У х в а л а

3 лютого 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С. суддів:
Журавель В.І., Ситнік О.М., Умнової О.В.,
Черненко В.А. розглянувши
заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 листопада 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
виселення із житлового будинку без
надання іншого жилого приміщення,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з указаним позовом, в якому
просила виселити ОСОБА_2 із житлового
будинку АДРЕСА_1 без надання іншого
жилого приміщення.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що
вона є власником будинку АДРЕСА_1 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 9 січня 2003
року. У 2003 році вона дозволила
відповідачу разом з родиною проживати
у будинку, однак, через конфлікти, у 2007
році вони виселились з будинку. У
листопаді 2010 року відповідач з
чоловіком і двома дітьми знову почали
проживати у спірному будинку.
Зазначала, що на теперішній час
відповідач постійно вчиняє сварки і
перешкоджає їй користуватись
власністю.

Рішенням Корсунь-Шевченківського
районного суду Черкаської області від 2
липня 2013 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Виселено ОСОБА_2 із будинку АДРЕСА_1,
який є власністю ОСОБА_1, без надання
іншого житла.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 22 жовтня 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано й
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 листопада 2013
року відмовлено у відкритті
касаційного провадження за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328
ЦПК України.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом
України ухвали суду касаційної
інстанції з підстав неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
зокрема ст. ст. 98, 99 ЖК України та ст. 818
ЦК України.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, заявник
наводить:

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 17 жовтня 2012
року, якою рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 24 травня 2012
року скасовано, рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 18
квітня 2012 року залишено в силі;

- рішення Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 31 жовтня 2012
року, яким рішення Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 26 березня 2012 року та ухвалу
апеляційного суду Донецької області
від 11 травня 2012 року скасовано, позов
задоволено.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Виходячи з роз'яснень, викладених у п. 9
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей 353
- 360 ЦПК України», під судовими
рішеннями, на які заявник посилається
на підтвердження підстави,
передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України,
можуть бути рішення :

Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним. Обов᾽?язковим є те,
щоб цими рішеннями, що набрали законної
сили, був вирішений спір по суті та в
них судом (судами) касаційної інстанції
неоднаково застосовані одні й ті самі
норми матеріального права.

Згідно із п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30 вересня 2011 року «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України» під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з᾽?ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Зі змісту доводів, наведених заявником,
в обґрунтування заяви та поданих нею
копії ухвали Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 17 жовтня 2012 року
та рішення Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 31 жовтня 2012 року
не вбачається наявних ознак, які згідно
з п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України є підставами
для перегляду Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 листопада 2013
року у зв'язку з неоднаковим
застосуванням судами ст. ст. 98, 99 ЖК
України та ст. 818 ЦК України.

За таких підстав у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про виселення із житлового
будинку без надання іншого жилого
приміщення за заявою ОСОБА_1 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 листопада 2013 року
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.С. Ткачук

Судді: В.І.
Журавель

О.М. Ситнік

О.В. Умнова

В.А. Черненко