Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Зарицької Ю. Л. ,

при секретарях - Сотніковій І. О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за позовом
ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного
товариства «Комерційний банк «Надра»
про визнання договору частково
недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що 16.11.06 р. між ВАТ КБ «Надра»
та ОСОБА_1 було укладено кредитний
договір, за умовами якого останньому
було надано грошові кошти у сумі 21053
дол. США на умовах повернення,
строковості та платності. Крім того,
умовами зазначеного договору було
встановлено відсоткову ставку у
розмірі 9% річних та 0,40% від розміру
фактичного залишку заборгованості за
кредитом щомісячно, кредит було надано
позичальником строком до 12.11.12 р.
Позивач зазначив, що рішенням
Подільським районним судом м. Києва від
12.07.12 р. було стягнуто заборгованість за
кредитним договором з ОСОБА_1 та ОСОБА_2
на користь ПАТ КБ «Надра». Крім того,
позивач зазначив, що згідно розрахунку
заборгованості за кредитним договором
позичальнику всього до сплати було
нараховано: відсотків за користування
кредитом - 7277,95 дол. США; комісії за
користування кредитом - 3846,63 дол. США;
пені за прострочення мінімального
платежу - 35243,96 дол. США. Також позивач
зазначив, що плата за користування
кредитом складається з 9% річних у
вигляді відсотків та 4,8 % річних (0,4% х 12
місяців) у вигляді комісії, тобто в
загальному плата за користування
кредитом становить 13,8% річних, а
відповідальність за порушення умов
кредитного договору складає 1% за кожен
день прострочення, тобто 365% річних (1% х
365 днів). У зв'язку з тим, що кредитним
договором встановлено непропорційно
великий розмір відповідальності у разі
невиконання зобов'язань, позивач
просив визнати недійсним п. 5.1
кредитного договору № 50/П/14/2006-840 від
16.11.06 р.

В судовому засіданні представник
позивача просив позов задоволити з
підстав, зазначених вище. Представник
відповідача проти задоволення позову
заперечував, просив застосувати строки
позовної давності.

Вислухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
докази по справі суд приходить до
висновку про необхідність відмови в
задоволенні позову з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 16.11.06 р. між
Відкритим акціонерним товариством
комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1
було укладено кредитний договір №
50/П/14/2006-840, відповідно до умов якого
банк надав позичальнику у тимчасове
користування на умовах забезпеченості,
повернення, строковості та платності
грошові кошти у сумі 21053 дол. США, на
придбання автотранспортного засобу,
строком до 12.11.12 р. (а.с.а.с. 4-6).

Відповідно до п. 1.3.1 вказаного
договору, відсотки за користування
кредитом розраховуються банком на
підставі відсоткової ставки у розмірі 9
% річних.

Відповідно до п. 3.3.3 кредитного
договору, у разі прострочення
позичальником строку сплати
мінімально необхідного платежу по
погашенню кредиту, визначеного у п. 3.3.3
цього договору, а також у випадку
прострочення строку виконання
зобов'язань позичальника щодо
повернення кредиту, сплати всіх
нарахованих відсотків та можливих
штрафних санкцій у строк, визначений
умовами договору, позичальник сплачує
банку пеню в розмірі 1% від несвоєчасно
сплаченої суми за кожен день
прострочення.

Рішенням Подільського районного
суду м. Києва від 12.07.12 р. було стягнуто з
ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«Надра» заборгованість за кредитним
договором (а.с.а.с.13-15).

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ЦПК
України. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону
України "Про захист прав споживачів" до
договорів із споживачами про надання
споживчого кредиту застосовуються
положення цього Закону про
несправедливі умови в договорах,
зокрема положення, згідно з якими
передбачаються зміни в будь-яких
витратах за договором, крім
відсоткової ставки. Продавець
(виконавець, виробник) не повинен
включати у договори із споживачем
умови, які є несправедливими. Умови
договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Якщо положення договору
визнано несправедливим, включаючи ціну
договору, таке положення може бути
змінено або визнано недійсним.
Положення, що було визнане недійсним,
вважається таким з моменту укладення
договору.

Так, з урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що оспорюваним
пунктом договору дійсно встановлений
непропорційно великий розмір
відповідальності у разі невиконання
зобов'язань за спірним договором, та
розмір відповідальності в декілька
разів перевищує вартість користування
кредитними коштами.

Разом з тим, представник відповідача в
судовому засіданні просив застосувати
строк позовної давності.

Відповідно ч. 1 ст. 256 Цивільного кодексу
України, позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

До спірних правовідносин
застосовується трьохрічний строк
позовної давності, згідно вимог ст. 257
ЦК України.

Ч. 1 ст. 261 ЦК України визначено, що
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається зі змісту укладеного між
сторонами кредитного договору від 16
листопада 2006 року, ОСОБА_1 своїм
підписом у заяві на отримання кредиту
підтвердив те, що він ознайомлений і
згоден з умовами договору.

Крім того, з розрахунків
заборгованості, наданих самим
позивачем вбачається, що останній
сплачував пеню по кредиту у наступні
періоди - 17.09.08 р.; 22.10.08 р.; 18.11.08 р.; 08.12.08 р.
(а.с. 16).

В даному випадку, як зазначено вище,
заявлені вимоги про визнання п. 5.1
кредитного договору недійсним, який
укладений 16.11.2006 р., при цьому позов
поданий до суду 06.11.13 р., тобто після
спливу позовної давності.

Позивачем та його представником
клопотання про поновлення строку
позовної давності не заявлялось та
представником позивача суду не було
доведено будь-яких поважних причин
його пропуску.

Відповідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Крім того, при розгляді заяви
відповідача про застосування строку
позовної давності, сплив якої, згідно з
ч. 4 ст. 267 ЦК України, є підставою для
відмови в позові, судом приймаються до
уваги положення п. 11 постанови Пленуму
Верхового Суду України №14 від 18.12.2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі», згідно з яким, - встановивши, що
строк для звернення з позовом
пропущено без поважної причини, суд у
рішенні зазначає про відмову в позові з
цих підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

З урахуванням викладеного суд
приходить до висновку, що позов
задоволенню не підлягає, оскільки не
знайшов свого підтвердження в судовому
засіданні та позивачем пропущений
встановлений законом строк позовної
давності звернення до суду, про
застосування якого було заявлено
представником відповідача.

На підставі ст.ст. 256, 261, 267, 627, 638 ЦК
України, ст.ст. 11, 18 Закону України «Про
захист прав споживачів», ст. ст. 10, 11, 209,
212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_1 в позові до Відкритого
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» про визнання договору
частково недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Подільський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя Ю. Л. Зарицька