Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1930/14
Головуючий у 1-й інстанції: Погрібна О.М.
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової
Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Токмацького районного суду
Запорізької області від 11 березня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа - Токмацька міська
рада Запорізької області, про усунення
порушень права користування земельною
ділянкою,

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вищевказаним позовом, який в
ході розгляду справи було неодноразово
уточнено. В обґрунтування позову
зазначала, що вона та відповідач є
співвласниками житлового будинку
АДРЕСА_1. Позивачу на праві власності на
підставі договору міни від 22.03.2001 року
належать 14/25 частин вказаного будинку,
а відповідачу на підставі договору
купівлі - продажу від 17.07.1984 року - 11/25
частин.

Восени 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
Токмацького районного суду
Запорізької області з позовом до
ОСОБА_4 про поділ майна, що перебуває у
спільній частковій власності. Рішенням
суду від 30.12.2013 року жилий будинок
поділено в натурі, порядок
користування земельною ділянкою не
визначений. Проте, відповідач на
власний розсуд межує землю, встановив
без її згоди огорожі, чим порушує її
права як землекористувача.

Посилаючись на зазначені обставини,
ОСОБА_3 просила суд зобов'язати ОСОБА_4
усунути перешкоди у користуванні
земельною ділянкою шляхом знесення
встановлених без її згоди, як
співвласника жилого будинку АДРЕСА_1,
огорожі № 5, розташованої у дворі
спільного користування перед житловим
будинком та огорожі № 7, 8, 9, 10, 11, 12,
розташованої за житловим будинком у
дворі та городі спільного
користування.

Рішенням Токмацького районного суду
Запорізької області від 11 березня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішення
суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу,
в якій, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з
недоведеності викладених у позовній
заяві обставин. Колегія суддів
погоджується з таким висновком суду.

Так, при розгляді справи встановлено,
що позовні вимоги ОСОБА_3 ґрунтуються
на захисті її майнових прав як
співвласника житлового будинку з
надвірними побудовами та
землекористувача у здійсненні
повноважень з користування та
розпорядження даним нерухомим майном.

За загальним правилом, встановленим
ст.ст. 3 і 15 ЦПК України кожна особа має
право на захист свого цивільного права
в разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Зокрема, гарантуючи захист права
власності, закон надає власнику право
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав, а способи захисту права
власності передбачені нормами ст.ст. 16,
386, 391 ЦК України, якими встановлено
право власника звернутися до суду з
вимогою про захист порушеного права
будь-яким способом, що є адекватним
змісту порушеного права, який ураховує
характер порушення та дає можливість
захистити порушене право.

Крім того, відповідно до ст. 152 ЗК
України держава забезпечує громадянам
та юридичним особам рівні умови
захисту права землекористування.

Таким чином, у розумінні
вищезазначених правових норм
вирішення питання щодо судового
захисту права власності або
користування закон пов'язує з
існуванням самого факту порушення
таких прав або перешкоджання у
здійсненні законних повноважень з
розпорядження чи використання власним
або чужим майном з боку інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, сторони є
співвласниками житлового будинку
АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 на підставі договору міни від
22.03.2001 року, посвідченого державним
нотаріусом Токмацької державної
нотаріальної контори Зиріною Є.О., на
праві власності належать 14/25 частин
вказаного житлового будинку, що
розташовані на земельній ділянці
розміром 1864 кв.м., на якій також
знаходяться і господарчі будівлі,
серед яких зазначено паркан 1 (а.с. 8, 11,
12).

ОСОБА_4 на підставі договору купівлі -
продажу від 17.07.1984 року, посвідченого
державним нотаріусом Токмацької
державної нотаріальної контори Таран
К.О., на праві власності належать 11/25
частин житлового будинку АДРЕСА_1, що
знаходиться на земельній ділянці 1833,3
кв.м. У договорі серед надвірних
будівель, що є на земельній ділянці,
зазначена огорожа № 1 (а.с. 9-10).

Як вбачається з рішення виконкому
Токмацької міської ради Запорізької
області № 48 від 21 лютого 2001 року, розмір
земельної ділянки, що встановлений
громадянам ОСОБА_4 та ОСОБА_7, які
мешкають на АДРЕСА_1, становить 1864 кв.м.
(а.с. 13).

Порядок користування земельною
ділянкою між сторонами по справі не
визначений.

Суд першої інстанції дійшов до вірного
висновку, що суб'єктом права власності
на вказану земельну ділянку, в
розумінні ст. 80 ЗК України є
територіальна громада м. Токмак, та у
відповідності до ст. 83 ЗК України
вказана земельна ділянка відноситься
до земель комунальної власності.

Відповідно до Витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності від
09.09.2013 року у відомостях про складові
частини об'єкта нерухомого майна 22/50
частини житлового будинку за
вищевказаною адресою, що належить
ОСОБА_4 зазначені огорожі № 1, № 2, № 3
(а.с. 47-48).

Згідно даних технічного паспорту на
садибний (індивідуальний) житловий
будинок за адресою: АДРЕСА_1, що
виготовлений станом на 28 лютого 2014
року, зазначені огорожа № 1, 3, 5, 7, 8, 9,
огорожа № 10, 11, 12. В особливих відмітках
вказано, що «на теперішній час до
огорожі № 2 відноситься огорожа 5 та
хвіртка 6, до огорожі № 3 відносяться
огорожі 7, 8, 9, 10, 11, 12» (а.с. 167-169).

За приписами ст.ст. 10 і 60 ЦПК України
позивач зобов'язаний за допомогою
належних і допустимих доказів довести
фактичну і правову підставу своїх
вимог.

Однак, позивач усупереч наведених норм
закону не навела переконливих доказів
на підтвердження доводів своєї
позовної заяви щодо існування перешкод
у користуванні земельною ділянкою та
щодо встановлення огорож саме
відповідачем. Більш того, з матеріалів
справи та пояснень допитаних в суді
першої інстанції свідків вбачається,
що огорожі у дворі та за будинком були
встановлені ще попередніми
співвласниками будинку.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, оскільки є
повторенням обставин, якими позивач
обґрунтовувала свої позовні вимоги,
всебічна оцінка яким була дана судом
першої інстанції, і зводяться лише до
особистої незгоди з висновками суду
щодо їх оцінки.

Докази та обставини, на які посилається
ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були
предметом дослідження суду першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що судом повно і всебічно
з'ясовані обставини справи, що мають
для неї значення, висновки
відповідають цим обставинам і набутим
доказам, характер правовідносин між
сторонами судом визначений правильно,
рішення ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
підстав для його скасування або зміни
не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Токмацького районного суду
Запорізької області від 11 березня 2014
року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: