У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Леванчука А.О., Макарчука М.А., Писаної
Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом товариства
з обмеженою відповідальністю «Дана-Ас»
до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 27 серпня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 13 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ТОВ «Дана-Ас»
звернулось до суду з указаним позовом,
мотивуючи свої вимоги тим, що 06 лютого
2009 року товариство уклало з ФОП ОСОБА_4
договір № 0702/01 за умовами якого
останньому було поставлено товар на
загальну суму 330 000 грн. Відповідач
своїх зобов'язань щодо оплати товару не
виконав, тому позивач звернувся до
господарського суду за захистом своїх
порушених прав. Рішенням
господарського суду Київської області
від 22 листопада 2011 року з ФОП ОСОБА_4 на
користь позивача стягнуто
заборгованість за договором №
0702/01 у розмірі 407 857,79 грн. Постановою
господарського суду Київської області
від 01 березня 2012 року відповідача
визнано банкрутом та відкрито
ліквідаційну процедуру. Оскільки
ухвалою господарського суду Київської
області від 01 березня 2013 року припинено
підприємницьку діяльність банкрута
ФОП ОСОБА_4, провадження у справі про
банкрутство припинено, а вимоги
позивача про стягнення заборгованості
у справі про банкрутство не задоволено,
останній звернувся до суду з цим
позовом за захистом своїх прав у
порядку, встановленому
цивільно-процесуальним
законодавством.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 27 серпня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Київської області від 13 листопада 2013
року, позов задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ТОВ «Дана-Ас» борг у
розмірі 407 857,79 грн. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить вказані судові рішення
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
у задоволенні позову відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судами першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу
необхідно відхилити, а оскаржувані
судові рішення залишити без змін.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не
дають підстав для висновку про
порушення судами норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Суд першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, керуючись
положеннями статей 51, 52 ЦК України,
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», дійшов
обґрунтованого висновку, що позивач
вправі звернутися до суду в порядку
цивільного судочинства, а позов
підлягає задоволенню, оскільки грошові
вимоги останнього не задоволені і на
час розгляду справи існує борг ОСОБА_4
перед ТОВ «Дана-Ас».

Крім того, відповідно до правової
позиції, висловленої Верховним Судом
України в постанові від 04 грудня 2013
року в справі № 6-125цс13, згідно зі
статтями 51, 52, 598-609 ЦК України, статтями
47-49 Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», однією із
особливостей підстав припинення
зобов'язань для фізичної
особи-підприємця є те, що у випадку
припинення суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи (виключення
з реєстру суб'єктів підприємницької
діяльності) її зобов'язання за
укладеними договорами не припиняються,
а залишаються за нею як фізичною
особою, оскільки фізична особа не
перестає існувати. Фізична
особа-підприємець відповідає за своїми
зобов'язаннями, пов'язаними з
підприємницькою діяльністю, усім своїм
майном.

Висновок судів, зроблений в
оскаржуваних судових рішеннях,
узгоджується з указаною правовою
позицією Верховного Суду України.

Наведені у касаційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують.

Отже, оскаржувані судові рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому їх слід залишити без змін, а
касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 27 серпня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 13 листопада 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

А.О. Леванчук М.А. МакарчукТ.О. Писана