Справа № 536/3176/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року Кременчуцький
районний суд Полтавської області у
складі

головуючого судді -
Колотієвського О.О.

при секретарі - Литвинюк А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кременчуці справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист
прав споживачів,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року до Кременчуцького
районного суду Полтавської області
звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2
про захист прав споживачів та
просив суд розірвати угоду про
надання послуг укладену між ним
ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Стягнути з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 понесені збитки,
завдані порушенням умов Договору та
законодавства про захист прав
споживачів в розмірі 5000 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 пеню за
прострочення виконання зобов' язання
у сумі 70500 гривень.

Позовні вимоги мотивував тим, що в
лютому 2012 року він ОСОБА_1 та
фізична особа підприємець ОСОБА_2
заключили угоду про надання послуг, а
саме виготовлення козирку з
полікарбонату біля будинку АДРЕСА_1.
Зазначений будинок на праві
приватної власності належить його
дружині ОСОБА_3, що підтверджується
свідоцтвом про право власності на
нерухоме майно.

Відповідно до угоди відповідач був
зобов'язаний до 14 вересня 2012 року
виготовити та встановити козирок з
полікарбонату біля будинку.

Відповідач тривалий час не проводив
обговорені роботи, порушуючи
зобов'язання за договором, по телефону
тільки обіцяв, що все виконає. На
звернення позивача до відповідача,
останній не заперечує те, що він
винен позивачу грошовій кошти, але
при цьому посилався на відсутність
коштів для повернення боргу.

Зустрівшись черговий раз, відповідач
знову пообіцяв виконати роботи і
позивач заплатив відповідачеві ще
додатково 4000 гривень, в рахунок
виконаних в майбутньому робіт, про
що останній написав розписку - зобов'
язання.

В подальшому відповідач жодного разу
не відповів на вимоги позивача і
всіляко ухилявся від будь-яких
контактів з ним.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі та просив суд їх
задовольнити, посилаючись на
підставі викладені в позові. Крім
того, просив суд стягнути з
відповідача ОСОБА_2 понесені витрати
на оголошення в пресі в розмірі 120
гривень.

Представник позивача ОСОБА_4 в
судовому засідання позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та
просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове
засідання не з`явився, про час і місце
розгляду справи належним чином
повідомлений, про що в справі є належні
докази. Заяв про розгляд справи за його
присутності або про причини неявки від
відповідача не надходило, що за
відсутності заперечень позивача є
підставою для ухвалення заочного
рішення (ст. 224 ЦПК України).

Суд, системно дослідивши
матеріали цивільної справи заслухавши
пояснення позивача та представника
позивача, проаналізувавши чинне
законодавство, приходить до
переконання, що позовні вимоги слід
задовольнити частково з наступних
підстав.

Виходячи із змісту ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд.

Судом встановлено та не
опорюється сторонами, що згідно
накладної № 0027 від 10.02.2012 року
відповідач прийняв на себе
зобов'язання виготовлення та
встановлення козирка із полікарбонату
вартістю 5530 гривень 00 копійок. У
якості авансу позивач сплатив 1000
гривень, потім доплатив відповідно
до розписки від 04.09.2012 року,
написаної власноручно відповідачем,
ще 4000 гривень. В свою чергу
відповідач зобов'язався до 14
вересня 2012 року встановить
позивачу ОСОБА_1 козирок із
полікарбонату. У разі якщо дана
робота не буде виконана до вказаного
терміну відповідач зобов'язався
повернути грошові кошти в розмірі 5000
гривень. Не дивлячись на неодноразові
звернення позивача, відповідач в
добровільному порядку умови договору
не виконав.

Відносини між споживачами
товарів, робіт і послуг та
виробниками а продавцями товарів,
виконавцями робіт і надавачами
послуг різних форм власності
регулюється Законом від 12 травня 1991
року № 1023- ХІІ « Про захист прав
споживачів»

Цим Законом установлено права
споживачів, а також визначено
механізм їх захисту та основи
реалізації державної політики у
сфері захисту прав споживачів.

Згідно п. 1 ст. 4 Закону України
«Про захист прав споживачів»,
споживачі мають право на звернення до
суду та інших уповноважених органів
державної влади за захистом порушеного
права.

Згідно з п. 22 ч.1 ст.1 Закону
України «Про захист прав споживачів»
споживач - це фізична особа , яка
придбаває, замовляє, використовує або
має намір придбати чи замовити
продукцію для особистих потреб,
безпосередньо не пов'язаних із
підприємницькою діяльністю або
виконанням обов'язків найманого
працівника.

Відповідно до ЗУ «Про захист
прав споживачів» договір - це усний чи
письмовий правочин між споживачем і
продавцем (виконавцем) про якість,
терміни, ціну та інші умови, за яких
реалізується продукція. Підтвердження
вчинення усного правочину
оформляється квитанцією, товарним чи
касовим чеком, квитком, талоном або
іншими документами.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону
України « Про захист прав
споживачів» якщо виконавець
своєчасно не приступив до виконання
зобов'язань за договором або виконує
роботу так повільно, що закінчити її
у визначений строк стає неможливим,
то споживач має право відмовитися
від договору про виконання робіт (
надання послуг) і вимагати
відшкодування збитків. Таке ж правило
міститься у ст. 849 ЦК України.

Згідно з частинами 2 і 5 ст. 653 ЦК
України розірвання договору
зобов'язання сторін припиняються.
Якщо договір змінений або
розірваний у зв'язку з істотними
порушеннями договору однією із
сторін, друга сторона може вимагати
відшкодування збитків, завданих
зміною або розірванням договору.

У ч. 5 ст.10 Закону України «Про
захист прав споживачів»
передбачено, що у разі коли виконавець
не може виконати (прострочує виконання)
роботу (надання послуги) згідно з
договором, за кожний день (кожну годину,
якщо тривалість виконання визначено у
годинах) прострочення споживачеві
сплачується пеня у розмірі трьох
відсотків вартості роботи (послуги),
якщо інше не передбачено
законодавством. У разі коли вартість
роботи (послуги) не визначено,
виконавець сплачує споживачеві
неустойку в розмірі трьох відсотків
загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені)
встановленої в разі невиконання,
прострочення виконання або іншого
неналежного виконання зобов'язання,
не звільняє його від виконання
зобов'язання в натурі. У ст.611 ЦК
України передбачено, що у разі
порушення зобов'язань настають
правові наслідки , встановлені
договором або законом, зокрема
сплата неустойки, відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Виконавець не несе відповідальності
за невиконання, прострочення
виконання або інше неналежне
виконання зобов'язання та недоліки у
виконаних роботах або наданих
послугах, якщо доведе , що вони
виникли з вини самого споживача чи
внаслідок дії непереборної сили. Про
відступи від умов договору та інші
недоліки в роботі (послузі) , що не
могли бути виявлені при звичайному
способі її прийняття, споживач
зобов'язаний повідомити виконавцеві
не пізніше трьох діб після їх
виявлення. Виконавець залежно від
характеру і специфіки виконаної
роботи (наданої послуги) зобов'язаний
видати споживачеві розрахунковий
документ, що засвідчує факт
виконання роботи, надання послуги.
Виконавець зобов'язаний протягом
місяця відшкодувати збитки, що
виникли у зв'язку з втратою,
псуванням чи пошкодженням речі,
прийнятої ним від споживача для
виконання робіт (надання послуг). Якщо
виконання робіт (надання послуг)
вимагає використання додаткових
матеріалів, такі матеріали повинні
відповідати вимогам безпеки,
встановленим законодавством до таких
матеріалів. Виконавець несе
відповідальність за шкоду , завдану
життю, здоров'ю або майну споживача,
що виникла у зв'язку з використанням
речей, матеріалів, обладнання,
приладів. інструментів, пристосувань
чи інших засобів, необхідних для
виконання ним робіт ( надання послуг),
незалежно від рівня його наукових і
технічних знань, що дає змогу
виявити їх властивості, згідно з
законодавством. Якщо під час
виконання робіт (надання послуг)
виникає необхідність у додаткових
роботах ( послугах), що не були
передбачені умовами договору,
виконавець зобов'язаний одержати від
споживача дозвіл на виконання таких
робіт ( надання послуг) .

Дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до висновку про можливість
застосування положення ч.5 ст. 10
вищезазначеного Закону України в
частині нарахування пені, так як між
позивачем та відповідачем було
узгоджено тривалість виконання
замовлення, що підтверджується
розпискою відповідача від 14.09.2012
року.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 1 постанови № 5 від 12 квітня
1996 року «Про практику розгляду
цивільних справ за позовами про захист
прав споживачів» при вирішенні цих
справ суди мають виходити насамперед
із положень Закону «Про захист прав
споживачів».

Зі змісту п.21 зазначеної вище
постанови Пленум Верховного Суду
України вбачається, що при вирішенні
вимог про майнові стягнення,
повернення майна, покладення майнової
відповідальності судам слід
перевіряти додержання строків
позовної давності, передбачених
статтями 71, 72 ЦК України. Наприклад, для
пред'явлення позовів про стягнення
неустойки (штрафу, пені) встановлено
шестимісячний строк давності.

У тому разі коли на момент звернення
з позовом виконання зобов'язань було
прострочено понад шість місяців,
стягнення неустойки (штрафу, пені) за
минулий час обмежується останніми
шістьма місяцями перед зверненням до
суду, якщо не будуть визнані поважними
причини пропуску.

За таких обставин, відповідач
повинен сплатити позивачу за
прострочення зобов'язання пеню у
розмірі, виходячи з розрахунку: 5000
гривень /100 х 3 % =150 гривень х 183 днів = 27450
гривень і в цій частині позов підлягає
частковому задоволенню.

У статтях 60,61 ЦПК України
встановлення правила звільнення
сторони від доказування та
розподілу доказування між
сторонами. Згідно з положенням,
передбаченим ст. 60 ЦПК, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків
установлених ст. 61 цього кодексу.

До фактів, які підлягають
доказуванню у справах про захист прав
споживачів, насамперед, слід віднести:
чи мало місце придбання продукції
(замовлення послуги); чи надавалась
інформація про товар (послугу) і яка
саме; відомості про властивості товару
та відповідність їх потребам споживача
та вимогам встановлених нормативів; чи
мало місце використання товару; чи мало
місце заподіяння шкоди, що завдана
життю, здоров'ю або майну споживача.

Факт придбання , замовлення товарів
(послуг) у звичайний спосіб засобом
доказування є розрахунковий документ
- квитанція, товарний чи касовий чек,
квиток, талон та інше ( п.7 ч.1 ст. 1 Закону
України « Про захист прав
споживачів»); письмовий правочин;
стосовно товару , на який
встановлено гарантійний строк -
технічний паспорт чи інший документ,
що його змінює з позначкою про дату
продажу ( п. 11. ст. 8 Закону України «
Про захист прав споживачів»).

У п. 9 постанови Пленуму Верховного
суду України від 12 квітня 1996 року
№5 « Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
захист прав споживачів» роз'яснено,
що вимоги можуть заявляти споживачі,
які мають на товари квитанцію,
товарний чи касовий чек або інший
письмовий документ. Втрата
зазначених документів, неодержання їх
при придбанні товару чи
неможливість їх відновлення не
позбавляє споживача права доводити
факт купівлі - продажу з допомогою
свідків.

Тобто, тягар доказування факту
придбання, замовлення товарів (послуг)
покладається на споживача.

При вирішені спорів про захист
прав споживачів слід ураховувати, що
тягар доказування обставин, які
звільняють від відповідальності за
невиконання чи неналежне виконання
зобов'язання , у тому числі й за
спричинену шкоду лежить на
продавцеві (виготівникові).

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК
України стороні на користь якої було
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

При подачі вище зазначеного позову
позивач посилаючись на вимогу Закону
України «Про захист прав споживачів»
не сплатив судовий збір, тому
відповідно до змісту вимог ст. 88 ЦПК
Украни та Закону « Про судовий збір»
судові витрати підлягають стягненню
з відповідача на користь держави в
розмірі 755 гривень.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214, 215, 218,
224-228, 233 ЦПК України, ст.ст. 3, 611 ЦК
України, ст.ст. 1, 10 Закону України «Про
захист прав споживачів», суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про захист прав споживачів -
задовольнити частково.

Розірвати угоду про надання
послуг укладену між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 понесені збитки, завдані
порушенням умов договору за
законодавства про захист прав
споживачів в розмірі 5000 (п'ять тисяч)
гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 пеню за прострочення виконання
зобов'язання в сумі 27450
гривень.

Стягнути ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 судові витрати, у вигляді
оголошення в пресі, в розмірі 120 ( сто
двадцять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
держави судовий збір в розмірі 325
гривень 70 копійок.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, яка може
бути подана протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається до Апеляційного суду
Полтавської області через
Кременчуцький районний суд
Полтавської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

У разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення заочне рішення може бути
оскаржене в загальному порядку,
встановленому цим Кодексом. У цьому
разі строк на апеляційне оскарження
рішення починає відраховуватися з дати
постановлення ухвали про залишення
заяви про перегляд заочного рішення
без задоволення.

Суддя
О. О. Колотієвський