Справа № 712/1313/14ц
Провадження № 2/712/911/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2014 року Соснівський районний
суд м. Черкаси в складі:

головуючого
судді - Мельник І.О.

при
секретарі - Аліценко О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
«Черкасиобленерго» про визнання
незаконним та скасування наказу, про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до відповідача з
позовом про визнання незаконними та
скасування наказів директора
Черкаського міського РЕМ Преслицького
Р.А. від 20.12.2013 року про притягнення
позивачки до дисциплінарної
відповідальності та від 08.01.2014 року про
звільнення позивачки з роботи,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивачка
вказала, що вона працювала на посаді
контролера ІІІ групи відділу
розрахунків з фізичними особами
Черкаського міського РЕМ ПАТ
«Черкасиобленерго». Наказом
відповідача від 20.12.2013 року на неї було
накладено дисциплінарне стягнення у
вигляді догани за порушення трудової
дисципліни, а саме: невиконання заходів
безпеки при проведенні робіт по заміні
приладів обліку. Вказаний наказ на її
думку є неправомірним, оскільки жодних
порушень вона не вчиняла, а
відповідачем порушено порядок
накладення дисциплінарного стягнення.
Наказом відповідача від 08.01.2014 року
позивачку було звільнено з роботи за
систематичне невиконання трудових
обов'язків. Вказаний наказ на її думку є
також неправомірним, оскільки жодних
порушень вона не вчиняла. Відповідно до
ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення
без законної підстави працівник
повинен бути поновлений на попередній
роботі. При винесенні рішення про
поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу. Враховуючи це
позивачка вважає за необхідне стягнути
з відповідача середній заробіток за
час вимушеного прогулу. Також
позивачка вважає, що в результаті
неправомірних дій відповідача, які
виразилися у її незаконному звільненні
з роботи, вона зазнала суттєвих
моральних втрат. Були істотно порушені
її нормальні життєві зв'язки, і тепер
вона змушена прикладати додаткові
зусилля для організації свого життя.
Враховуючи, що такі наслідки ст. 237-1
КЗпП України визнаються моральною
шкодою, відповідачеві належить
відшкодувати її, оскільки між його
неправомірними діями і настанням цих
наслідків існує прямий
причинно-наслідковий зв'язок. Розмір
компенсації з урахуванням характеру
заподіяної шкоди, ступеня вини
відповідача позивачка оцінює в 25000
гривень.

Позивачка та її представник ОСОБА_3 в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали та просили задовольнити
позов в повному обсязі, з підстав,
викладених у позовній заяві.

Представник відповідача Махаринець
В.І. в судовому засіданні проти позову
заперечувала та просила суд в позові
відмовити. В обґрунтування своєї
позиції вказала, що позивачка протягом
2013 року неодноразово притягувалася до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді догани, дві з яких на даний час
не скасовані. Застосування догани
згідно з наказом від 20.12.2013 року є
правомірним, оскільки позивачка дійсно
порушила правила техніки безпеки та
вимоги з охорони праці. Звільнення
позивачки також є правомірним,
оскільки позивачка систематично не
виконувула без поважних причин
обов'язки, покладені на неї трудовим
договором, а саме: невиконання заходів
безпеки, порушення інструкції з
охорони праці, порушення правил
безпечної експлуатації
електроустановок; незабезпечення
своєчасної сплати рахунків
споживачами, неврученя споживачам
попередження про сплату, не вичнення
дії з контролю за витратами
електроенергії споживачами, з ведення
розрахунків за електроенергією за
закріпленими споживачами.

Дослідивши письмові матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін та покази
свідків, суд вважає, що позов підлягає
до задоволення частково з наступних
підстав.

Наказом відповідача від 18.07.2002 року
ОСОБА_1 була прийнята на роботу на
посаду контролера І групи абонентської
служби Черкаського міського РЕМ ВАТ
«Черкасиобленерго». Наказом від 07.01.2003
року вона була переведена на посаду
контролера ІІ групи, а наказом від
03.11.2003 року - на посаду контролера ІІІ
групи абонентської служби Черкаського
міського РЕМ ВАТ «Черкасиобленерго». В
подальшому назва посади була змінена
на контролера ІІІ групи відділу
розрахунків з фізичними особами
Черкаського міського РЕМ ПАТ
«Черкасиобленерго».

Наказом відповідача № 38 від 20.02.2013 року
до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне
стягнення у вигляді догани за
порушення трудової дисципліни.
Рішенням Комісії по трудовим спорам
від 12.04.2013 року (протокол № 1) вказане
дисциплінарне стягнення було визнано
неправомірним та скасовано.

Наказом відповідача № 126 від 30.05.2013 року
до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне
стягнення у вигляді догани за
порушення трудової дисципліни.
Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 06.01.2014 року, в задоволенні
позову ОСОБА_1 до ПАТ
«Черкасиобленерго» про визнання
вказаного наказу неправомірним
відмовлено. Докази набрання цим
рішенням законної сили у справі
відсутні.

Наказом відповідача № 185 від 09.08.2013 року
до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне
стягнення у вигляді догани за
порушення трудової дисципліни.
Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 13.02.2014 року вказаний наказ
визнано неправомірним та скасовано.

Наказом відповідача № 229 від 25.09.2013 року
до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне
стягнення у вигляді догани за
порушення трудової дисципліни.
Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 30.12.2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ
«Черкасиобленерго» про визнання
вказаного наказу неправомірним
відмовлено. Рішенням апеляційного суду
Черкаської області від 12.02.2014 року в
мотивувальній частині рішення змінено,
в решті рішення залишено без змін.

Наказом відповідача № 315 від 20.12.2013 року
до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне
стягнення у вигляді догани за
порушення трудової дисципліни, яке на
думку відповідача полягало у
невиконанні заходів безпеки при
проведенні робіт по заміні приладів
обліку.

Наказом відповідача № 4 від 08.01.2014 року
до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне
стягнення у вигляді звільнення з
роботи за порушення трудової
дисципліни, яке полягало у невиконанні
заходів безпеки при проведенні робіт
по заміні приладів обліку та не
проведенні роботи із споживачами по
зменшенню дебіторської
заборгованості.

Зазначені обставини підтверджуються
наказами відповідача, рішеннями судів,
рішенням КТС та не заперечуються
сторонами.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України,
працівники зобов'язані працювати чесно
і сумлінно, своєчасно і точно
виконувати розпорядження власника або
уповноваженого ним органу, додержувати
трудової і технологічної дисципліни,
вимог нормативних актів про охорону
праці, дбайливо ставитися до майна
власника, з яким укладено трудовий
договір.

Трудова дисципліна на підприємствах, в
установах, організаціях
забезпечується створенням необхідних
організаційних та економічних умов для
нормальної високопродуктивної роботи,
свідомим ставленням до праці, методами
переконання, виховання, а також
заохоченням за сумлінну працю.

Як вбачається із наказу від 20.12.2013 року,
позивачка притягнута до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді догани за порушення вимог
техніки безпеки та охорони праці, а
саме: невиконання заходів безпеки при
проведенні робіт по заміні приладів
обліку (не використовувалися засоби
захисту - діелектричні ковпачки),
порушення порядку заміни однофазного
лічильника (послідовність від'єднання
та приєднання проводів), не здійснення
контролю за справністю засобів захисту
(при виконанні робіт використовувалися
не інвентарні засоби захисту, які не
пройшли випробування).

На підтвердження цього факту
відповідачем надано доповідну записку
заступника начальника відділу
розрахунків з фізичними особами ОСОБА_5
та службову записку провідного
інженера з охорони праці Гончарової
І.О. Також в судовому засіданні ОСОБА_5
допитано в якості свідка.

Вказані докази оцінюються судом
критично з наступних підстав.

Гончарова І.О. не була присутня при
спірних діях позивачки, у зв'язку з чим
її службова записка є лише похідним
доказом, який не містить в собі
інформації, отриманої з першоджерела.

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що він був
присутній не з самого початку робіт по
заміні лічильника. Під час виконання
робіт він знаходився в дверях тамбура
(де знаходиться лічильник), в якому тоді
перебували іще троє осіб: сама ОСОБА_1,
інший член бригади Бондаренко та
абонент. Це ставить під сумнів його
можливість об'єктивно бачити та
зафіксувати ті порушення, які
зазначені в його доповідній записці.
Також свідок ОСОБА_5 пояснив, що на
місці виявлення порушення він зробив
зауваження позивачці, після чого
порушення нею були усунені. Однак ні в
його доповідній записці, ні в інших
документах у справі про таке
зауваження жодної інформації не має.

Крім цього, пояснення свідка ОСОБА_5 та
його доповідна записка суперечать
поясненням позивачки, яка стверджує, що
жодних порушень не робила та зауважень
щодо своєї роботи від ОСОБА_5 не
отримувала, та поясненням контролера
Бондаренко, яка не підтвердила ані
наявності порушень правил техніки
безпеки, які вказані в доповідній
записці ОСОБА_5, ані отримання
зауважень з його боку під час виконання
робіт.

Також, підтвердження відсутності
порушень в діях позивачки вимог правил
техніки безпеки, є те, що ОСОБА_1, як
керівника бригади, продовжували
відправляти на заміну лічильників. При
цьому дозвіл і допуск на виконання цих
робіт давав особисто ОСОБА_5, хоча,
даючи пояснення в суді, він підтвердив,
що для відсторонення працівника від
роботи достатньо лише одного порушення
правил техніки безпеки.

Зважаючи на це, суд приходить до
висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутні
порушення правил техніки безпеки та
норм охорони праці, які зазначені в
наказі відповідача від 20.12.2013 року і які
стали підставою для застосування до
ОСОБА_1 заходів дисциплінарної
відповідальності.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення.

У справі міститься пояснювальна
записка від 05.12.2013 року, на яку зроблено
посилання і в спірному наказі. Із
змісту вказаної пояснювальної записки
вбачається, що ОСОБА_1 не була в повній
мірі повідомлена про конкретні
обставини, виявлені ОСОБА_5, і щодо яких
їй необхідно було надати пояснення, у
зв'язку з чим вона була позбавлена
можливості належно скористатись своїм
правом, передбаченим ст. 149 КЗпП
України.

За таких обставин наказ відповідача
від 20.12.2013 року № 315 є неправомірним та
підлягає скасуванню.

Як вбачається із наказу від 08.01.2014 року,
позивачка притягнута до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення за систематичне
невиконання трудових обов'язків без
поважних причин, а саме: порушення
вимог техніки безпеки та охорони праці
та незабезпечення своєчасної сплати
рахунків споживачами.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів» від
06.11.1992 року № 9, за передбаченими п. 3 ст.
40 КЗпП України підставами працівник
може бути звільнений лише за проступок
на роботі, вчинений після застосування
до нього дисциплінарного або
громадського стягнення за невиконання
без поважних причин обов'язків,
покладених на нього трудовим договором
або правилами внутрішнього трудового
розпорядку.

Службове розслідування начальника
відділу по роботі з побутовими
споживачами Лазаренко І.А. проводилося
станом на 17.12.2013 року, тобто на середину
місяця. До відповідальності позивачка
була притягнута 08.01.2014 року. Тобто,
відповідач мав можливість оцінити стан
виконання роботи та стан розрахунків
споживачів за весь місяць грудень 2013
року, однак цього не зробив, що
позбавило можливості врахувати
проведену роботу та одержані
результати за другу половину грудня.
Крім цього, відповідачем не враховано
те, що 19 та 20 грудня 2013 року позивачка
була у відпустці за раніше
відпрацьований час, а з 23 по 30 грудня 2013
року - перебувала на лікарняному. Тобто,
з об'єктивних причин не могла
виконувати свої обов'язки.

Що стосується виконання роботи із
споживачами, то судом встановлено
наступне.

Згідно з даних службової записки
Лазоренка у позивачки на дільниці
налічується 1346 абонентів, серед яких
лише 11 (або 0,82 %) мали борг більше 100 грн.,
що є досить незначним показником. Із
цих абонентів: один абонент був
відключений, двом вручено
попередження, іще двоє мають нульові
показники лічильника, тобто тимчасово
не проживають, що підтверджено
додатком до службової записки. Крім
цього, позивачкою надано копії
попереджень іще 4 абонентів із цього
переліку, які не відображені у ньому.
Враховуючи, що передача попередження
бригадирові належним нормативним
актом не врегульовано, не може бути
покладено в вину ОСОБА_1 сам факт
відсутності самого попередження в
комп'ютерній базі. Тобто, наявність
копій таких попереджень є достатньою
підставою для висновку про їх вручення
споживачу. За інформацією позивачки,
два абоненти, що залишилися, а також
один абонент із тих, що були
попереджені, протягом грудня 2013 року
повністю погасили заборгованість, ще
один абонент погасив заборгованість в
січні 2014 року. Ця інформація
відповідачем не спростована.

Зважаючи на викладене, суд приходить до
висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутні
порушення трудових обов'язків щодо
роботи із споживачами по своєчасній
оплаті рахунків, які зазначені в наказі
відповідача від 08.01.2014 року і які стали
підставою для застосування до ОСОБА_1
заходів дисциплінарної
відповідальності.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за
порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано
тільки один з таких заходів стягнення:
догана або звільнення.

За порушення вимог техніки безпеки та
охорони праці до позивачки наказом від
20.12.2013 року вже застосовано заходи
дисциплінарного стягнення у вигляді
догани, у зв'язку з чим застосування за
ті самі дії іншого стягнення у вигляді
звільнення є неправомірним. Крім того,
судом встановлено що, порушень вимог
техніки безпеки та охорони праці в діях
позивачки не було.

Як вказано вище, положеннями ст. 149 КЗпП
України встановлено певний порядок
звільнення працівника, відповідно до
якого, до застосування дисциплінарного
стягнення від порушника вимагаються
письмові пояснення.

У справі міститься пояснювальна
записка від 08.01.2014 року. Із змісту
вказаної пояснювальної записки
вбачається, що ОСОБА_1 роз'яснила всі
обставини ситуації з боржниками на
своїй дільниці. Однак жоден з її
доводів не був прийнятий та
перевірений відповідачем, а сама
пояснювальна записка у спірному наказі
навіть не згадується.

Тобто, відповідачем не був належно
дотриманий порядок звільнення
працівника, передбачений ст. 149 КЗпП
України.

Відповідно до ст. 4 КЗпП України
законодавство про працю складається з
цього кодексу та інших актів
законодавства України, прийнятих
відповідно до нього.

В спірному наказі зазначено, що
позивачка порушила вимоги Правил
користування електричною енергією для
населення, затверджених Постановою
Кабінету Міністрів України № 1357 від
26.07.1999 року. Згідно п. 1 цих Правил, вони
регулюють відносини між громадянами
(далі - споживачі електричної енергії)
та енергопостачальниками. Жодних даних
про те, що ці Правила прийняті
відповідно до положень КЗпП України
або на те, що вони регулюють трудові
відносини, ні у цьому документі, ні в
інших нормативно-правових актах не має.

Суд звертає увагу на те, що у спірному
наказі не має посилань на інші
положення законодавчих або внутрішніх
документів відповідача (щодо роботи із
розрахунками споживачів), положення
яких порушене позивачкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених п. 1, 2-5, 7 ст. 40 і п. 2
і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути
проведено лише за попередньою згодою
виборного органу (профспілкового
представника), первинної профспілкової
організації, членом якої є працівник.

Як вбачається з подання адміністрації
ЧМ РЕМ на звільнення ОСОБА_1, в ньому не
було вказано, за який конкретно
проступок ОСОБА_1 підлягає звільненню.
Допитана в якості свідка голова
цехкому ОСОБА_8 чітко та однозначно
вказала, що підставою звільнення було
порушення правил техніки безпеки та
норм охорони праці. Проте, за це
порушення до ОСОБА_1 20.12.2013 року вже була
застосована догана і звільнити її на
цій підставі неможливо. При цьому
ОСОБА_8 жодного разу не згадала про таке
порушення, як неналежна робота ОСОБА_1
зі споживачами щодо їх розрахунків за
електроенергію.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що згоду на звільнення цехком надавав
саме у зв'язку з порушенням техніки
безпеки та охорони праці, за яке на той
час на ОСОБА_1 вже була накладена
догана.

Також судом враховані висновки
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Черкаській області,
викладені в листі від 22.01.2014 року, яка є
спеціалізованим державним органом з
питань нагляду за додержання
законодавства про працю, про те, що
притягнення позивачки до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді догани суперечить вимогам
закону, зокрема: з наказом від 20.12.2013
року про накладення дисциплінарного
стягнення (догани) позивачку
ознайомили лише 08.01.2014 року, що також
підтверджується відповідною відміткою
в наказі; у наказі про звільнення не
вказана дата та зміст проступку, не
вказані обставини та строк вчинення
проступку, що є порушенням вимог ст. 147 -
149 КЗпП; засідання цехкому відбувалося
без участі позивачки, що є порушенням ч.
3 ст. 43 КЗпП.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у
разі звільнення без законної підстави
або незаконного переведення на іншу
роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.

Судом встановлено, що звільнення
позивачки відбувалося без законних
підстав, у зв'язку з чим вона підлягає
поновленню на роботі.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України,
при винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу. Середній заробіток працівника
розраховується згідно Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995
року № 100.

Згідно з довідкою про доходи № 50 від
02.04.2014 року, наданої відповідачем,
середньоденна заробітна плата
позивачки склала 93,83 грн.

За таких обставин відповідач повинен
сплатити позивачці середній заробіток
за час вимушеного прогулу за період з
09.01.2014 р. день постановлення рішення в
сумі 8367,01 грн.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Як встановлено судом, позивачка 20.12.2013
року була неправомірно притягнута до
відповідальності у вигляді догани, а
08.01.2014 року - незаконно звільнена з
роботи. В результаті цих дій
відповідача позивачка була позбавлена
джерела доходів, що безумовно вплинуло
на її можливості достатньо
харчуватися, одягатися, лікуватися,
тощо. Також суд звертає увагу на покази
свідка ОСОБА_8 (голови цехкому), яка
підтвердила, що після скасування
комісією по трудовим спорам першої
догани позивачка ОСОБА_1 потрапила під
«пильну увагу» керівництва, яке почало
неодноразово притягувати її до
дисциплінарної відповідальності, хоча
за 10 років попередньої роботи жодних
доган у неї не було, що свідчить про
цілеспрямованість дій відповідача
проти ОСОБА_1

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
року «Про судову практику у справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав
позивач, характеру немайнових втрат
(їх тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою
чи за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Враховуючи характер заподіяної шкоди,
ступінь вини відповідача, характер
немайнових втрат, суд вважає, що
грошова виплата в розмірі 1500 грн. буде
адекватною компенсацією за заподіяну
моральну шкоду.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд
допускає негайне виконання рішень у
справах про присудження працівникові
виплати заробітної плати, але не більше
ніж за один місяць; поновлення на
роботі незаконно звільненого або
переведеного на іншу роботу
працівника.

Враховуючи наведене, суд вважає за
необхідне рішення в частині поновлення
на роботі та стягнення середнього
заробітку в межах суми платежу за один
місяць допустити до негайного
виконання.

Керуючись ст. ст.10, 11, 57- 60, 88, 209, 212-215, 367
ЦПК України, ст. ст. 147, 148, 149, 235,237-1 КЗпП
України, , суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
«Черкасиобленерго» про визнання
незаконним та скасування наказу, про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди
задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ
Черкаського міського РЕМ № 315 від 20.12.2013
року про притягнення ОСОБА_1 до
дисциплінарної відповідальності.

Визнати незаконним та скасувати наказ
Черкаського міського РЕМ № 4 від 08.01.2014
року про звільнення ОСОБА_1 з роботи.

Поновити ОСОБА_1 на посаді контролера
енергозбуту ІІІ групи відділу
розрахунків з фізичними особами ЧМ РЕМ
ПАТ «Черкасиобленерго».

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Черкасиобленерго» на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за
час вимушеного прогулу в сумі в сумі
8367,01 грн. та моральну шкоду в сумі 1500
грн., а всього 9867,01 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Черкасиобленерго» на
користь держави судовий збір в сумі 243,60
грн.

Рішення в частині поновлення на роботі
та стягнення середнього заробітку в
межах суми платежу за один місяць
допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Черкаської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в 10-ти
денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Головуючий: