Справа 206/462/14-ц
Провадження 2/206/285/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" квітня 2014 р. Самарський районний суд
м.Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя
Сухоруков А.О.,

при секретарі
Кудрявцев Д.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в
м.Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської
міської ради, треті особи: Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю у Дніпропетровській області,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання права
власності на самочинно побудоване
нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В :

22 січня 2014 року позивач звернулася до
суду із позовом про визнання права
власності на самочинно побудоване
нерухоме майно.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач з урахування уточнених вимог
вказала, що їй на підставі свідоцтво
про права на спадщину за заповітом на
праві приватної власності належить 41/100
частина житлового будинку АДРЕСА_1.
Власником іншої частини зазначеного
домоволодіння є ОСОБА_2

У 1975 році позивач було самовільно
побудований сарай - літ. Н загальною
площею 4,3 кв.м., а у 2008 році прибудову -
літ. АІІІІ-1 загальною площею 17,4 кв.м.
Земельна ділянка на якій знаходяться
самовільні побудовані споруди
належить позивачу на підставі
державного акта на право власності на
земельну ділянку. Межують зазначені
самочинні прибудови із домоволодінням
АДРЕСА_1, власником якого є ОСОБА_3,
однак будь-яких претензій стосовно
зазначених побудов з часу будівництва
і по теперішній час від неї та інших
осіб не поступало, оскільки жодних
незручностей будівлі не створюють.

Звітом про проведення технічного
обстеження будівельних конструкцій та
інженерних мереж об'єкта встановлено
готовність самовільних побудованих
споруд до експлуатації та за
результатами технічного обстеження
частини домоволодіння недолік та
пошкоджень не виявлено. Технічним
висновком ТОВ «Технологія»
встановлено, що технічний стан
конструкції побудови прибудови
оцінюється як задовільний, відповідає
будівельним нормам та придатне до
подальшої експлуатації.

На підставі викладеного, позивач
просить суд визнати за нею право
власності на самочинно побудовані
приміщення: прибудову літ.АІІІІ-1 (поз.
2-1, 2-2) загальною площею 17,4 кв. м, сарай
літ. Н загальною площею 4,3 кв. м, що
розташовані за адресою АДРЕСА_1 (а.с.
83-85).

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала у
повному обсязі, просила суд
задовольнити позов з підстав,
викладених в уточнених позовних
вимогах.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти позовних
вимог позивача, просив суд в
задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи, Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю в Дніпропетровській області,
в судове засідання на слухання по
справі не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлялись
належним чином.

Третя особа ОСОБА_2 в цілому не
заперечувала щодо позову, але
зазначила, що позивачі поставили ганок
біля її спальної кімнати що їй заважає,
бо загороджує світло, вважала що
позивачу треба знести ганок.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання
не з'явилася, була повідомлена належним
чином.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справив їх
сукупності, суд дійшов висновку, що в
задоволенні позову необхідно
відмовити з наступних підстав,
встановлених в судовому засіданні.

Судом встановлено, що на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, позивачу ОСОБА_1 належить
41/100 частини житлового будинку з
відповідними господарчими побудовами
та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1,
розташованих на земельній ділянці
розміром 2765 кв.м. (а.с. 11).

Відповідно до державного акту на право
приватної власності на землю серії ЯИ
№ 096232, виданого на підставі рішення
Дніпропетровської міської ради № 205/49
від 16.09.2009 року, ОСОБА_1 було передано у
приватну власність земельну ділянку
площею 0,1000 га, що розташована по
АДРЕСА_1. Земельну ділянку було
передано для обслуговування житлового
будинку, господарських будівель та
споруд (а.с. 12).

У відповідності до технічного висновку
по обстеженню будівельних конструкцій
будівель прибудови літ.АІІІІ-1, сараю
літ. Н, що розташовані за адресою
АДРЕСА_1, проведеним ТОВ «Технологія»,
споруди знаходяться в задовільному
стані та придатні для подальшої
експлуатації (а.с. 25-35).

Відповідно до звіту про проведення
технічного обстеження будівельних
конструкцій та інженерних мереж
об'єкта, складеним експертом з оцінки
технічного стану ОСОБА_4 11 жовтня 2013
року, житлова прибудова А4-1 у складі
домоволодіння садибного типу за
адресою: АДРЕСА_1, відповідає вимогам
надійності і безпечної експлуатації і
можливістю її безпечної експлуатації
(а.с. 19-21).

Із технічного паспорту на садибний
індивідуальний будинок, виготовленого
станом на 27.10.2010 р. за реєстровим № 446-21
та виданого ОСОБА_1 на житловий будинок
АДРЕСА_1, вбачається, що в дійсності за
зазначеною адресою було самовільно
збудоване нерухоме майно: А4-1
-прибудову, сарай - Н (а.с.а.с. 5-10).

Аналізуючи спірні правовідносини,
співвідношуючи їх із дослідженими в
судовому засіданні доказами, суд
доходить до наступного.

Відповідно до пункту 2 ч. 2 ст. 331 ЦК
України, право власності на нерухоме
майно виникає після прийняття його до
експлуатації, якщо це встановлено
договором або законом.

У відповідності до ст. 375 ЦК України:

1. Власник земельної ділянки має право
зводити на ній будівлі та споруди,
створювати закриті водойми,
здійснювати перебудову, а також
дозволяти будівництво на своїй ділянці
іншим особам.

2. Власник земельної ділянки набуває
право власності на зведені ним будівлі,
споруди та інше нерухоме майно.

3. Право власника на забудову
здійснюється ним за умови додержання
архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил, а також за умови використання
земельної ділянки за її цільовим
призначенням.

4. Правові наслідки самочинної
забудови, здійсненої власником на його
земельній ділянці, встановлюються
статтею 376 цього Кодексу.

За змістом ст. 376 ЦК України, житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і
правил.Особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього. Право власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
може бути за рішенням суду визнане за
особою, яка здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не
була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно. Якщо власник
(користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.На
вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудоване на ній, якщо це
не порушує права інших осіб. Особа, яка
здійснила самочинне будівництво, має
право на відшкодування витрат на
будівництво, якщо право власності на
нерухоме майно визнано за власником
(користувачем) земельної ділянки, на
якій воно розміщене. У разі істотного
відхилення від проекту, що суперечить
суспільним інтересам або порушує права
інших осіб, істотного порушення
будівельних норм і правил суд за
позовом відповідного органу державної
влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову. Якщо
проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

Відповідно до п. 6.1. «Тимчасового
положення про порядок реєстрації прав
власності на нерухоме майно»
оформлення права власності на обєкти
нерухомого майна провадиться з видачею
свідоцтва про право власності органами
місцевого самоврядування, фізичним
особам та юридичним особам на
новозбудовані, перебудовані або
реконструйовані обєкти нерухомого
майна за наявності акта про право
власності на землю або рішення про
відведення земельної ділянки для цієї
мети за наявності акта комісії про
прийняття обєкта і введення його в
експлуатацію. Позивачі до
Дніпропетровської міської ради з
прохання оформити право власності та
про видачу свідоцтва про право
власності на побудовані споруди не
зверталися.

Статтею 18 Закону України «Про
містобудування» встановлено, що
реалізація містобудівної документації
полягає у впровадженні рішень
відповідних органів державної влади,
органів влади Автономної Республіки
Крим та органів місцевого
самоврядування при плануванні
відповідних територій, комплексній
забудові та реконструкції населених
пунктів, проектуванні та будівництві
об'єктів житлово-цивільного і
виробничого призначення, систем
транспортного та інженерного
забезпечення, впорядкуванні і
благоустрої територій.

Правові відносини з прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів регулюються ст. 301 Закону
України «Про планування і забудову
територій».

Оскільки самочинно збудовані споруди
по АДРЕСА_1 не введені у встановленому
законом порядку до експлуатації, а
також те що позивач до компетентних
органів місцевого самоврядування із
заявою про надання дозволу щодо
новозбудованих споруд не зверталась,
підстав для задоволення позову
позивача в про визнання за нею права
власності не вбачається.

Керуючись ст.ст. 331, 375, 376 ЦК України,
ст.ст.4-8, 10, 11, 18, 57-60, 130, 208, 209, 212-215, 218
Цивільного процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову про визнання
права власності за ОСОБА_1 на самочинно
збудоване нерухоме майно -прибудову
літ.АІІІІ-1 (поз. 2-1, 2-2) загальною площею
17,4 кв. м, сарай літ. Н загальною площею 4,3
кв. м, що розташовані за адресою
АДРЕСА_1, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
оголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
А.О. Сухоруков