Єдиний унікальний номер: 378/121/14-ц
Провадження № 2/378/44/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2014 р. Ставищенський районний
суд Київської області в складі:

головуючого - судді:
Скороход Т. Н.

за участю секретаря:
Соколової О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт. Ставище
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за борговою розпискою,
-

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернувся
ОСОБА_1, посилаючись на те, що 2 квітня 2012
року ним було надано в борг ОСОБА_2
грошові кошти в сумі 24000 грн., 3 квітня 2012
року - 6000 грн., 6 квітня 2012 року - 20000 грн.
на загальну суму 50000 грн. Дані гроші
були перераховані на картковий рахунок
в ПАТ КБ „ПриватБанк" НОМЕР_1, який
належить ОСОБА_2 Останній зобов'язався
в 3-х денний термін після останнього
перерахування повернути борг у вигляді
автомобіля ДАФ XF 95 або повернути кошти.

Станом на 25 грудня 2013 року ОСОБА_2 своє
зобов'язання не виконав. Після чого, він
звернувся до відповідача з вимогою в
10-денний термін повернути борг в
розмірі 50000 грн.

Позивач просить суд стягнути з
відповідача на його користь борг в сумі
50000 грн.

В судове засідання позивач не прибув,
направив до суду заяву, в якій позовні
вимоги підтримав, просить справу
розглядати без його участі.

Відповідач та його представник в
судове засідання не прибули, направили
до суду заяву, в якій позовні вимоги не
визнали, просять справу розглядати без
їх участі.

Суд, розглянувши матеріали справи та
дослідивши письмові докази, вважає, що
в задоволенні позову слід відмовити,
виходячи з наступного.

З ксерокопії листа від 25 грудня 2014 року
вбачається, що 25 грудня 2013 року позивач
звернувся до відповідача з вимогою в
10-денний термін повернути борг в
розмірі 50000 грн., що підтверджується
копією повідомлення про вручення
поштового відправлення (а.с. 8, 9).

Разом з тим, суд не приймає до уваги як
належний доказ чеки ПриватБанку від
03.04.2012р., 02.04.2012р. та 06.04.2012 р. (а.с. 29-31) щодо
перерахування ОСОБА_1 кошів в сумі 24000
грн., 6000 грн., 20000 грн., на картковий
рахунок НОМЕР_1, оскільки у зазначених
чеках відсутній повний номер рахунку
та не зазначено хто конкретно
перераховував дані кошти.

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Статті 1047 ЦК України встановлено, що
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Проте, відповідачем всупереч
вищезазначеним положенням закону не
надано суду договору позики укладеного
у письмовій формі або інших доказів
щодо підтвердження факту отримання
відповідачем коштів у сумі 50000 грн., а
судом даних обставин не встановлено.

Посилання ОСОБА_1 щодо ОСОБА_2 після
перерахування даних коштів, повинен
був віддати автомобіль ДАФ ХF95 також не
знайшли свого підтвердження.

Відповідач, заперечуючи проти
задоволення позовних вимог, надав суду
довідку видану центром надання послуг,
пов'язаних з використанням
автотранспортних засобів з
обслуговування Володарського,
Ставищенського, Таращанського,
Тетіївського районів при УДАІ ГУМВС
України в Київській області від 20
лютого 2014 року за № 165 (а.с. 26), з якої
вбачається, що транспортні засоби на
ім'я ОСОБА_2 не значаться, не
реєструвалися та з обліку не знімалися.

Згідно ст. 11 ЦПК України, згідно з якою
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Оскільки, позивач не надав суду
належних доказів, які б підтверджували
те, що саме він перерахував кошти на
рахунок, який начебто належить саме
відповідачу ОСОБА_2, а судом даних
обставин не встановлено, тому суд
приходить до висновку, що в задоволенні
позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України,
ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення боргу за борговою
розпискою - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано у строк,
встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Київської області через Ставищенський
районний суд Київської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення рішення, протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення.

.

Суддя
Т. Н. Скороход