Провадження №2/485/7/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року Снігурівський
районний суд Миколаївської області в
складі:

головуючого - судді Квєтка І.А.,

при секретарі - Шеремет Ю.Є.,

за участі позивача ОСОБА_1

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Снігурівка
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа-
Снігурівська міська рада
Миколаївської області, про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою та житловим будинком,
встановлення земельного сервітуту,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом. В позові
зазначив, що є власником житлового
будинку та присадибної земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель площею 0,10 га.,
що розташовані у АДРЕСА_1, а також
земельної ділянки для ведення
особистого підсобного господарства
площею 0,0409 га. Частина господарських
будівель, а саме сарай Д-1, гараж Г-1 та
літня кухня В-1 побудовані на межі з
власником сусіднього житлового
будинку НОМЕР_1 та земельної ділянки,
власником яких є ОСОБА_4, але фактично
проживає ОСОБА_3 ОСОБА_3 з 2000 року почав
будівництво гаража таким чином, що всі
дощові води стікають з даху цих забудов
під стіни господарських будівель
позивачки, підтоплюючи їх. Крім того,
відповідач здійснює складування
скатів вантажних автомобілів, на його
земельній ділянці виросло дерево під
фундамент гаражу позивачки, хміль, який
заплітає належні йому будівлі, що
приводить до пошкодження
господарських приміщень позивача, які
внаслідок цього потребують
капітального ремонту. З метою ремонту,
встановлення зливної системи,
відмостки зазначених господарських
забудов потребує використання
території відповідача, однак він
дозволу не надає.

З урахуванням уточнених позовних вимог
позивач просить встановити земельний
сервітут для виконання відмостки та
системи організованого водовідводу
від будівель літ. «В», «Г» і «Д» для
обслуговування і ремонту стін вказаних
будівель розміром 1.5 м. х 22 м., площею 33
кв.м., з них для відмостки - 22 кв.м.
(постійний сервітут) та 11 кв.м. - для
тимчасового; зобов'язати відповідачів
перенести скати, інші матеріали, дерева
на відстань 0.6 м. від стін його
господарських будівель, перенести
об'єкт, який будується із
металоконструкцій з боку фасадної межі
на відстань не менше 1.5 м. від спільної
межі, не чинити перепон при будуванні
відмостки.

Позивач у судовому засіданні позовні
вимоги підтримав, суду повідомив, що
має у власності земельну ділянку, яка
межує з земельною ділянкою
відповідача. На межі земельних ділянок
розташовані його господарські будівлі,
задня стіна яких, що виходить на
територію відповідачів, слугує
одночасно межею. На даний час у нього
виникла необхідність встановити
відмостку господарських будівель зі
сторони відповідача та зливні лотки,
однак останній йому у такому
перешкоджає, а тому, вважає, що набув
права на встановлення постійного
сервітуту для встановлення відмостки,
а також тимчасового для встановлення
зливних лотків та обслуговування стіни
господарських будівель на строк, що
йому буде необхідний для цього, просить
про задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні
проти позову заперечив, суду пояснив,
що є фактичним співвласником житлового
будинку та земельної ділянки, наданої
для його обслуговування за адресою
АДРЕСА_2. При цьому, межею належної йому
земельної ділянки та позивача є
належні останньому нежитлові будівлі,
що розташовані за адресою АДРЕСА_1. Він
жодним чином не чинить перешкоди
позивачу у користуванні ним своєю
земельною ділянкою, тому категорично
за будь-яких умов не згоден на
встановлення будь-якого земельного
сервітуту для задоволення потреб
позивача у проведенні ремонтних робіт
належних йому будівель на його
земельній ділянці. Просить в позові
відмовити за недоведеністю.

Відповідачка ОСОБА_4 у судове засідання
17.02.2014 року не з'явилася, до суду подала
заяву про розгляд справи у її
відсутність, проти задоволення позову
не заперечує. У попередніх судових
засіданнях пояснювала, що разом з
колишнім чоловіком ОСОБА_3 є власницею
житлового будинку та земельної ділянки
суміжної з позивачем, однак за вказаною
адресою тривалий час не проживає.

Представник третьої особи у судове
засідання 17.02.2014 року не зявився, про
розгляд справи повідомлявся належним
чином, про причини неявки суду не
повідомив, за попередньої участі у
вирішенні спору покладався на розсуд
суду.

Дослідивши докази по справі, суд
прийшов до наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є
власником домоволодіння по
вул.Жовтнева,165, в м.Снігурівка (а.с.6-10),
яке розташоване на земельній ділянці,
що надана йому у власність для
обслуговування вказаного
домоволодіння згідно державного акту
на землю від 27.08.1996 року (а.с.16).

У власності відповідачки ОСОБА_4
перебуває домоволодіння по АДРЕСА_2
(а.с.18,5-51,59-62), що розташоване на
земельній ділянці, що надана їй у
власність згідно державного акту на
землю від 16.04.1993 року (а.с.53).
Відповідачка ОСОБА_4 у вказаному
домоволодінні не проживає, за вказаною
адресою проживає та зареєстрований її
колишній чоловік ОСОБА_3 Обоє
відповідачів не заперечують що є
співвласниками вказаного майна як
набутого ними у шлюбі.

Вказані земельні ділянки ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 є суміжними. На межі ділянок
розташовані будівлі ОСОБА_1 сарай В-1,
сарай Г-1, сарай Д-1, що підтверджується
даними технічного паспорту на
домоволодіння позивача (а.с.8-10). Спору
про межі земельних ділянок між
сторонами немає. Існує спір з приводу
обслуговування будівель, що
розташовані на межі, та належать ОСОБА_5
та які одночасно слугують межею між
домоволодіннями сторін. ОСОБА_3
відмовляється допускати ОСОБА_1 на
територію своєї земельної ділянки для
обслуговування вказаних будівель.

Як вбачається з позовної заяви позивач
просить усунути перешкоди у
користуванні його майном шляхом
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії, а також встановити земельний
сервітут.

Між сторонами виникли правовідносини з
суміжного користування земельними
ділянками, права власності, правил
добросусідства та сервітутного права.

Як зазначено у ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно з вимогами ст. ст.10,11,60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позивачем вимог,
зазначених та доведених ним обставин.

Судом встановлено, що на межі земельних
ділянок, безпосередньо біля стін
будівель позивача, що в технічному
паспорті визначені літерами «В», «Г» і
«Д», росте дерево клін та кущі хмелю
хмелю, що ніким не запеерчується, які
своєю кореневою системою розрушають
конструктивні елементи вказаних
будівель, чим порушує права позивача,
як власника майна.

Вищевказані обставини підтверджені
висновком №113 судової
будівельно-технічної експертизи від
31.12.2013 року (а.с.116-139).

Відповідно до пункту 3.25 Державних
будівельних норм України
«Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень» ( ДБН
360-92) передбачено, що відстань від
сусідніх ділянок садибної забудови до
стовбурів дерев та чагарників, які
висаджуються, повинна бути не менш як
5-1.5 м відповідно.

Згідно п. «г» та «е» ч.1 ст. 91 ЗК України
власники земельних ділянок повинні
дотримуватися правил добросусідства
та не порушувати прав власників
суміжних земельних ділянок та
землекористувачів.

Відповідно до ст.152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
збитків.

За такого суд приходить до висновку
про задоволення позовних вимог про
зобов'язання відповідачів перенести
дерево та хміль, що ростуть на межі.

Крім того, позивач просить зобов'язати
відповідачів очистити земельну
ділянку на відстані 0.6м. від стін його
господарських будівель від скатів,
будівельних матеріалів та інших речей
та матеріалів, посилаючись на те, що
захаращення земельної ділянки впритул
до належних йому будівель сприяє їх
підтопленню.

Висновком вище зазначеної судової
будівельно-технічної експертизи №113
підтверджено, що безпосередньо на
суміжній межі з ділянкою НОМЕР_2
розташовані покришки коліс грузових
автомобілів, які накриті
азбестоцементними хвильовими листами
з уклоном в сторону ділянки НОМЕР_2,
внаслідок чого атмосферні осадки з
вказаних азбестоцементних листів
стікають на ділянку НОМЕР_2, що створює
перешкоди в нормальній експлуатації
ОСОБА_1 своїх об'єктів нерухомості,
добровільно усунути які відповідачі
відмовляються, а тому є підстави для
задоволення позовних вимог про
зобов'язання відповідачів перенести
скати в інше місце на відстань 0.6 м. від
стін господарських будівель позивача.

Щодо вимог про перенесення в інше місце
будівельних матеріалів та інших речей
та матеріалів, то в цій частині вони до
задоволення не підлягають, оскільки
позивач не довів, які саме речі та
матеріали перешкоджають йому у
користуванні належним йому майном.

Щодо вимог про перенесення об'єкту,
який будується відповідачем, то слід
зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст.ст.103,104 ЗК
України власники та землекористувачі
земельних ділянок повинні обирати такі
способи використання земельних
ділянок відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо). Власники та землекористувачі
земельних ділянок зобов'язані не
використовувати земельні ділянки
способами, які не дозволяють власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок використовувати їх за цільовим
призначенням (неприпустимий вплив).
Власники та землекористувачі
земельних ділянок зобов'язані
співпрацювати при вчиненні дій,
спрямованих на забезпечення прав на
землю кожного з них та використання цих
ділянок із запровадженням і
додержанням прогресивних технологій
вирощування сільськогосподарських
культур та охорони земель (обмін
земельних ділянок, раціональна
організація територій, дотримання
сівозмін, встановлення, зберігання
межових знаків тощо). Власники та
землекористувачі земельних ділянок
можуть вимагати припинення діяльності
на сусідній земельній ділянці,
здійснення якої може призвести до
шкідливого впливу на здоров'я людей,
тварин, на повітря, земельні ділянки та
інше.

Згідно ч.ч.1, 7 ст. 376 ЦК України житловий
будинок, будівля ,споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.

У разі істотного відхилення від
проекту, що суперечить суспільним
інтересам або порушує права інших осіб,
істотного порушення будівельних норм і
правил суд за позовом відповідного
органу державної влади або органу
місцевого самоврядування може
постановити рішення, яким зобов'язати
особу яка здійснила (здійснює)
будівництво, провести відповідну
перебудову.

З висновку вище зазначеної судової
будівельно-технічної експертизи №113
вбачається, що на ділянці НОМЕР_1 наявна
споруда з металоконструкцій, на яких
встановлений залізобетонний елемент в
незадовільному стані, що розташована
на відстані 0.3м. до 0.4 м. від лінії
суміжної межі. Внаслідок того, що на
вказаній споруді відсутня система
водостоку, атмосферні осадки стікають
під фундамент будівель позивача.
Висновок містить посилання на п.3.25* ДБН
360-92** про те, що відстань між сусідніми
будівлями може бути не менше 1 м. та
мають бути забезпечені
інженерно-технічні заходи, які
перешкоджають стоку атмосферних
опадів з дахів та карнизів будівель на
територію суміжних земельних ділянок.

Разом з тим, позивач суду не довів, що
побудована відповідачем споруда є
самовільною, а також те, що іншим чином,
ніж шляхом її перенесення не можливо
відновити становище позивача,
наприклад, шляхом зобов'язання
встановлення системи водостоку. Також,
в судовому засіданні не встановлено
прямого причинно-наслідкового зв'язку
між будівництвом зазначеної споруди та
підтопленням будівель позивача чи
наявністю будь-яких інших шкідливих
наслідків чи впливу.

За такого у цій частині позовні вимоги
до задоволення не підлягають.

Крім того, позивач просить встановити
постійний та тимчасовий земельний
сервітут.

Необхідність встановлення постійного
земельного сервітуту позивач
обґрунтовує необхідністю встановлення
відмостки господарських будівель, а
тимчасового -встановлення водовідводу
з даху, обидва для того, щоб дощові води
не підтоплювали вказані будівлі та не
руйнували їх.

Відповідно до ст. 98 ЗК України право
земельного сервітуту полягає в тому, що
власник або землекористувач земельної
ділянки має право на обмежене платне
або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою. Земельний сервітут
здійснюється способом, найменш
обтяжливим для власника земельної
ділянки, щодо якої він встановлений.

Стаття 99 ЗК України встановлює види
права земельного сервітуту, які не є
вичерпними.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 100 ЗК України,
власник або землекористувач земельної
ділянки має право вимагати
встановлення земельного сервітуту для
обслуговування своєї земельної
ділянки. Земельний сервітут
встановлюється за домовленістю між
власниками сусідніх земельних ділянок
на підставі договору або за рішенням
суду.

Можливість встановлення сервітуту
щодо земельної ділянки, або іншого
нерухомого майна для задоволення
потреб інших осіб, які не можуть бути
задоволені іншим способом, передбачено
у статті 401 ЦК України.

Згідно із ст.402 ЦК України, сервітут
може бути встановлений договором,
законом, заповітом або рішенням суду.

Судом встановлено, що сторони не дійшли
добровільної згоди щодо встановлення
земельного сервітуту, відповідач
категорично відмовляється допускати
позивача на територію свого
домоволодіння для обслуговування
будівлі, що підтверджується актом
секретаря Снігурівської міської ради
ОСОБА_6 від 07.06.2013 року (а.с.26).

Як вбачається з акту від 26.08.2011 року
секретаря Снігурівської міської ради
ОСОБА_6 (а.с.20) при обстеженні кухні (літ.
Г-1 тех.паспорт колишнього власника
а.с.13-15) позивача нею було встановлено,
що всередині кухні задня її стінка на
відстані 70 см. від полу від вологи
облуплена та відпала штукатурка до
каміння.

Зазначені обставини ОСОБА_6
підтвердила в судовому засіданні,
будучи допитаною судом у якості свідка.

Про те, що між сторонами тривалий час
існують неприязні стосунки, намагання
позивача вирішити спір досудово
зверненням до відповідача та
Снігурівської міської ради, наявність
будівель на межі земельних ділянок, до
яких позивач має доступ лише через
подвіря відповідачів підтвердили суду
свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11 й таке ніким не оспорюється.

Вищевказаним висновком експерта №113
від 31.12.2013 року встановлено відсутність
доступу ОСОБА_1 стін будівель літ. «В»,
«Г» і «Д» з метою їх обслуговування.
Експертом встановлено, що для
обслуговування та ремонту стін
вказаних будівель необхідна земельна
ділянка шириною 1.5 м., довжиною 22м.,
площею 33 кв.м., в тому числі для
встановлення відмостки - 22 кв.м.
Відповідно для постійного сервітуту є
необхідною земельна ділянка площею 22
кв.м., для тимчасового 11 к.в.м., всього 33
кв.м. (а.с.122). Відсутність доступу до
встановлення системи організованого
водовідтоку з дахів вказаних будівель
та встановлення відмостки сприяє
атмосферним опадам безперешкодно
проникати під фундаменти будівель, що
приводить до їх нерівномірної осадки,
відповідно, пошкодженням контруктивих
елементів.

Разом з тим, відповідно до ст.322 ЦК
України власник зобов'язаний
утримувати майно, що йому належить,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Власне домоволодіння позивач отримав у
дар від попереднього власника на
підставі договору дарування у 1994 році
(а.с.6-7) позивач погодився з способом
його створення, незважаючи на те, що
відмостка та зливні лотки на той час
також були відсутні. Встановлення
відмостки на території земельної
ділянки відповідачів порушуватиме їх
право власності на земельну ділянку, а
законодавством України не передбачено
пріоритетності права власності. Крім
того, власники будинків повинні
утримувати своє майно особисто та не
перекладати такий обов'язок на іншого
власника.

Крім того, позивач зазначив, що для
встановлення системи водовідведення
необхідним є тимчасовий сервітут,
однак на термін, що йому буде для цього
необхідний та у будь-який час.

На думку суду, для встановлення такого,
фактично безстрокового та
безоплатного сервітуту буде
порушувати права відповідачів, й крім
того, на встановлення зливних лотків
значного часу не потрібно.

Доказів того, що стіни, дах
господарських будівель потребують
ремонту зовні позивач суду не надав.

Оскільки позивач не довів необхідність
сервітуту для задоволення його
власних потреб, в задоволенні вимог про
його встановлення позивачу слід
відмовити.

Щодо вимог про зобов'язання
відповідачів не чинити перепони у
встановлені відмостки, допускати для
проведення ремонту стін, даху
господарських будівель, то ст.152 ЗК
України надає власнику земельної
ділянки захищати права на саме йому
належну земельну ділянку, і не надає
права вимоги, безперешкодно
користуватися земельною ділянкою
виділеною в установленому порядку
іншим особам. Право такої вимоги
можливе лише в разі встановлення
земельного сервітуту, необхідність
встановлення якого позивач суду не
довів.

За такого, позов підлягає до
задоволення частково, лише в частині
зобов'язання відповідачів перенести
дерево, кущі хмелю та автомобільні шини
від спільної межі в інше місце.

Судові витрати суд розподіляє на
підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи,
що позивачем заявлено фактично дві
вимоги немайнового характеру, а також
те, що позивач не надав суду платіжного
документу про оплату витрат на
проведення судової експертизи.

Керуючись, ст.ст. 3, 10, 88, 209, 212- 218, 293, 294
ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя
особа- Снігурівська міська рада
Миколаївської області, про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою та житловим будинком,
встановлення земельного сервітуту -
задовільнити частково.

Зобовязати ОСОБА_3, ОСОБА_4 перенести
дерево клен та кущі хмелю, які ростуть
на межі домоволодінь, що розташовані у
АДРЕСА_2 по АДРЕСА_1, а також
автомобільні скати, що розташовані
ними безпосередньо біля господарських
будівель ОСОБА_1, на відстань не менше
0.6 метрів від цієї межі.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через
Снігурівський районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

СУДДЯ