ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

9 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів:
Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Парінової І.К., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про усунення перешкод у
користуванні проїздом, за касаційними
скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення
Тячівського районного суду
Закарпатської області від 1 квітня 2013
року, рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 9 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, просила
усунути перешкоди у користуванні
земельною ділянкою, шляхом
зобов'язання відповідача ОСОБА_4 не
залишати власний автомобіль, інші
транспортні засоби, будівельні
матеріали чи інше майно (дрова, вугілля)
від вул. Леніна, на провулку Борканюка,
до її будинку АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона є
власником житлового будинку АДРЕСА_1, а
відповідач - житлового будинку АДРЕСА_2
В'їзд до належної їй земельної ділянки
з вул. Леніна проходить через вул.
Борканюка та повз будинок відповідача,
який самовільно захопив частину
громадської землі, що призвело до
звуження проїзної частини на вул.
Борканюка. Відповідач постійно залишає
на провулку транспортні засоби,
будівельні матеріали та дрова, чим
порушує правила добросусідства,
перешкоджає користуватися належною їй
земельною ділянкою та в доступі до
будинку.

Рішенням Тячівського районного суду
Закарпатської області від 1 квітня 2013
року позов задоволено. Заборонено
ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії, внаслідок
яких ОСОБА_3 буде позбавлена можливості
безперешкодно проїжджати по провулку
Борканюка у с. Калини. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 9 жовтня 2013
року рішення суду першої інстанції
змінено. Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити
перешкод ОСОБА_3 у користуванні
під'їзною дорогою до земельної ділянки
та житлового будинку АДРЕСА_3. В іншій
частині рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційних скаргах ОСОБА_4 та ОСОБА_5
просять скасувати рішення судів у
справі, посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційні скарги підлягають
задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам судові рішення не
відповідають.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 та її
чоловіку ОСОБА_6 на праві спільної
сумісної власності належить житловий
будинок АДРЕСА_3

Відповідач ОСОБА_7 проживає із сім'єю у
будинку АДРЕСА_2

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що позивач
належними та допустимими доказами
довела, що транспортними засобами,
будівельними матеріалами та дровами
біля будинку ОСОБА_4 постійно
перекривається під'їзд до її будинку.
Крім того, надані докази дають підстави
передбачити, що відповідач може і в
майбутньому вчиняти дії, спрямовані на
перешкоджання доступу ОСОБА_3 до
будинку на провулку Борканюка у с.
Калини.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд погодився
із його висновками, проте виклав
резолютивну частину в іншій редакції,
враховуючи, що будинок ОСОБА_3
знаходиться на вул. Борканюка, а не на
провулку Борканюка, та зобов'язав
ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_3 у
користуванні під'їзною дорогою до
земельної ділянки та житлового будинку
АДРЕСА_3

Із висновками судів першої та
апеляційної інстанцій погодитись не
можна з огляду на таке.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 103 ЗК України
власники та землекористувачі
земельних ділянок повинні обирати такі
способи використання земельних
ділянок відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо). Власники та землекористувачі
земельних ділянок зобов'язані не
використовувати земельні ділянки
способами, які не дозволяють власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок використовувати їх за цільовим
призначенням (неприпустимий вплив).

Згідно із ч. 2 ст. 152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

У ч. 2 ст. 16 ЦК України зазначені способи
захисту цивільних прав та інтересів.

У разі порушення цивільного права у
потерпілої особи виникає право на
застосування конкретного способу
захисту, який залежить від виду
порушення, тобто особа має право
обирати той спосіб захисту, який
відповідає характеру порушення її
права чи інтересу.

Із цією метою відповідно до ст. 214 ЦПК
України суд повинен з'ясувати характер
спірних правовідносин сторін (предмет
та підставу позову), характер
порушеного права позивача та
можливість його захисту в обраний ним
спосіб.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд за змістом
ст. ст. 303, 316 ЦПК України зобов'язаний
дати відповідь на всі доводи
апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову та зобов'язуючи відповідача не
чинити позивачу перешкод у
користуванні під'їзною дорогою, суди
першої та апеляційної інстанцій не
взяли до уваги, що обравши спосіб
захисту порушеного права, позивач
визначила, від вчинення яких дій має
утриматись відповідач для захисту її
права, а саме: не залишати власний
автомобіль, інші транспортні засоби,
будівельні матеріали чи інше майно
(дрова, вугілля) від вул. Леніна, на
провулку Борканюка до її будинку
АДРЕСА_3

Викладені судами резолютивні частини
рішень не містять конкретний перелік
дій, які відповідач повинен вчинити на
користь позивача, чи від вчинення яких
повинен утриматись, отже у зазначених
рішеннях немає вичерпних, чітких та
безумовних висновків по суті
розглянутих вимог.

Вирішуючи спір, суд виходив із наданих
позивачем доказів, які було отримано
нею у 2011 році, зазначивши одночасно про
те, що на час вирішення спору дорога не
перекрита, але відповідач може в
майбутньому вчиняти дії, які будуть
порушувати право користування ОСОБА_3
належним їй майном.

Крім того, взявши до уваги надані
позивачем фотографії, суд не з'ясував,
коли такі були зроблені та чи
підтверджують вони порушення прав
позивача на час звернення до суду з
позовом.

Таким чином, у порушення ст. ст. 213, 214 ЦПК
України суд першої інстанції не
встановив характер правовідносин між
сторонами; не з'ясував, чи порушено
право позивача, а якщо порушено, то
якими доказами на час звернення до суду
це підтверджується. Заборонивши
відповідачу вчиняти будь-які дії,
внаслідок яких позивач буде позбавлена
можливості безперешкодно проїжджати
по провулку Борканюка у с. Калини, суд
не взяв до уваги обраний позивачем
спосіб захисту порушеного права із
зазначенням конкретних дій
відповідача, від яких він має
утриматись.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд вказаних
порушень не усунув, у порушення ст. ст.
303, 316 ЦПК України не з'ясував, якими
доказами на час звернення до суду
підтверджуються порушення
відповідачем права позивача на
користування дорогою загального
значення та не мотивував належним
чином своїх висновків.

З огляду на допущені судами порушення
норм процесуального права, які
унеможливили встановлення фактичних
обставин справи, ухвалені судові
рішення необхідно скасувати та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції відповідно до ст.
338 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5
задовольнити.

Рішення Тячівського районного суду
Закарпатської області від 1 квітня 2013
року та рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 9 жовтня 2013
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
А.С.
Олійник

Судді:
В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

І.К. Парінова

В.О. Савченко