У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2014 рокум. КиївСуддя Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ Ситнік О.М., розглянувши
касаційну скаргу

ОСОБА_2 на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 15 листопада
2013 року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 09 січня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Державної виконавчої
служби України, Державної
казначейської служби України про
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок невиконання
судового рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у
якому зазначав, що внаслідок тривалого
невиконання постанови
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 19 травня 2010
року та рішення Європейського суду з
прав людини від 24 квітня 2013 року у
справі Shtabovenko and athers v. Ukrаine (справа №
22722/07), серед яких об'єднана справа
позивача (№ 56006/10 (ОСОБА_2 v. Ukraine) йому
було спричинено моральну шкоду, яку
оцінив у 30 тис. грн. та просив стягнути
вказану суму з відповідачів.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 15 листопада 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 09
січня 2014 року, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу суду апеляційної
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про перевагу одних
доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної
інстанції, відповідно до ст. 212 ЦПК
України, повно, всебічно досліджено і
оцінено обставини у справі, надані
сторонами докази, правильно визначено
юридичну природу спірних
правовідносин та закон, який їх
регулює.

Встановлено, що на виконання рішення
Європейського суду з прав людини від 24
квітня 2013 року Міністерством юстиції
України перераховано позивачу грошову
суму у розмірі 15 792 грн. 57 коп. у частині
виплати справедливої сатисфакції, що
підтверджено платіжним дорученням від
04 вересня 2013 року № 2105.

Суди обґрунтовано відмовили у позові
ОСОБА_2 про відшкодування моральної
шкоди згідно зі ст. 1167, 1174 ЦК України з
урахуванням роз'яснень, наведених у п. 5
постанови пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», оскільки належних доказів,
відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК
України на підтвердження того, що
невиконанням рішення суду діями
Державної виконавчої служби України та
Державної казначейської служби
України позивачу було завдано моральну
шкоду не надано; причинного зв'язку між
діями відповідачів та такою шкодою, а
також вини відповідачів, не
встановлено.

Доводи касаційної скарги зводяться до
переоцінки доказів, на правильність
висновків судів вони не впливають та їх
не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у
разі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись п. 5
ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_2 до Державної виконавчої
служби України, державної
казначейської служби України про
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок невиконання
судового рішення.

Додані до касаційної скарги матеріали
повернути особі, яка подала касаційну
скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
О.М. Ситнік