Центрально-Міський районний суд
буд.111 м. м. Макіївка Донецька область
Справа № 270/7592/13-ц
Провадження № 2/270/477/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 року

м. Макіївка

Центрально- Міський районний
суд міста Макіївки Донецької області
у складі:

головуючої судді Неженцевої
О.В.

при секретарі Потіп О.М.

за участю позивачки ОСОБА_1

її представника адвоката ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду у м.
Макіївці цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми
боргу та судових витрат,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2013 року ОСОБА_1
звернлася до суду із позовом до
ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором позики, мотивуючи свої
вимоги невиконанням відповідачем
взятих на себе зобов`язань за
договором позики і завданням йому
такими неправомірними діями
матеріальної шкоди.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її
представник ОСОБА_2 підтримали та
уточнили заявлені позовні вимоги, в
обґрунтування яких послалися на
обставини і факти, викладені у
позовній заяві, та зазначили, що 24
грудня 2012 року між ОСОБА_1 та її
племінніком -ОСОБА_3, було укладено
договір позики, відповідно до умов
якого вона, як позичальник, передала
відповідачу гроші у розмірі 6200
доларів США. Зазначений договір було
оформлено власноручно написаною
ОСОБА_3 розпискою. Кошти відповідач
повинен був повернути за рік
частинами. Враховуючи те, що
повернення боргу у визначений строк
не було проведено, незважаючи на її
неодноразові письмові звернення, у
добровільному порядку повернути
отриману за договором суму позики в
обумовлений строк до грудня 2013 року,
ОСОБА_3 відмовився, посилаючись на
відсутність матеріальної можливості.

Посилаючись на положення статей
1046-1047, 1049 Цивільного кодексу України,
просили стягнути з відповідача на
користь позивачки заборгованість за
договором позики у сумі 53 010 грн. 00
коп., що відповідає суми боргу за
курсом за офіційним курсом
Національного Банку України на день
вирішення спору по суті, і судові
витрати у розмірі 531 грн. 57 коп.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому
засіданні позовні вимоги про
стягнення суми боргу у сумі 53010 грн.
визнав у повному обсязі та пояснив, що
ним дійсно 24 грудня 2012 року були
отримані від позивачки гроші у сумі
6200 доларів США, які він зобов`язався
повернути протягом року частинами, бо
мав намір щомісячно мати дохід він
надання спадкової квартири у найм. Н
підтвердження отримання грошей він
особисто писав розписку, оригінал
якої було надано ОСОБА_1 суду. Визнає,
що сума боргу не повернута у повному
обсязі з причини того, що життєві
обставини не дозволили йому мати
щомісячний дохід, на даний час він не
працює протягом трьох місяців. Ним було
отримано письмову вимогу позивачки
від 25 грудня 2013 року, але матеріальної
можливості провести повернення боргу
він на даний час немає. Не заперечував
провести розрахунок боргу за курсом
Національного банку України на час
вирішення спору по суті. Визнав
необхідність сплати судових витрат у
сумі 531 грн. 57 коп. на користь позивача.

Вислухавши пояснення сторін та
представника позивачки, вивчивши
матеріали справи і дослідивши надані
докази, суд у межах заявлених позовних
вимог (стаття 11 ЦПК України) установив
наступне.

Частина перша статті 626
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України) визначає цивільно - правовий
договір, як домовленість двох або
більше сторін, спрямовану на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог статті 1046 ЦК
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або
інші речі, визначені родовими
ознаками, а позичальник зобов`язується
повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів (суму позики) або
таку ж кількість речей того ж роду та
такої ж якості. Договір позики є
укладеним з моменту передання грошей
або інших речей, визначених родовими
ознаками.

Договір позики, як встановлено
статтею 1047 ЦК України, укладається у
письмовій формі, якщо його сума не
менш як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

Частиною другою цієї статті
передбачено, що на підтвердження
укладання договору позики та його
умов може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому
позикодавцем визначеної грошової
суми або визначеної кількості речей.

Позивачем суду надано оригінал
розписки від 24 грудня 2012 року, у
змісті якої зазначено (далі - мовою
оригіналу) «Я, ОСОБА_3, проживающий по
адресу АДРЕСА_1 взял в долг у ОСОБА_1
деньги в сумме 6 200 у.е. (долларов США),
обязуюсь вернуть. ОСОБА_3 24.12.2012».

Відповідачем визнано у судовому
засіданні те, що зазначену розписку
він писав особисто на підтвердження
існування на день її написання - 24
грудня 2012 року суми боргу перед
ОСОБА_1

Оглядом у судовому засіданні
представленої позивачкою оригіналу
розписки не встановлено на ній будь -
яких записів позикодавця про
повернення боргу або його частини.
Знаходження письмової розписки у
ОСОБА_1 свідчить про те, що боргове
зобов`язання до теперішнього часу не
припинено.

Отже, між сторонами було
досягнуто згоди стосовно всіх
істотних умов договору позики, а
розписка свідчить про його укладання
відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України,
та підтверджує й передання грошей
позикодавцем позичальнику.

Відповідно до частини 1 статті 1049
ЦК України, якщо договором не
встановлений строк повернення позики
або цей строк визначений моментом
пред`явлення вимоги, позика може бути
повернена позичальником протягом
тридцяти днів від дня пред`явлення
позикодавцем вимоги про це, якщо інше
не встановлено договором.

Таким чином, позивачем були
дотримані вимоги частини 1 статті 1049
ЦК України та у жовтні- грудні 2013 року
вона неодноразово повідомляла
відповідачу про необхідність
повернення їй коштів і зазначені
обставини були визнані ОСОБА_3 у
судовому засіданні, тому відповідно до
положень частини 1 статті 61 ЦПК
України вони не підлягають
доказуванню.

Зобов`язання, як зазначено в
статті 526 ЦК України, має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов`язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше
не встановлено договором або законом
(стаття 525 ЦК України).

У спірному правочині між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 винятки з цього
правила не встановлювались.

Наслідки порушення договору
позики врегульовані у статті 1050 ЦК
України, приписами частини першої
якої встановлено: якщо позичальник
своєчасно не повернув суму позики, він
зобов`язаний сплатити грошову суму
відповідно до статті 625 цього
Кодексу.

Матеріальне становище і
фінансова неспроможність відповідача
судом не приймаються до уваги. Як
наголошується в частині першій статті
625 ЦК України, боржник не звільняється
від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов`язання.

Проаналізувавши встановлені
фактичні обставини по справі, оцінивши
представлені сторонами докази в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мало місце
укладання договору позики, за умовами
якого останній отримав грошові
кошти, однак своєчасно не повернув
суму позики і таким чином прострочив
виконання грошового зобов`язання, у
зв`зку з чим сума боргу на підставі
вимог статті 1049 ЦК України підлягає
стягненню у примусовому порядку.

Виходячи з принципу
диспозитивності цивільного
судочинства, визначеного статтею 11
Цивільного процесуального кодексу
України, суд розглядає справу не
інакше як за звернення фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на наведене суд визнає
предметом спору зазначені у позовній
заяві та підтверджені у судовому
засіданні вимоги позивачки про
стягнення 6200 доларів США основного
боргу, що за офіційним курсом
Національного банку України за
станом на день вирішення спору судом -
12 лютого 2014 року, становить 53010 грн. 00
коп. (6200 х 8,55).

Відповідно до положень статті 88
ЦПК України документально
підтверджені судові витрати
позивачки стягуються з відповідача
на її користь у сумі 531 грн. 57 коп.
(а.с.1,50).

На підставі вищенаведеного,
керуючись статтями 11, 60, 79, 88, 212 - 215
Цивільного процесуального кодексу
України, статтями 204,525, 526, 533,1046, 1047, 1049
Цивільного кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2: суму
боргу - 53 010 грн. 00 коп., судові витрати
по справі у сумі 531 грн. 57 коп., усього
53 541 грн. 57 коп. (п`ятдесят три тисячі
п`ятсот сорок одна грн. п`ятдесят сім
коп.)

Апеляційна скарга на рішення суду
подається Апеляційному суду Донецької
області через Центрально - Міський
районний суд м. Макіївки протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засідання під
час оголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
Неженцева
О.В.