ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Кадєтової О.В.,

Мостової Г.І.,
Остапчука Д.О.,

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, публічного
акціонерного товариства «БМ Банк» про
визнання договору поруки припиненим,
за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 22 жовтня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Черкаської
області від 25 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом. Зазначала, що
на забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_4, як позичальника за кредитним
договором, між нею та TOB «БМ Банк» 23
травня 2008 року було укладено договір
поруки № 6/35/230508, відповідно до умов
якого, у разі невиконання
позичальником зобов'язання за
договором № 6/35/230508 невідновлювальної
кредитної лінії, вона відповідає перед
кредитором за зобов'язаннями
позичальника як солідарний боржник. У
зв'язку з тим, що ОСОБА_4 не виконав
вимоги щодо дострокового повернення
кредиту в повному обсязі, 5 квітня 2011
року нотаріусом було вчинено
виконавчий напис про дострокове
повернення кредитних коштів шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки. Вважаючи, що порука
припинилась, оскільки строк виконання
зобов'язання настав 5 квітня 2011 року, а
банк не звернувся до суду з позовом до
поручителя у строк визначений ст. 559 ЦК
України, просила визнати договір
поруки припиненим.

Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 22 жовтня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Черкаської області
від 25 листопада 2013 року, у задоволенні
позову відмовлено.

ОСОБА_3 звернулась до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із касаційною скаргою, в якій
просить скасувати оскаржувані судові
рішення, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права, ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково.

Відмовляючи у задоволенні позову про
припинення поруки, суд першої
інстанції виходив із того, що оскільки
у кредитному договорі чітко визначений
строк виконання основного зобов'язання
(строк погашення кредиту) - 22 травня 2018
року, банк має пред'явити вимогу до
поручителя починаючи з цієї дати
протягом шести місяців. На час подання
позову цей строк не пропущено. Крім
того, апеляційний суд, залишаючи без
змін рішення суду першої інстанції,
зазначав про те, що шестимісячний строк
пред'явлення вимоги до поручителя не
може відраховуватися, а ні з 1 лютого 2011
року, а ні з 5 квітня 2011 року, оскільки
вимога банку від 9 лютого 2011 року, як і
виконавчий напис нотаріуса,
стосувалась несплати чергового
платежу, а не зміни строку повернення
кредиту.

Проте повністю з такими висновками
судів погодитись не можна.

Судом установлено, що 23 травня 2008 року
між ОСОБА_4 та TOB «БМ Банк» укладено
кредитний договір № 6/35/230508, за умовами
якого банк зобов'язувався надати
позичальнику кредит у розмірі 81500
доларів США з кінцевим строком
повернення 22 травня 2018 року.

На забезпечення виконання зобов'язання
за кредитним договором 23 травня 2008 року
між ОСОБА_3 та ТОВ «БМ Банк» укладено
договір поруки № 6/35/230508, згідно умов
якого поручитель зобов'язувалась
відповідати перед банком у повному
обсязі за своєчасне та повне виконання
зобов'язань боржника за кредитним
договором.

Згідно п. 5.1.4 кредитного договору при
настанні випадків, передбачених п.п.
9.3-9.4 договору позичальник зобов'язаний
достроково повернути заборгованість
та проценти в повному обсязі, а також
оплатити всі суми пені і штрафу.
Невиконання позичальником зобов'язань,
передбачених цим пунктом, є підставою
для примусового стягнення всієї
заборгованості.

Відповідно до п. 9.4 договору у випадку
виникнення у позичальника
прострочення заборгованості за
погашення кредиту та/або зі сплати
процентів за користування ним більше 10
календарних днів, банк надсилає
позичальнику повідомлення, в якому
зазначається сума прострочення та
термін сплати. У випадку невиконання
позичальником вимоги банку в термін,
встановлений у повідомленні, датою
погашення кредиту вважається
наступний день після дати, зазначеної в
повідомленні. В цю дату позичальник
зобов'язується повернути банку суму
кредиту, проценти та інші платежі,
передбачені даним договором.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

З матеріалів справи вбачається, що 9
лютого 2011 року банком на адресу ОСОБА_4
надіслано вимогу про те, що протягом
тридцяти днів з моменту отримання
даного повідомлення він має
достроково в повному обсязі погасити
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 82 104, 92 долари США.

Враховуючи наведене, у зв'язку з тим, що
позичальник не виконував зобов'язання
за кредитним договором, банк
реалізував своє право на дострокове
повернення заборгованості та зміну
термінів погашення кредиту, як це
передбачено п.п. 5.1.4, 9.4 договору.

На зазначені положення договору та
обставини справи суд уваги не звернув,
ніякої оцінки їм не дав.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про те, що строк виконання
основного зобов'язання - 22 травня 2018
року є помилковим, оскільки п.п. 5.1.4, 9.4
кредитного договору передбачено
можливість зміни строку виконання
зобов'язань за кредитним договором.

Отже, суд мав з'ясувати чи змінився
строк виконання зобов'язання за
кредитним договором у зв'язку з
направленням банком вимоги 9 лютого 2011
року відповідно до умов та порядку,
визначених договором.

Апеляційний суд також зазначених
обставин не врахував, дійшов
передчасного висновку про те, що строк
виконання зобов'язання не змінювався.

Наведені порушення норм
процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК
України) унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи, тому
судові рішення не можна визнати
законними та обґрунтованими, в зв'язку
з чим вони підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 22 жовтня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Черкаської
області від 25 листопада 2013 року
скасувати, а справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І.
Наумчук Судді: Т.Л.
Ізмайлова О.В.
Кадєтова Г.І.
Мостова Д.О.
Остапчук