АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1025/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19,21 Коваль А. Б.
Доповідач в апеляційній інстанції
Сіренко Ю. В. РІШЕННЯ
10 квітня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоСіренко Ю. В. суддівМіщенко
С. В. , Трюхан Г. М. при
секретаріПосипайко А.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 20 лютого 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8 про
визнання договору дарування недійсним
та зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
третя особа: ОСОБА_8 про усунення від
права спадкування, -
в с т а н о в и л а :
У червні 2013 року ОСОБА_7 звернувся до
суду із вказаним позовом,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 16
травня 1956 року його батьки ОСОБА_6 та
ОСОБА_9 зареєстрували шлюб, а
ІНФОРМАЦІЯ_1 народився він.
20 вересня 1990 року батько купив в
Уманського міськвиконкому квартиру
АДРЕСА_1, у якій він проживав разом з
членами сім'ї і яка складає 39/100 долей
Батько з матір'ю проживали у цій
квартирі разом до смерті матері, яка
померла 30 листопада 2011 року. Після
смерті матері залишилося спадкове
майно у вигляді половини
вищезазначеної квартири. Він і ОСОБА_6 є
спадкоємцями за законом майна, яке
залишилося після смерті матері у
У встановлений законом шестимісячний
термін він звернувся до Уманської
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини після
смерті матері. Нотаріусом був
направлений запит до Уманського
виробничого відділку КП «Черкаське
обласне об'єднане бюро технічної
інвентаризації» про наявність
нерухомого майна померлої ОСОБА_9, на що
була надана відповідь, що право
власності за ОСОБА_9 в будинку по
АДРЕСА_1 не зареєстровано.
Восени 2013 року із поданого до нього
відповідачами позову про втрату права
на проживання йому стало відомо, що
ОСОБА_6 у січні 2012 року подарував 39/200
частини спірної квартири та 0,0447 га
земельної ділянки по АДРЕСА_1 ОСОБА_8.
ОСОБА_6 мав право власності на половину
квартири, як на спільне майно подружжя
і також на половину спадкового майна,
яке також складалося з половини
квартири. Більш того, він фактично
прийняв спадщину, так як на день смерті
матері проживав разом з нею. Однак
розпорядитися спадковим майном він міг
лише, отримавши свідоцтво про право на
спадщину, так як відповідно до ст. 1297 ЦК
України спадкоємець, який прийняв
спадщину, у складі якої є нерухоме
майно, зобов'язаний звернутися до
нотаріуса за видачею йому свідоцтва
про право на спадщину на нерухоме
Таким чином, батько розпорядився
незаконно, в тому числі і його
спадщиною, чим позбавив його права на
Посилаючись на вказані обставини
позивач просив визнати недійсним
договір дарування частини житлового
будинку АДРЕСА_1 від 10 січня 2012 року, за
яким ОСОБА_6 подарував 39/200 частин
будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_8 та договір
дарування земельної ділянки від 10
січня 2012 року за яким ОСОБА_6 подарував
ОСОБА_8 земельну ділянку розміром 0,0474
га, під кадастровим номером
В ході розгляду справи ОСОБА_6
звернувся до суду із зустрічним
позовом, до ОСОБА_7, про усунення від
права на спадкування за законом після
смерті ОСОБА_9 спадкоємця першої
черги ОСОБА_7 її сина, внаслідок
невиконання ним обов'язків по
утриманню спадкодавця.
Вказував про те, що його дружина ОСОБА_9
тяжко хворіла, через тяжку хворобу була
у безпорадному стані, потребувала
постійного піклування, стороннього
догляду, матеріальної допомоги та
моральної підтримки.
Такої допомоги ніхто, крім нього та
онука ОСОБА_8, їй не надавав. Її рідний
син ОСОБА_7, маючи таку можливість, від
надання спадкодавцю будь-якої
матеріальної допомоги та моральної
підтримки категорично відмовився.
Відповідач не брав участі у догляді за
хворою, не цікавився станом її здоров'я,
не відвідував її та не вчиняв жодних
інших дій щодо утримання та надання їй
будь-якої допомоги, байдуже відносився
до стану здоров'я матері, чудово
усвідомлюючи необхідність надання їй
допомоги та підтримки, тобто нехтував
своїми обов'язками, передбаченими
Тому вважає, що відповідач ОСОБА_7, як
спадкоємець, який ухилявся від надання
допомоги на утримання спадкодавця, що
перебував у безпорадному стані та
потребував стороннього догляду і
допомоги, підлягає усуненню від
Рішенням Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 20.02.2014 року
позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8 про
визнання договору дарування недійсним
задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування
частини житлового будинку від 10 січня
2012 року щодо дарування ОСОБА_6 ОСОБА_8
39/200 частин житлового будинку, що
знаходиться в АДРЕСА_1, зареєстрований
в реєстрі за № 4-36.

В іншій частині позовних вимог -
відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа ОСОБА_8
про усунення від права спадкування -
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_6 подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального права, просив скасувати
рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_7 про визнання недійсним договору
дарування частини житлового будинку
від 10 січня 2012 року та ухвалити в цій
частині нове рішення про відмову в
позові.

Крім того, апелянт просив скасувати
рішення в частині відмови в
зустрічному позові та ухвалити нове,
яким зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
третя особа ОСОБА_8 про усунення від
права спадкування - задовольнити. В
іншій частині рішення суду просив
залишити без змін.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обгрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка
правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

За змістом статті 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_9
являються власниками 39/100 частин
житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
Уманською державною нотаріальною
конторою 20.09.1990 року за реєстром № 1-7321.

Вказана квартира є спільною сумісною
власністю подружжя, тобто ОСОБА_6 та
ОСОБА_9 являються власниками по 39/200
частин спірного майна. Вказаний факт
сторонами не оспорюється, а тому в силу
ст. 61 ЦПК України не підлягають
доказуванню.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1 від 04.05.2012 року. (а.с. 11)

Після її смерті відкрилась спадщина у
вигляді 39/200 частин зазначеного
житлового будинку АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, що
право власності на спадкове майно
спадкоємцями не оформлено.

10.01.2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8
укладено договір дарування , згідно
якого ОСОБА_6 подарував а ОСОБА_8
прийняв в дар 39/200 частин житлового
будинку з прибудовами, що знаходяться в
АДРЕСА_1, розташованого на присадибній
земельній ділянці розміром 2039 кв.м.
(а.с. 4-5)

Відповідно до ст. 717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Статтею 203 ЦК України встановлено
вимоги, додержання яких є необхідним
для чинності правочину.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваних правочин).

Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. Власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії ,
які не суперечать закону.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів вважає помилковими висновки
суду про те, що спірний договір
дарування необхідно визнати недійсним,
так як дарувальник ОСОБА_6, не
прийнявши у законний спосіб спадщину,
здійснив відчуження житлового будинку
шляхом дарування 39/200 частин житлового
будинку з прибудовами , що знаходиться
в АДРЕСА_1.

Волевиявлення ОСОБА_6, на укладення
договору дарування, як власника 39/200
частин спірного майна, було вільним і
відповідало його внутрішній волі та не
порушувало будь- чиїх прав.

Таким чином, оскільки судом першої
інстанції винесено рішення в цій
частині позовних вимог при неповному
з'ясуванні обставин, що мають значення
для справи та з порушенням норм
матеріального права, колегія суддів
вважає рішення суду в частині визнання
недійсним договору дарування частини
житлового будинку скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні вказаних позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про усунення
від права спадкування, суд виходив з
того, що позивачем не надано належних
та допустимих доказів для задоволення
вказаних вимог.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Зокрема, вбачається, що позивачем не
наведено доказів у підтвердження
звернення спадкодавця до відповідача з
проханням про надання їй будь-якої
допомоги, відсутні будь-які докази
матеріальної та фізичної можливості
відповідача надати таку допомогу. Та
обставина, що син та мати не
спілкувались протягом тривалого часу,
як стверджує позивач, не свідчить про
факт умисного ухилення відповідача від
надання їй допомоги.

Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України, за
рішенням суду особа може бути усунена
від права на спадкування за законом,
якщо буде встановлено, що вона
ухилялась від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Під безпорадним станом слід розуміти
безпомічність особи, неспроможність її
своїми силами через похилий вік, тяжку
хворобу або каліцтво фізично та
матеріально самостійно забезпечити
умови свого життя, у зв'язку з чим ця
особа потребує стороннього догляду,
допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який потребував
допомоги, полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
уникнення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю,
тобто ухилення, пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій.

Таким чином, ухилення
характеризується умисною формою вини.

Відповідно до абзацу 3 п.6 постанови
Пленуму Верховного Сyду України "Про
судову практику у справах про
спадкування" за № 7 від 30.05.2008 року,
безпорадним слід розуміти стан особи,
зумовлений похилим віком, тяжкою
хворобою або каліцтвом, коли вона не
може самостійно забезпечити умови
свого життя, потребує стороннього
догляду, допомоги та піклування.

Цим же пунктом визначено, що факт
ухилення особи від виконання обов'язку
щодо утримання спадкодавця
встановлюється судом за заявою
заінтересованої особи (інших
спадкоємців або територіальної
громади). При цьому слід враховувати
поведінку особи, розуміння нею свого
обов'язку щодо надання допомоги, її
необхідність для існування
спадкодавця, наявність можливості для
цього та свідомого невиконання такою
особою встановленого законом
обов'язку.

Для задоволення позовних вимог у
справах про усунення від права на
спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має
значення сукупність обставин: ухилення
особи від надання спадкодавцеві
допомоги при можливості її надання,
перебування спадкодавця в
безпорадному стані, потреба
спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Лише при одночасному настанні
наведених обставин і доведеності
зазначених фактів в їх сукупності
спадкоємець може бути усунений від
спадкування.

Колегія суддів вважає, що позивач не
надав суду жодних письмових доказів,
або достовірно підтверджених свідчень
того, що відповідач самоусунувся від
надання допомоги матері, залишив її в
безпорадному стані, коли вона
потребувала сторонньої допомоги.

Суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку, що підстави усунення
ОСОБА_7 від права на спадкування після
смерті ОСОБА_9 на які вказує позивач,
відсутні.

Наведене свідчить, що рішення суду в
цій частині ухвалене з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги в цій
частині правильності висновків суду не
спростовують і не дають підстав для її
задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 20 лютого 2014
року у даній справі змінити.

Скасувати рішення Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 20 лютого 2014 року в частині
визнання недійсним договору дарування
частини житлового будинку від 10 січня
2012 року щодо дарування ОСОБА_6 ОСОБА_8
39/200 частин житлового будинку, що
знаходиться в АДРЕСА_1, зареєстрований
в реєстрі за № 4-36.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

ОСОБА_7 у позові до ОСОБА_6, ОСОБА_8 про
визнання недійсним договору дарування
частини житлового будинку від 10 січня
2012 року щодо дарування ОСОБА_6 ОСОБА_8
39/200 частин житлового будинку, що
знаходиться в АДРЕСА_1, зареєстрований
в реєстрі за № 4-36 - відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з часу
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :