РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2014 року

Рівненський міський суд Рівненської
області в складі:

головуючого судді Сидорука Є.І.

при секретарі Терешкович Ю.М.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Рівне цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
виділення частки із майна, що перебуває
у спільній сумісній власності,
визнання права власності на спадкове
майно,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Рівненського
міського суду із цивільним позовом до
ОСОБА_2 про виділення частки із майна,
що перебуває у спільній сумісній
власності, визнання права власності на
спадкове майно.

В судовому засіданні позивач заявлені
вимоги підтримала повністю, за мотивів,
що викладені у позовній заяві. Просила
позов задоволити повністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином у
встановлений законом строк, до початку
розгляду справи подав до суду заяву про
розгляд справи без його участі та
вказав, що позовні вимоги визнає в
повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
повно, всебічно та об'єктивно
дослідивши матеріали справи та
оцінивши їх в сукупності, приходить до
наступного висновку.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду із захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім випадків
встановлених ст. 61 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК
України у разі визнання відповідачем
позову суд за наявності для того
законних підстав ухвалює рішення про
задоволення позову.

Судом встановлено, що вва про право
власності на житло від 09 березня 1993
року посвідченого Фондом
державно-комунального майна міської
Ради народних депутатів АДРЕСА_1 на
праві приватної спільної сумісної
власності належить ОСОБА_4 (її бабі),
ОСОБА_3 (її діду) та ОСОБА_2 (її рідному
дядькові).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3, а
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4, у зв»язку з
чим відкрилась спадщина на їх частку у
спільній сумісній власності.
Спадкоємцями за законом були ОСОБА_2 та
її мати ОСОБА_5

Як спадкоємець першої черги за законом,
у відповідності до ст.1269 ЦК України, її
мати звільнена від обов»язку подачі
заяви про прийняття спадщини, оскільки
була особою, яка постійно проживала зі
спадкодавцями і таким чином прийняла
спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_3 її мати - ОСОБА_5 померла,
відповідно, у неї виникло право на
спадщину після смерті її батьків- її
діда і баби.

У зв»язку з правовою необізнаністю, у
встановлений законом шестимісячний
термін вона не звенрнулася до
нотаріальної контори з приводу
прийняття спадщини після смерті
матері, так як постійно проживала зі
спадкодавцем і вважала, що прийняла
спадщину.

Рішенням Рівненського міського суду
від 07 жовтня 2013 року їй визначено
додатковий строк для прийняття
спадщини після смерті матері. Однак,
при зверненні до нотаріуса було
відмовлено за причини того, що її мати у
встановленому законом порядку не
приймала спадщину після смерті
батьків, рекомендовано звернутися до
суду.

У відповідності до ст.1261 ЦК України, її
мати ОСОБА_5 є спадкоємцем першої черги
за законом після смерті ОСОБА_3 та
ОСОБА_4

Згідно ст. 370 ЦК України, співвласники
мають право на виділ у натурі частки із
майна, що є у спільній сумісній
власності. У разі виділу частки із
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
кожного із співвласників у справі
спільної сумісної власності є рівними,
якщо інше не встановлено за
домовленістю між ними, законом або
судом.

В судовому засіданні не встановлено, що
між сторонами укладався будь - який
договір про визначення інших часток, а
тому частка ОСОБА_4 та ОСОБА_3 складає по
1/3 частині кв.АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.1266 ЦК України
визначено, що внуки, правнуки
спадкодавця спадкують ту частку
спадщини, яка належала б за законом
їхнім матері, батькові, бабі, дідові,
якби вони були живими на час відкриття
спадщини.

Її дядько-ОСОБА_2 не примав спадщину
після смерті батьків, разом з ними на
час відкриття спадщини не проживав, до
нотаріальної контори не звертався.

Таким чином, в судовому засіданні
встановлені визначені законом
підстави задоволення позову, а
визнання відповідачем пред'явленого
позову не суперечить закону, не порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб.

Оцінюючи в сукупності докази, суд
вважає, що позовні вимоги є
обґрунтованими та такими, що
підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 58, 60, 212-215, 218, 294, 296, 297
Цивільного Процесуального Кодексу
України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити.

Виділити із спільної сумісної
власності кв.АДРЕСА_1 частки в
розмірі по 1/3 частини квартири за
ОСОБА_4, померлою ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3,
померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на спадкове майно після смерті ОСОБА_3
та ОСОБА_4, яке складається з 2/3
частини АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через Рівненський міський суд з
поданням в десятиденний строк
апеляційної скарги з дня проголошення
рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
Сидорук Є.І.

Повний текст рішення виготовлено 09.02.2014
року.

Суддя :
Сидорук Є.І.