Дата документу 07.02.2014
Справа № 334/2886/13-ц
Провадження № 2/334/47/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2014р. Ленінський райсуд м.Запоріжжя
у складі:

головуючого - МАХІБОРОДА
Н.О.;

при секретарі - КУЗЬМЕНКО
О.О.;

за участі адвокатів - ОСОБА_1 та
ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення
додаткового строку для подання заяви
про прийняття спадщини /3-я особа:
приватний нотаріус Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_5/,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3, який є братом
відповідача ОСОБА_4 по лінії батька,
звернувся до суду з позовом про
визначення йому додаткового строку,
достатнього для подання заяви про
прийняття спадщини після смерті батька
- ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 При
цьому, позивач посилається на те, що
він, проживаючи в АДРЕСА_1, пропустив
строк для прийняття спадщини з
поважної причини, т.я. дізнався про
смерть батька, який проживав в
м.Запоріжжі, тільки у лютому 2013р. через
своїх знайомих. Оскільки після смерті
батька залишилася спадщина, яка
складається з 1/5 частки АДРЕСА_2,
позивач претендує на право власності
на 1/10 частку вищевказаної квартири в
порядку спадкування за законом.

Адвокат позивача підтримала в судовому
засіданні доводи ОСОБА_3, посилаючись
на те, що відповідач навмисно не
сповістив свого брата про смерть
батька, тому, позивачем пропущений
строк пред'явлення заяви про прийняття
спадщини з поважної причини.

Відповідач проти позову заперечує,
пояснивши суду, що з позивачем він не
спілкується більше 20 років, за весь цей
час позивач жодного разу не приїздив до
батька, не бачився ні з ним, ні з
відповідачем, долею та здоров'ям батька
не цікавився, матеріально не допомагав,
що підтверджується тим фактом, що
позивач навіть не знав про психічну
хворобу батька, що він близько 10 років
проходив курс лікування, і в стаціонарі
спеціалізованого лікувального закладу
і амбулаторно, а також, про те, що батько
фактично проживав останні роки перед
своєю смертю в с.Павлівське,
Вільнянського району Запорізької
області, де помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і
похований на місцевому кладовищі.
Тобто, позивач не хотів знати ні про
життя батька, ні про його смерть, через
байдуже ставлення до нього.

Адвокат відповідача пояснив в судовому
засіданні, що позивач не довів суду
жодної поважної причини, через які він
не звернувся до нотаріальної контори у
встановлений законом строк з заявою
про прийняття спадщини після смерті
батька. До того, його доводи, про те, що
він приїздив в м.Запоріжжя до батька та
спілкувався з ним, спростовуються
представленими суду доказами. Жодного
свідчення сусідів, або знайомих
позивача, які б підтвердили той факт, що
позивач цікавився життям батька,
зустрічався з ним або допомагав йому,
суду не представлені. Крім того, той
факт, що позивач жодного разу не був в
квартирі батька підтверджується і тим,
що він навіть не знав, з ким проживав
батько, що квартира приватизована на
всю родину батька, тобто: і на його
дружину і на двох дітей, тому, він
заявив в своєму позові, що претендує на
? частку квартири. У зв'язку з чим, в
позові йому слід відмовити.

3-я особа по справі - приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_5 надала суду копію
спадкової справи №9/2011 заведеної після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6, та
просить суд розглянути справу на
розсуд суду за її відсутності.

Заслухавши позивача та
відповідача, їх адвокатів, свідка
ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи та
оцінивши їх у сукупності, суд вважає,
що позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав:

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 /а.с.6/,
який є батьком позивача та відповідача.
Після його смерті, відкрилася спадщина
на 1/5 частку АДРЕСА_2, за місцем
реєстрації ОСОБА_6, що підтверджується
свідоцтвом про право власності на
житло №961/257-913 БП від 04.07.1994р., виданим
адміністрацією Запорізького
трансформаторного заводу ДК
«Запоріжтрансформатор» /а.с.60/ та
інформаційною довідкою з реєстру прав
власності на нерухоме майно за №6119042
від 12.07.2013р. /а.с.40/.

Як встановлено у судовому засіданні,
після смерті ОСОБА_6, його син - ОСОБА_4,
відповідач по справі, звернувся 29.06.2011р.
до приватного нотаріуса Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_5 з
заявою про прийняття спадщини, що
підтверджується матеріалами спадкової
справи №9/2011 зареєстрованої в
спадковому реєстрі за №51353040 /а.с.77-78/.
Після чого, ОСОБА_4 отримав свідоцтво
про право власності на спадкове майно
за законом від 11.10.2013р. на 1/5 частку
АДРЕСА_2 /а.с.67-68/, де, також, він має право
власності: на 1/5 частку квартири на
підставі свідоцтва про право власності
на житло №961/257-913 БП від 04.07.1994р.,
виданого адміністрацією Запорізького
трансформаторного заводу ДК
«Запоріжтрансформатор» /а.с.60/ та на 1/5
частку квартири на підставі свідоцтва
від 07.09.2006р. про право спадкування за
законом після смерті матері - ОСОБА_8,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.62/. Тобто,
відповідачу по справі у вищевказаній
квартирі належать на праві власності -
3/5 частки, що підтверджується витягами
з реєстру права власності на нерухоме
майно та технічним паспортом на
квартиру /а.с.61,63,64-65/. Крім того, 2/5
частки у праві власності на цю квартиру
належать: рідній сестрі відповідача -
ОСОБА_9 та її сину ОСОБА_10 /а.с.60,61/.

Також, судом встановлено, що позивач по
справі, тільки у квітні 2013р. звернувся
до суду з позовом про визначення йому
додаткового строку, достатнього для
подання заяви про прийняття спадщини
після смерті батька - ОСОБА_6, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що він,
проживаючи в АДРЕСА_1 /а.с.8/, пропустив
строк для прийняття спадщини з
поважної причини, т.я. дізнався про
смерть батька, який проживав в
м.Запоріжжі, тільки у лютому 2013р. через
своїх знайомих.

Відповідно до ст.1269 та 1270 ЦК України,
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав постійно із
спадкодавцем, має подати нотаріусу
особисто заяву про прийняття спадщини.
Строк для прийняття спадщини
встановлюється - 6 місяців, який
починається з часу відкриття спадщини.

Відповідач, відповідно до ст.1268 ЦК
України, який був зареєстрований разом
з спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, т.я. не заявив про відмову від
неї. Крім того, він, звернувся з заявою
до приватного нотаріуса про прийняття
спадку.

А позивач не скористався таким правом,
однак, він звернувся до суду з вимогою
про визначення йому додаткового
строку, достатнього для подання заяви
про прийняття спадщини через два роки з
часу відкриття спадщини. Відповідно до
ст.1272 ЦК України, суд може визначити
додатковий строк, якщо спадкоємець
пропустив встановлений законом строк з
поважних причин.

Крім того, відповідно вимогам п.24
Постанови Пленуму ВСУ «Про судову
практику у справах про спадкування»
від 30.05.2008р., вирішуючи питання про
визначення особі додаткового строку,
суд повинен дослідити поважність
причин пропуску строку для прийняття
спадщини, виходячи с того, що поважними
є причини, пов'язані з об'єктивними,
непереборними, істотними труднощами
для спадкоємця на вчинення цих дій.

Але позивач не довів в суді
поважності причин пропуску строку на
прийняття спадку, т.я. судом
встановлено, що: позивач не спілкувався
з братом, відповідачем по справі, та з
батьком - ОСОБА_6, приблизно 20 років, за
весь цей час позивач не приїздив до
батька, не бачився ні з ним, ні з
відповідачем, долею та здоров'ям батька
не цікавився, матеріально не допомагав,
що підтверджується тим фактом, що
позивач навіть не знав про психічну
хворобу батька, що він близько 10 років
проходив курс лікування, і в стаціонарі
спеціалізованого лікувального закладу
і амбулаторно. Догляд за батьком /який
ні де не працював, а отримував тільки
пенсію по інвалідності/ та його
лікування потребували фізичних та
матеріальних затрат, які повністю
лягли на плечі відповідача та його
матері, а коли вона померла в 2006р.
/загинула в ДТП/, відповідачу
допомагала сестра батька - ОСОБА_11, яка
і забрала батька жити до себе. Тобто,
позивач навіть не знав про те, що батько
фактично проживав останні роки перед
своєю смертю в с.Павлівське,
Вільнянського району Запорізької
області, разом з своєю сестрою - ОСОБА_11
Помер ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 і похований
на місцевому кладовищі, що
підтверджується довідками Павлівської
Сільради Вільнянського району
Запорізької області /а.с.89,102/.
Відповідно цих же довідок, відповідач
по справі - син ОСОБА_6 - ОСОБА_4 весь час
проживання батька в с.Павлівське,
приїздив до нього, допомагав
матеріально, купуючи продукти
харчування, одяг, надавав грошові
кошти на його догляд, на ліки,
ремонтував будинок своїми силами,
купив та встановив нові вікна. Крім
того, ОСОБА_4 повністю оплатив витрати
на поховання батька, що
підтверджується довідкою виконкому
Павлівської сільради та свідченнями
сусідів /а.с.102/.

В судовому засіданні позивач пояснив,
що він проживає із матір'ю в АДРЕСА_1,
ніде не працює, раніше неодноразово
судимий, останній раз, він був
засуджений вироком Василівського
райсуду Запорізької області від
22.11.2012р. за ст.121 ч.1 та 296 ч.4 КК України -
до 5-ти років позбавлення волі з
випробуванням на 3р. /а.с.9-12/, звільнений
він був з під варти в залі суду. Тобто,
він перебував під вартою з грудня 2011р.
по 22.11.2012р. І цю обставину, позивач
називає поважною причиною, через яку
він своєчасно не дізнався про смерть
батька, та не надав у встановлений
законом - 6-ти місячний строк заяву до
нотаріальної контори про прийняття
спадщини.

Однак, ОСОБА_6, батько позивача, помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто, позивач, якщо б він
цікавився життям та здоров'ям батька,
мав достатньо часу - більше півроку з
моменту відкриття спадщини до його
затримання, для звернення з заявою до
нотаріуса про прийняття спадщини. Але,
як встановлено судом, в нього були інші
турботи та інтереси.

Мати позивача - ОСОБА_7, пояснила в
судовому засіданні, що вона з сином
приїздила до м.Запоріжжя у жовтні 2011р.,
намагалася дізнатися про колишнього
чоловіка, однак, двері квартири їм
ніхто не відкрив. На питання про те,
чому вони не звернулися до сусідів,
родичів, або знайомих, щоб дізнатися
про долю ОСОБА_6, свідок ОСОБА_7 нічого
не відповіла, тому, суд її пояснення, як
зацікавленої особи, до доказів в
підтвердження доводів позивача, не
приймає, оскільки вони протирічать
встановлений по справі доказам.

Крім того, судом встановлено, що жодних
перешкоджань зі сторони відповідача,
або його родини в спілкуванні позивача
з батьком, не було, проти чого не
заперечує і сам позивач.

Тобто, все залежало він бажання самого
позивача в спілкуванні з батьком та
наданні йому допомоги або догляду,
однак, такого бажання у позивача і не
було, що безспірно встановлено судом.
До того ж, позивач заявив у судовому
засіданні, що розділити з відповідачем
витрати на поховання батька він не
збирається, крім того, його не цікавить
і місце поховання батька. Його
цікавлять тільки грошові кошти, які він
може отримати від спадкування 1/10
частки від вартості квартири, яка
належала батьку.

Враховуючи вищевикладене, та судову
практику колегії суддів судової палати
у цивільних справах Верховного Суду
України з розгляду справ про
спадкування, суд вважає, що вимоги
позивача є не обґрунтованими і такими,
що не підтверджені представленими по
справі доказами, тобто, позивачем не
доведено суду жодної поважної причини
пропуску встановленого законом строку
для звернення до нотаріальної контори
з заявою про прийняття спадщини після
смерті батька, які б були пов'язані з
об'єктивними, непереборними та
істотними його труднощами.

Керуючись ст.10,60,212-215 ЦПК України,
суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визначення додаткового строку для
подання заяви про прийняття спадщини
після смерті ОСОБА_6, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

На рішення суду протягом 10 днів
може бути подана апеляційна скарга до
апеляційного суду Запорізької області.

СУДДЯ: