РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

643/2117/13-ц

2/643/112/14

27.02.2014

Суддя Московського районного суду м.
Харкова Горбунова Я.М., при секретарі
Маріновій О.Ю., розглянувши матеріали
позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
приватного нотаріуса Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
третя особа Московський відділ ДВС
Харківського МУЮ, про визнання
договору позики недійсним, скасування
виконавчого напису нотаріуса і
визнання його таким, що не підлягає
виконанню,

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом, в
якому просить визнати недійсним
Договір позики укладений між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, посвідчений приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу Харківської
області ОСОБА_3 22 липня 2011 року та
зареєстрований в реєстрі за № 3417;
скасувати та визнати таким, що не
підлягає виконанню, виконавчий напис №
2933 від 18 липня 2012 року, вчинений
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості
за Договором позики, посвідченим
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
реєстраційний номер 3417, у сумі 80000,00
гривень, що виникла за період 22.07.2011
року по 01.12.2011 року, а також витрат по
вчиненню виконавчого напису в сумі 1000,00
грн., а разом 81000,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог
представник Позивача зазначає, що
22.07.2011 року між ОСОБА_1 - Позивачем та
ОСОБА_2 - Відповідачем 1, був укладений
договір позики, посвідчений приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 -
Відповідачем 2 та зареєстрований в
реєстрі за № 3417. При цьому, Позивач
грошові кошти не отримував, а договір
укладений внаслідок обману. Також,
представник позивача зазначає про те,
що існують підстави для скасування та
визнання таким, що не підлягає
виконанню, виконавчий напис, вчинений
на виконання зобов'язань за договором
позики, посвідчений Відповідачем 2.

В судовому засіданні представник
Позивача позовні вимоги, викладені в
позовній та уточненій заяві,
підтвердив та просив їх задовольнити.

Відповідач 1 ОСОБА_2 та його представник
проти позову заперечували, вважаючи
дані вимоги необґрунтованими та
безпідставними, надавши письмові
заперечення та пояснення.

Відповідач 2 - Приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, та третя особа -
Московський відділ ДВС Харківського
МУЮ в судове засідання не з'явилися,
повідомлені належним чином про час та
місце розгляду справи, у зв'язку з чим
суд вважає за можливе розглянути
справу за їх відсутності.

Суд, вислухавши учасників судового
розгляду, дослідивши матеріали справи,
приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 10, 11, 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, суд розглядає справи в
межах заявлених вимог і на підставі
наданих сторонами доказів, сторони
мають рівні права щодо надання доказів,
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Відповідно до вимог ст. 203 ЦПК
України зміст правочину не може
суперечити Цивільному кодексу
України, актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним та
відповідати його внутрішній волі,
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами)
вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5-6 ст.
203 ЦК України. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Відповідно до ст.204 ЦК України
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Згідно ст. 230 ЦК України якщо одна із
сторін правочину навмисно ввела
другу сторону в оману щодо обставин,
які мають істотне значення, такий
правочин визнається судом недійсним.

22 липня 2011 року приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу Харківської області ОСОБА_3 -
Відповідач 2, було посвідчено та
зареєстровано в реєстрі за № 3417
Договір позики між ОСОБА_1 - Позивач та
ОСОБА_4 - Відповідач 1.

Відповідно до пункту 1 даного Договору
Позивач зайняв у Відповідача 1 80 000
гривень 00 коп. (еквівалент - 10 000,00
доларів США) строком до 01 грудня 2011 року
без нарахування відсотків.

Відповідно до пункту 2 Договору грошові
кошти, зазначені у пункті 1 Договору,
Позивач отримав від Відповідача 1
повністю ще до підписання Договору
позики.

Відповідно пункту 5 Договору
Відповідач 1 був наділений правом
пред'явити цей Договір до стягнення на
праві виконавчого напису нотаріуса, у
випадку, якщо Позивач не поверне
зайняті грошові кошти в обумовлений
сторонами Договору строк.

08 травня 2012 року Відповідач 1 звернувся
до Відповідача 2 із заявою про вчинення
виконавчого напису на стягнення
грошової суми з Позивача у зв'язку з
невиконанням останнім зобов'язання,
зазначеного у Договорі позики.

18 липня 2012 року на підставі заяви
Відповідача 1 приватний нотаріус
вчинив виконавчий напис про стягнення
з ОСОБА_1 заборгованості за Договором
позики у сумі 80 000 гривень 00 коп., що
виникла за період з 22.07.2011 р. по 01.12.2011 р.,
а також витрат по вчиненню виконавчого
напису в сумі 1 000 гривень 00 коп., що у
сумі складає 81 000 гривень 00 коп.

21 листопада 2012 року на підставі заяви
Відповідача 1 від 19.11.2012 р. про примусове
виконання, старшим державним
виконавцем Московського відділу ДВС
Харківського міського управління
юстиції Соклаковою О.М. була винесена
Постанова про відкриття виконавчого
провадження та відповідно відкрито
виконавче провадження на виконання
виконавчого напису приватного про
стягнення з ОСОБА_1 80 000 гривень 00 коп.

Звертаючись з позовом до суду Позивач
зазначає, що грошові кошти не були ним
отримані, як це передбачено договором,
Відповідач 1 ввів його в оману оскільки
Позивач гадав, що укладає зазначений
договір на виконання зобов'язань за
усною домовленістю зі своєю сестрою -
ОСОБА_6 (матір'ю Відповідача 1), щодо
сплати грошових коштів за реалізоване
спадкове майно.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог ст.ст. 1046- 1047 ЦК
України, за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів( суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики укладається у
письмовій формі, якщо його сума не менш
як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

Щодо показань свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_6, які були допитані в судовому
засіданні, слід зазначити наступне.

Згідно з вимогами ст. 1051 ЦК України,
якщо договір позики має бути укладений
у письмовій формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

Згідно роз'яснень, викладених в
Постанові Пленуму Верховного суду
України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину, ознакою обману є умисел у
діях однієї із сторін правочину.
Наявність умислу в діях відповідача,
істотність значення обставин, щодо
яких особу введено в оману, і сам факт
обману повинна довести особа, яка діяла
під впливом обману. Обман щодо мотивів
правочину не має істотного значення.

З наведеного слідує, що при укладенні
договору позики в письмовій формі (крім
випадків укладення його під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини)
безгрошовість такого договору не може
ґрунтуватись на свідченнях свідків, а
може бути підтверджена лише належними
і допустимими доказами (ч. 2 ст. 58, ст. 59
ЦПК України).

Крім цього, судом не встановлено
об'єктивних, чітких та несуперечливих
показань свідків, які необхідні для
встановлення об'єктивної істини в
справі при винесенні законного та
обґрунтованого рішення. На переконання
суду показання свідків є
суперечливими, містять протиріччя і не
дають змогу встановити зв'язок між
показаннями свідків, поясненнями
сторін і спірними правовідносинами, та
фактично є неспроможними підтвердити
чи спростувати наявні у справі
письмові докази та пояснення сторін.

У пункті 2 Договору позики від 22.07.2011 р.,
укладеного між Позивачем та
Відповідачем 1 зазначено: «Я, ОСОБА_1,
отримав гроші від ОСОБА_2 повністю ще до
підписання цього Договору». Договір
позики підписано сторонами, їх особи
встановлено та дієздатність
перевірено приватним нотаріусом
ОСОБА_3 - Відповідач 2, та посвідчено ним
згідно діючого законодавства. Це
свідчить про те, що Позивач своїм
підписом засвідчив правильність і
погодження з викладеними у Договорі
фактами, у тому числі з отриманням ним
грошових коштів від Відповідача 1.

Суд також критично оцінює посилання
представника позивача про те, що
договір позики між Позивачем та
Відповідачем 1, було укладено та
підписано Позивачем виключно в
результаті обману, оскільки належних
та допустимих доказів на підтвердження
цих обставин Позивачем та його
представником суду не подано, як і не
подано будь-яких доказів, які б
спростували пояснення Відповідача 1 та
його представника.

Дослідивши матеріали справи в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що доводи Позивача щодо введення його в
оману Відповідачем 1 є
необґрунтованими, недоведеними та не
підтверджені належними та допустимими
доказами.

Позивачем не доведено факт введення в
оману Позивача під час укладання
договору та наявність умислу з боку
Відповідача 1 при вчинення та
підписанні угоди, обману щодо суттєвих
умов правочину. Всі вимоги Позивача
стосовно обґрунтування позовних вимог
не підтверджені належними та
допустимими доказами.

Також Позивач зазначає, що у зв'язку з
відсутністю письмового документу
(розписки) про отримання грошових
коштів від Відповідача 1, немає жодного
документального підтвердження факту
передання йому коштів, у зв'язку з чим
не додержано вимог встановлених
частиною 2 статті 1047 ЦК України.

Однак, суд не погоджується з таким
трактуванням норм діючого
законодавства. Згідно частини 2 статті
1047 ЦК України на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Отже, частина 2 статті 1047 ЦК України не є
імперативною, а є диспозитивною нормою
права, тобто не є обов'язковою у
будь-якому випадку.

Вимоги позивача скасувати та визнати
таким, що не підлягає виконанню,
виконавчий напис № 2933 від 18.07.2012 р.,
вчинений Відповідачем 2, про стягнення
з Позивача заборгованості за Договором
позики у загальній сумі 80 000,00 грн. є
також безпідставними та такими, що не
підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про
нотаріат» (у редакції, що діяла на
момент вчинення спірного виконавчого
напису) для стягнення грошових сум або
витребування від боржника майна
нотаріуси вчиняють виконавчі написи на
документах, що встановлюють
заборгованість. Перелік документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів,
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно статті 88 Закону України
«Про нотаріат» (у редакції, що діяла на
момент вчинення спірного виконавчого
напису) нотаріус вчиняє виконавчі
написи, якщо подані документи
підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем та за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років. Якщо для вимоги, за
якою видається виконавчий напис,
законом встановлено інший строк
давності, виконавчий напис видається у
межах цього строку.

Згідно зі статтею 89 Закону України «Про
нотаріат» (у редакції, що діяла на
момент вчинення спірного виконавчого
напису) у виконавчому написі повинні
зазначатися: дата (рік, місяць, число)
його вчинення, посада, прізвище, ім'я, по
батькові нотаріуса, який вчинив
виконавчий напис; найменування та
адреса стягувача; найменування, адреса,
дата і місце народження боржника, місце
роботи (для громадян), номери рахунків в
установах банків (для юридичних осіб);
строк, за який провадиться стягнення;
суми, що підлягають стягненню, або
предмети, які підлягають витребуванню,
в тому числі пеня, проценти, якщо такі
належать до стягнення; розмір плати,
сума державного мита, сплачуваного
стягувачем, або мита, яке підлягає
стягненню з боржника; номер, за яким
виконавчий напис зареєстровано; дата
набрання юридичної сили; строк
пред'явлення виконавчого напису до
виконання. Виконавчий напис
скріплюється підписом і печаткою
нотаріуса.

Згідно пункту 2.1. Глави 16 «Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України», затвердженого Наказом № 296/5
від 22.02.2012 р. зазначено, що для вчинення
виконавчого напису стягувачем або його
уповноваженим представником нотаріусу
подається заява, у якій, зокрема, мають
бути зазначені: відомості про
найменування і місце проживання або
місцезнаходження стягувача та
боржника; дата і місце народження
боржника - фізичної особи, місце його
роботи; номери рахунків у банках,
кредитних установах, код за ЄДРПОУ для
юридичної особи; строк, за який має
провадитися стягнення; інформація щодо
суми, яка підлягає стягненню, або
предметів, що підлягатимуть
витребуванню, включаючи пеню, штрафи,
проценти тощо. Заява може містити також
іншу інформацію, необхідну для
вчинення виконавчого напису.

Пунктом 2.2. Глави 16 «Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України»,
затвердженого Наказом № 296/5 від 22.02.2012
р. визначено, що у разі якщо нотаріусу
необхідно отримати іншу інформацію чи
документи, які мають відношення до
вчинення виконавчого напису, нотаріус
вправі витребувати їх у стягувача.

Пунктом 3.1. Глави 16 «Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України»,
затвердженого Наказом № 296/5 від 22.02.2012
р. визначено, що нотаріус вчиняє
виконавчі написи: якщо подані
документи підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем; за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років.

У пункті 3.2. Глави 16 «Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України»,
затвердженого Наказом № 296/5 від 22.02.2012
р. зазначено, що безспірність
заборгованості підтверджують
документи, передбачені Переліком
документів, за якими стягнення
заборгованості провадиться у
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 29.06.99 N 1172.

У відповідності до «Переліку
документів, за якими стягнення
заборгованості провадиться у
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів»,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 29.06.1999 р. N 1172,
нотаріально посвідчені угоди, що
передбачають сплату грошових сум,
передачу або повернення майна, а також
право звернення стягнення на
заставлене майно. Для одержання
виконавчого напису подаються: а)
оригінал нотаріально посвідченої
угоди; б) документи, що підтверджують
безспірність заборгованості боржника
та встановлюють прострочення
виконання зобов'язання.

Суд вважає, що інформації, зазначеної у
заяві (відомості про найменування і
місце проживання або місцезнаходження
стягувача та боржника; інформація щодо
суми, яка підлягає стягненню;
індивідуальний податковий номер
боржника), необхідних для вчинення
виконавчого напису достатньо, про що
також свідчить відкрите виконавче
провадження Московським відділом
Державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції. Таким чином, дії Відповідача 2
щодо вчинення виконавчого напису є
законними та правомірними.

На підставі вищезазначеного, суд
приходить до висновку, що підстав для
задоволення позовних вимог немає, а
тому суд відмовляє позивачу у
задоволенні позову у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215,218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається через Московський районний
суд до Апеляційного суду Харківської
області протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -
Я.М.
Горбунова