22-ц/772/474/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Саблук С. А.Категорія:
27Доповідач: Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука
В.В.

суддів:
Медвецького С.К., Чорного В.І.,

при секретарі:
Богацькій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 10.12.2013 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ
«Виробничо-будівельно-монтажно-торгів
ельна компанія «Лів Електра Україна»,
за участю третьої особи ОСОБА_4 про
звернення стягнення на майно та
визнання права власності, -

в с т а н о в
и л а :

У січні 2012 року позивач звернувся в суд
із зазначеним позовом, посилаючись на
те, що 19.08.2009 року між ним та ОСОБА_4 було
укладено договір безпроцентної позики,
за умовами якого останній отримав в
борг грошові кошти в сумі 3 000 000 грн. та
зобов'язався їх повернути в термін до
31.12.2010 року. На забезпечення виконання
зазначеного договору безпроцентної
позики, 19.08.2009 року між позивачем та ТОВ
«ВБМТК «Лів Електра Україна» було
укладено договір застави, предметом
якого є нежитлове приміщення площею 1
957, 4 кв. АДРЕСА_1. У зв'язку з
невиконанням боржником зобов'язання по
поверненню боргу за договором позики,
позивачем на адресу боржника та ТОВ
«ВБМТК «Лів Електра Україна» були
направлені вимоги по поверненню боргу,
які залишені без належного реагування,
а тому з урахуванням уточнених вимог,
позивач просив звернути стягнення на
майно, а саме: незавершене будівництво
нежитлового приміщення площею 1 957, 4 кв.
м, розташоване АДРЕСА_1, яке є предметом
договору застави від 19.08.2009 року та
визнати за ним, в порядку звернення
стягнення на майно за договором
застави від 19.08.2009 року, право власності
на незавершене будівництво
нежитлового приміщення площею 1 957, 4 кв.
м, розташоване АДРЕСА_1, а також визнати
договір застави від 19.08.2009 року,
укладений між ним, ТОВ «ВБМТК «Лів
Електра Україна» та ОСОБА_4, дійсним і
таким, що фактично відбувся.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 10.12.2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням
суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити.

При цьому робиться посилання на
неповноту з`ясування судом обставин, що
мають значення для справи та
неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права.

В судове засідання ОСОБА_2 та його
представник не з'явились, про час та
місце розгляду справи були повідомлені
належним чином, про що свідчить
розписка представника, причин неявки
не повідомили, а тому згідно ч.2 ст. 305
ЦПК України їх неявка не перешкоджає
розгляду справи.

Представник прокуратури Вінницької
області та представник ТОВ «ВБМТК «Лів
Електра Україна» в судовому засіданні
проти задоволення апеляційної скарги
заперечували, вказавши на її
безпідставність та законність і
обґрунтованість рішення суду.

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився,
про час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, при цьому
на адресу суду ним направлено
електронне повідомлення з проханням
про відкладення розгляду справи з
посиланням на стан здоров'я, однак
судова колегія вважає за необхідне
відмовити у відкладенні розгляду
справи, оскільки ОСОБА_4 не надано
належних доказів, які б свідчили про
його неможливість з'явитись в судове
засідання.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим; законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом; обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні.

Вимогами ст. 308 ЦПК України передбачено,
що апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову,
районний суд виходив з того, що при
укладенні спірного договору застави,
сторонами не дотримано вимог закону,
зокрема ст. 577 ЦК України, а також
відсутні будь-які інші підстави для
визнання вказаного правочину дійсним.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Судом встановлено і матеріалами справи
підтверджено, що 19.08.2009 року між ОСОБА_2
та ОСОБА_4 було укладено договір
безпроцентної позики, згідно якого
останнім отримано кошти в розмірі 3 000
000 грн. терміном до 31.12.2010 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язаннь за вищевказаним договором
позики, 19.08.2009 року між ОСОБА_2
(«заставодержателем»), ТОВ «ВБМТК «Лів
Електра Україна» («заставодавцем») та
ОСОБА_4 («боржником»), в простій
письмовій формі було укладено договір
застави, згідно якого «заставодавець»
передає у заставу «заставодержателю»
незавершене будівництвом нежитлове
приміщення площею 1 957, 4 кв. АДРЕСА_1 та
«заставодержатель» набуває права
стягнення боргу за рахунок предмета
застави, у разі якщо позика, яка
забезпечена заставою, не буде погашена
«боржником» в строк до 31.12.2010 року.

Звернувшись в суд з позовом, ОСОБА_2, з
посиланням на невиконання зобов'язань
по поверненню боргу за договором
позики, заявлено вимогу про визнання
договору застави дійсним та таким, що
фактично відбувся, звернення стягнення
на майно, що є предметом договору
застави та визнання за ним право
власності на вказане майно.

Вимогами статей 11, 13 Закону України
«Про заставу» передбачено, що
заставодавцем при заставі майна може
бути його власник, який має право
відчужувати заставлене майно на
підставах, передбачених законом, а
також особа, якій власник у
встановленому порядку передав майно і
право застави на це майно. Договір
застави повинен бути укладений у
письмовій формі. У випадках, коли
предметом застави є нерухоме майно,

космічні об'єкти, транспортні засоби,
що підлягають державній реєстрації,
договір застави повинен бути
нотаріально посвідчений на підставі
відповідних правовстановлюючих
документів. Нотаріальне посвідчення
договору застави нерухомого майна,
транспортних засобів провадиться за
місцезнаходженням (місцем реєстрації)
цього майна або за місцезнаходженням
(місцем реєстрації) однієї із сторін
договору, договору застави космічних
об'єктів - за місцем реєстрації цих
об'єктів.

Відповідно до вимог ст. 577 ЦК України
якщо предметом застави є нерухоме
майно, а також в інших випадках,
встановлених законом, договір застави
підлягає нотаріальному посвідченню.

З матеріалів справи видно, що спірний
договір застави нотаріально не
посвідчувався, а укладений у простій
письмовій формі, відтак порушено
вимоги ст. 220 ЦК України і такий договір
є нікчемним.

Крім того, п. 5.2 Статуту ТОВ «ВБМТК «Лів
Електра Україна» передбачено, що
директор товариства мав право укладати
угоди без проведення загальних зборів
товариства на суму, яка не перевищує 1
000 мінімальних заробітних плат, однак
таку згоду збори засновників
товариства не надавали, оскільки
власник 75 % статутного капіталу ТОВ
«ВБМТК «Лів Електра Україна» - АТ «Лів
Електра», на момент укладення договору
застави, неправомірно був виведений зі
складу ТОВ «ВБМТК «Лів Електра
Україна» загальними зборами від 03.09.2008
року.

Факт незаконного виведення АТ «Лів
Електра», як власника 75 % статутного
капіталу, із складу ТОВ «ВБМТК «Лів
Електра Україна» підтверджено
рішенням господарського суду
Вінницької області від 01.08.2011 року,
залишеним без змін постановою
Рівненського апеляційного
господарського суду від 12.10.2011 року та
вироком Ленінського районного суду м.
Вінниці від 05.10.2011 року, яким
співзасновника та директора ТОВ ВБМТК
«Лів Електра Україна» ОСОБА_5 було
визнано винним у скоєнні злочину,
передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

На підставі наведеного, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції прийшов
до правильного висновку, щодо
безпідставності заявленого позову.

Викладені в апеляційній скарзі
твердження про те, що проста письмова
форма не суперечить нормам чинного
законодавства України, оскільки на
момент укладення договору відповідач
мав документи, що підтверджували його
право власності на вказане майно, яке
мало статус «будівельні матеріали та
обладнання», є необґрунтованими та не
спростовують висновок суду першої
інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи,
тобто ухвалене рішення відповідає
матеріалам справи та вимогам закону і
підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х
в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 10.12.2013 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: /підпис/
В.В. Оніщук

Судді:
/підпис/ С.К.
Медвецький

/підпис/ В.І. Чорний

З оригіналом вірно: