Справа №589/5571/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Стародубцева Л. О.Номер
провадження 22-ц/788/376/14 Суддя-доповідач -
Левченко Т. А. Категорія - 42
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Хвостика С. Г., Таран С. А.,

за участю секретаря судового засідання
- Чуприни В.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Шосткинського
міськрайонного суду Сумської області
від 13 січня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу будинку

та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про стягнення завдатку та
додаткової суми у розмірі завдатку, -

в с т а н о
в и л а:

ОСОБА_3 звернулася з вищезазначеним
позовом, який мотивує тим, що вона є
власником будинку АДРЕСА_1. На підставі
усного договору, який було письмово
підтверджено розпискою від 14 березня
2013 року між нею та ОСОБА_4, вона мала
намір продати належний їй будинок та
земельну ділянку. Згідно цього
договору ОСОБА_4 передала їй завдаток в
розмірі 4000 грн., а залишок вартості
будинку в розмірі 36000 грн.,
зобов'язалась сплатити після
оформлення документів на будинок та
земельну ділянку. Неодноразові
звернення до ОСОБА_4 з приводу
оформлення документів на продаж
будинку та сплати залишку його
вартості, позитивного наслідку не дали.
18.08.2013 року вона в присутності свідків,
надала відповідачам термін для
оформлення документів на продаж
будинку та сплати залишку коштів в сумі
36000 грн., а у разі невиконання цих вимог
до 28.08.2013 р., звільнити будинок.
Відповідачами ці вимоги не було
виконано, тому просить суд визнати
недійсним усний договір
купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1,
укладений 14 березня 2013 року між ОСОБА_3
та ОСОБА_4 та виселити останню разом з
її матір'ю ОСОБА_5 з будинку, стягнути з
відповідачів судові витрати по справі.
В подальшому в зв'язку з добровільним
виселенням ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з будинку,
ОСОБА_3 свої вимоги уточнила,
виключивши з них вимогу про виселення
відповідачів.

ОСОБА_4 звернулась до суду з зустрічним
позовом, мотивуючи його тим, що вона
домовилась з ОСОБА_3 про придбання,
належного останній будинку по АДРЕСА_1.
ОСОБА_3 отримала від неї завдаток в сумі
4000 грн. та дала згоду на вселення її з
сім'єю до будинку. В подальшому ОСОБА_3
відмовилась від нотаріального
оформлення договору купівлі-продажу
будинку, тому просить стягнути на свою
користь з ОСОБА_3 4000 грн., в рахунок
повернення завдатку та 4000 грн., в
рахунок додаткової сплати в розмірі
завдатку, а також судові витрати.

Рішенням суду від 13 січня 2014 року
відмовлено ОСОБА_3 в задоволенні
уточненого позову до ОСОБА_4 та ОСОБА_5
про визнання усного договору
купівлі-продажу будинку недійсним та
стягнення судових витрат.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
стягнення 4000 грн. в рахунок повернення
завдатку та 4000 грн., в рахунок
додаткової сплати в розмірі завдатку, а
всього 8000 грн., та стягнення судових
витрат задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 в
рахунок повернення авансу кошти в сумі
4000 грн. та судові витрати в сумі 2116 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду та постановити
нове яким задовольнити її позов в
повному обсязі, а в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_4 відмовити. В
доводах апеляційної скарги
посилається на те, що судом при
ухваленні рішення було порушено норми
матеріального та процесуального права,
неповно досліджені та з'ясовані
обставини справи. Вважає, що твердження
суду про те, що передані кошти були
авансом не мають під собою законних
підстав. Крім того вважає, що не
підлягають задоволенню і вимоги про
стягнення судових витрат, так як на
підтвердження їх відповідачка не
надала належних доказів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення ОСОБА_3 та її представника
адвоката ОСОБА_6, ОСОБА_4 та її
представника адвоката ОСОБА_8,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право
на спадщину за заповітом від 11.11.2005
року, є власником будинку АДРЕСА_1. На
підставі Державного акту на право
власності на земельну ділянку від
31.05.2012 року їй також належить земельна
ділянка, площею 0,0942 га., яка розташована
за тією ж адресою (а. с. 19-22).

Вказаний будинок ОСОБА_3 виставила на
продаж, надавши відповідну об'яву в
місцевій газеті.

Маючи мету придбати вказане
домогосподарство для себе та сім'ї,
ОСОБА_4, з членами сім'ї ( чоловіком
ОСОБА_9, та матір'ю ОСОБА_5), зустрілась з
ОСОБА_3 Між ними була досягнута
домовленість про продаж будинку за 40 000
грн. В підтвердження своїх намірів
придбати будинок ОСОБА_4 сплатила
ОСОБА_3 4000 грн., що підтверджується
письмовою розпискою від 14 березня 2013
року на а. с. 14. В розписці також
зазначено, що залишок коштів в сумі 36000
грн. ОСОБА_4 зобов'язується сплатити
після оформлення документів на будинок
та земельну ділянку, а також договору
купівлі-продажу. З дозволу ОСОБА_3 до
оформлення договору купівлі-продажу,
ОСОБА_4 з сім'єю вселилася в будинок (а.
с. 46).

Досягнута домовленість між сторонами
щодо продажу будинку не була
реалізована. На даний час ОСОБА_4 на
письмову вимогу ОСОБА_3 від 18.08.2013 року
разом з сім'єю виселилась з будинку (а.
с. 16).

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3 та частково задовольняючи позов
ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з
того, що оскільки договір
купівлі-продажу будинку, який би за
своєю формою та змістом відповідав
вимогам закону, між сторонами
укладений не був, сторони лише
домовилися укласти такий договір в
майбутньому, тому підстави для
визнання усного договору
купівлі-продажу будинку недійсним
відсутні, а передана ОСОБА_4 ОСОБА_3,
грошова сума в розмірі 4000 гривень є
авансом, який підлягає поверненню
ОСОБА_4

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, так
як суд дійшов їх правильно встановивши
фактичні обставини справи, з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір
купівлі-продажу земельної ділянки та
житлового будинку (квартири)
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.
Згідно ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що
підлягає нотаріальному посвідченню, є
укладеним з дня такого посвідчення.

В п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» роз'яснено, що відповідно
до ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності
правочину є недодержання стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ст. 203
ЦК, саме на момент вчинення правочину.
Не може бути визнаний недійсним
правочин, який не вчинено.

Так як договір купівлі-продажу будинку
між сторонами відповідно до ст. 640 ЦК
України, не був укладений, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про відсутність підстав для
задоволення вимог ОСОБА_3 про визнання
недійсним усного договору
купівлі-продажу будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 570 ЦК України
завдатком є грошова сума, що видається
кредиторові боржником в рахунок
належних з нього за договором платежів,
на підтвердження зобов'язання і на
забезпечення його виконання.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони лише домовились укласти
договір купівлі-продажу будинку, але не
оформили такий договір, який би за
своєю формою і змістом відповідав
вимогам закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 570 ЦК України якщо
не встановлено, що сума, сплачена в
рахунок належних з боржника платежів, є
завдатком, вона вважається авансом.

Отже, передані ОСОБА_4 кошти в розмірі
4000 грн. є авансом і підлягають
поверненню в тому розмірі, в якому
надавались.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду в частині
вирішення спору по суті і не містять
нових даних які б давали підстави для
скасування рішення суду в цій частині.

В той же час, вирішуючи питання
розподілу судових витрат, суд першої
інстанції не навів розрахунку з якого
він виходив, визначаючи суму судових
витрат, яка підлягає стягнення на
користь ОСОБА_4, не дослідив та не надав
відповідну оцінку доказам, які вона
надала на підтвердження цих витрат, в
зв'язку з чим невірно визначив їх
розмір.

Так, ОСОБА_4 сплатила судовий збір в
сумі 229,40 грн. за подачу зустрічної
позовної заяви та понесла
документально підтвердженні витрати
на правову допомогу адвоката, які
складаються з наступних сум: 300 грн. за
оформлення зустрічної позовної заяви,
3173,20 грн. за правову допомогу адвоката
ОСОБА_8 під час розгляду справи. Згідно
акту виконаних робіт щодо фактичних
витрат на правову допомогу, надану
адвокатом ОСОБА_8, вартість участі
адвоката в судових засіданнях складає
1948,80 грн.; вартість юридичних
консультацій, підготовки
процесуальних документів по справі,
підготовки до судових засідань складає
1224,40 грн. (а. с. 39, 47, 90, 92). Враховуючи дані
щодо участі адвоката в судових
засіданнях та складанні процесуальних
документів, а також складність справи,
колегія суддів вважає, що є
обґрунтованими витрати на участь
адвоката в судових засіданнях в сумі
1948,80 грн. Щодо витрат на інші послуги
адвоката, то на думку колегії суддів
вони є завищеними та підлягають
відшкодуванню в сумі 600 грн.

Таким чином на підставі ст. 88 ЦПК
України пропорційної задоволеним
позовним вимогам на користь ОСОБА_4
підлягають відшкодуванню судові
витрати в розмірі 1539,10 грн. (229,4 грн. + 300
грн. +1948,80 грн. + 600 грн. = 3078,20 грн.) - 50 % =
1539,10 грн.

Отже, рішення суду першої інстанції
підлягає зміні в частині розподілу
судових витрат, а сума судових витрат,
стягнутих з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
зменшенню до 1539,10 грн.

Крім того з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
необхідно стягнути документально
підтверджені витрати на правову
допомогу адвоката за апеляційний
перегляд справи, пропорційно тій
частині апеляційної скарги в
задоволенні якої відмовлено, в сумі 100
грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309, 313-314,
316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и
л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Шосткинського міськрайонного
суду Сумської області від 13 січня 2014
року змінити в частині розподілу
судових витрат, стягнувши з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 судові витрати в сумі
1539,10 гривень.

В іншій частині рішення Шосткинського
міськрайонного суду Сумської області
від 13 січня 2014 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
судові витрати за апеляційний розгляд
справи в сумі 100 гривен.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу може бути оскаржено у касаційному
порядку протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -