчу
кімнату ОСОБА_1 є звільненим з посади в
Кельменецькій центральній районній
лікарні, що підтверджується наказом
Кельменецької центральної районної
лікарні від 27.02.2014 року за № 2, з яким
ОСОБА_1 був ознайомлений в залі
судового засідання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом, у випадку змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Згідно ст. 49-2 КЗпП України про наступне
вивільнення працівників персонально
попереджають не пізніше ніж за два
місяці. При вивільненні працівників у
випадках змін в організації
виробництва і праці враховується
переважне право на залишення на роботі,
передбачене законодавством.

Відповідно до наказу № 210 від 02
листопада 2012 року «Про майбутнє
вивільнення працівників установи» на
начальника відділу кадрів Огороднік
О.Д., було покладено обов'язок про
попередження ряду осіб, в тому числі й
позивача про таке вивільнення.

Як встановлено в судовому засіданні на
звороті вказаного наказу містяться
підписи всіх осіб, в тому числі й підпис
позивача ОСОБА_1, які підлягали
вивільненню.

Частиною 2 ст. 40 КЗпП України
передбачено, що звільнення з підстав,
зазначених у пп. 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації.

Як убачається з листа № 12 від 09 січня 2013
року, та № 64 від 18 січня 2013 року,
Головний Лікар району звертався до
ОСОБА_1, щодо переведення останнього на
іншу посаду, зокрема посаду підсобного
робітника або електромонтера котельні
на період опалювального сезону.

Однак ОСОБА_1 на такі листи вніс
заперечення, вважаючи що вони є
необґрунтованими та відмовився від
працевлаштування запропонованих
посадах.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що
відповідач не перераховує кошти за
навчання з охорони праці, оскільки
такими діями відповідач не порушує
права позивача, який отримує оплату за
час вимушеного простою, а такий вид
захисту порушеного права як
зобов'язання вчинити фінансово -
господарську дію по перерахуванню
коштів у зв'язку з виробничими
потребами установи не передбачено
законодавством.

Крім, того згідно наказу за № 86 від 30
січня 2013 року працівники по суті, мали
б працювати в нових умовах практично
відразу, а не через два місяці з моменту
повідмлення їх.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України
цивільне суд здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які
беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у щодо
яких у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
,відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди. Відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

У справі немає будь - яких фактичних
даних про те, що Комунальною установа
"Кельменецька центральна районна
лікарня" та її посадовими особами були
порушенні права позивача ОСОБА_1 і
йому була спричинена моральна шкода, а
позивач в порушення ст.60 ЦПК України не
надав суду належних та допустимих
доказів, які б підтвердили дану
обставину.

Враховуючи вище викладене, суд
приходить до висновку, що ОСОБА_1 не
надано доказів, які б вказували на
наявність обставин для поновлення
позивача на посаді в КУ Кельменецька
ЦРЛ.

У зв'язку з наведеним, суд вважає що
в задоволенні позову ОСОБА_1 до
Комунальної установи Кельменецької
центральної районної лікарні в
особі головного лікаря Личука Миколи
Ярославовича - відмовити в повному
обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 40,49-2,235,237-1 КЗпП України, ст.ст. 10,
11,60, 209, 212 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Комунальної установи Кельменецької
центральної районної лікарні в особі
головного лікаря Личука Миколи
Ярославовича - відмовити в повному
обсязі.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до
Чернігівського апеляційного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя: О. Г. Єфтеньєв