Справа № 430/3171/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"17" лютого 2014 р.
смт.Станиця Луганська Луганської
області

Станично-Луганський районний суд
Луганської області в складі:

Головуючої Дьоміної
О.П.

при секретарі Савченко
К.Є.

представника третіх осіб
Кашпуренка Ю.І.

представника позивачки
ОСОБА_2

прокурора Зикової
А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду смт. Станиця
Луганська цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи -
департамент Луганської міської Ради у
справах дітей та родини, служба у
справах дітей Станично-Луганської РДА,
про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В :

16.12.2013 року позивачка звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_4 про
позбавлення останнього батьківських
прав посилаючись на наступні
обставини:

З відповідачем вона перебувала у
шлюбних відносинах з квітня 1995 року, а
07.11.2000 року шлюб було розірвано, від
шлюбу сторони мають спільну дитину -
сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після того, як шлюб з
відповідачем був розірваний позивачка
стала проживати з малолітнім сином
окремо, а ОСОБА_4, будучи батьком дитини,
періодично надавав матеріальну
допомогу, але це відбувалося
нерегулярно, з періодичністю один раз
на два - три місяці і то, після
неодноразових прохань і вимог ОСОБА_3
відповідач виділяв незначні суми, яких
не вистачало на утримання дитини. В цей
період часу ОСОБА_4 постійного місця
роботи не мав, заходів до свого
працевлаштування не приймав. Небажання
відповідача добровільно утримувати
дитину послужило підставою для
звернення позивачки з позовною заявою
до суду про стягнення аліментів і
згідно рішення Ленінського районного
суду м. Луганська відповідач, був
зобов'язаний до сплати коштів на
утримання дитини в розмірі ? частини з
усіх видів доходів, починаючи з дня
подачі позову і до досягнення дитиною
повноліття.

З того часу як сторони припинили
подружні стосунки і відповідач пішов з
сім'ї, свої обов'язки, покладені
Сімейним кодексом України, по
відношенню до дитини він повністю
ігнорував і син перебував і перебуває
по теперішній час на утриманні матері.

ОСОБА_4 взагалі не цікавився здоров'ям
дитини його розумовим розвитком та
вихованням. За весь той час, протягом
якого син відвідує школу відповідач
жодного разу до навчального закладу не
приходив, з класним керівником сина не
спілкувався, як навчається дитина
відповідач не знає. Син не знає
відповідача, як свого батька. ОСОБА_4
ніколи не проявляв і не проявляє в
теперішній час належної уваги синові.
При цьому позивачка неодноразово
зверталася до відповідача з проханням
надавати сину турботу та увагу,
батьківське виховання, але ОСОБА_4
прохання позивачки ігнорував. За весь
період окремого проживання від сина, а
це 11 років, відповідач жодного разу не
спромігся що-небудь подарувати синові,
не поцікавився у неї як живе син, як
розвивається, і найголовніше, як себе
дитина почуває. ОСОБА_4 до сина був, є, і
судячи з усього, буде байдужий.

У 2012 році дитина перебувала у 4 -й
міській лікарні м. Луганська у
відділенні неврології з діагнозом
черепно-мозкова травма, і відповідач
випадково дізнався про це, але не
вважав за потрібне відвідати дитину в
лікарні або просто зателефонувати. На
день подання позовної заяви про
позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав
сума заборгованості з аліментів у
нього становить 33 531,02 грн.

23 жовтня 2013 позивачка зверталась до
Кам'янобрідського РВ ЛМУ ГУМВС України
в Луганській області з заявою, яку
внесено до ЕРДР №001931, про
притягнення до кримінальної
відповідальності за ст. 164 КК України
ОСОБА_4 За фактом її звернення відкрито
кримінальне провадження за ст. 164 ч. 1 КК
України. У зв'язку із протиправною
поведінкою відповідача відносно свого
сина позивачка й звернулась до суду з
дійсним позовом в якому просила суд
позбавити ОСОБА_4 батьківських прав
відносно ОСОБА_5, 1998 року народження.

Під час розгляду справи в суді
позивачка та її представник заявлені
вимоги підтримали, ОСОБА_3 пояснила, що
дійсно після розірвання шлюбу
відповідач ніяким чином не піклувався
про дитину, не проявляв зацікавленості
в її подальшій долі, не цікавився
станом її здоров'я, не піклувався про її
фізичний та духовний розвиток, навіть
не бачився з нею і тому позивачка
вважає, що його необхідно позбавити
батьківських прав із-за того, що він
ухиляється протягом тривалого часу від
виконання своїх обов'язків по
вихованню ОСОБА_5.

Відповідач ОСОБА_4 вимоги позивачки
визнав та проти них не заперечував,
підтвердив факт ухилення від виконання
батьківських обов'язків стосовно сина
і просив суд позбавити його
батьківських прав.

Представник третьої особи - служби у
справах дітей Станично-Луганської РДА,
Кашпуренко Ю.І. проти вимог не
заперечував.

Від представника третьої особи -
департаменту Луганської міської Ради у
справах дітей та родини надійшла заява,
в якій останній вимоги ОСОБА_3
підтримав та просив справу розглянути
за його відсутності.

Прокурор пояснила, що з огляду на
поведінку відповідача та його
ставлення до виконання своїх
обов'язків батька, вона не бачить
підстав для відмови в задоволенні
позовних вимог і вважає, що вимоги
позивачки знайшли своє підтвердження
під час розгляду справи в суді,
відповідач протягом тривалого часу не
спілкується з сином, не допомагає йому
навіть морально.

Вислухавши позивачку та її
представника, представника третьої
особи, прокурора, дослідивши матеріали
справи, суд вважає позов доведеним та
таким, що підлягає задоволенню за
наступними обставинами:

У відповідності зі ст. 10 ЦПК України
сторони мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Стаття 11 того ж кодексу вказує на те, що
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних та
юридичних осіб, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб які беруть участь у справі.

Копія свідоцтва про народження ОСОБА_5,
серія НОМЕР_1 від 23.06.1998 року, свідчить
про те, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, а
відповідач по справі доводиться йому
батьком (а.с.9).

Копія свідоцтва про розірвання шлюбу,
серія НОМЕР_2 від 07.11.2000 року вказує на
те, що позивачка розірвала шлюб зі
ОСОБА_4 07.11.2000 року, про що в Книзі
реєстрації розірвань шлюбу зроблено
відповідний актовий запис за №371 (а.с.
10).

Згідно копії супровідного листа та
виконавчого листа від 20.11.2002 року
відповідач повинен сплачувати на
користь позивачки на утримання сина
ОСОБА_5, 1998 року народження, аліменти в
розмірі ? частини всіх видів заробітку
(а.с. 11, 12, 48-50).

З копії довідки виданої ТОВ «Куб-Газ»
слідує, що позивачка працює у вказаному
товаристві економістом (а. с. 13, 54).

Довідка вуличного комітету та
довідка-характеристика вказують на те,
що позивачка зареєстрована в АДРЕСА_1
та на її утриманні знаходиться син
ОСОБА_5, 1998 року народження, вказана
родина характеризуються лише з
позитивного боку. ОСОБА_4 протягом
тривалого часу, а саме з 2002 року дитину
не відвідував, вихованням, розвитком та
утриманням дитини займається матір
(а.с.14, 15, 51, 53).

Згідно характеристики директора школи
- ОСОБА_5, характеризується позитивно,
вихованням дитини займається одна
матір, яка його забезпечує всім
необхідним. За весь період навчання
ОСОБА_5 у вказаному закладі батько -
ОСОБА_4 жодного разу до школи не
приходив, батьківські збори не
відвідував, з класним керівником не
спілкувався (а.с.16, 52).

-2-

З копії подання державного виконавця
та довідки-розрахунку від 16.10.2013 року
видно, що Кам'янобрідський ВДВС м.
Луганська просив вирішити питання щодо
притягнення до кримінальної
відповідальності за ч. 1 ст. 164 КК
України ОСОБА_4, оскільки він має перед
позивачкою заборгованість по сплаті
аліментів, яка станом на 16.10.2013 року
складає 33 531,02 грн. (а.с. 17-19).

З повідомлення про початок досудового
розслідування Кам'янобрідського РВ ЛМУ
ГУМВС України у Луганській області від
23.10.2013 року слідує, що відомості про
кримінальне правопорушення за ст. 164 ч. 1
КК України внесено слідчим до ЄРДР (а.с.
22, 55).

Згідно вироку Кам`янобрідського
районного суду м. Луганська від 24.12.2013
року, що набрав законної сили - ОСОБА_4
визнаний винним у скоєнні злочину за
ст. 164 ч. 1 КК України (а.с.58-60).

Акт обстеження умов проживання
позивачки від 23.10.2013 року свідчить про
те, що остання мешкає разом зі своїм
сином у будинку, розташованому за
адресою: АДРЕСА_1 вказаний будинок
належить матері ОСОБА_3 (а.с. 21).

Висновок департаменту Луганської
міської Ради у справах дітей та сім'ї
від 28.11.2013 року свідчить про
доцільність позбавлення батьківських
прав ОСОБА_4 відносно неповнолітнього
сина ОСОБА_5, оскільки відповідач зі
своїм сином жодного зв'язку не
підтримує, не цікавиться розвитком та
його здоров'ям, має велику
заборгованість по сплаті аліментів
(а.с. 23-24, 34-35).

У відповідності зі ст. 150 СК України
батьки зобов'язані піклуватися про
стан здоров`я дитини, її фізичний,
духовний та моральний розвиток, крім
того зобов'язані забезпечити здобуття
дитиною повної загальної середньої
освіти, готувати її до самостійного
життя.

Частина 4 ст. 155 СК України передбачає
покладання на батьків
відповідальності, встановленої
законом, за ухилення їх від виконання
батьківських обов'язків.

Зі змісту цієї статті слідує, що батьки
вважатимуться такими, що ухиляються
від виконання своїх батьківських
обов'язків, якщо вони за станом свого
психічного здоров`я усвідомлюють
значення своїх дій та можуть керувати
ними, а також якщо вони мають юридичну і
фактичну можливість до вчинення
відповідних дій, які становлять зміст
батьківського обов'язку.

У зв'язку з цим підставою для
відповідальності батьків є лише їх
ухилення від виконання батьківських
обов'язків, що включає наявність вини.

Відповідно до діючого СК України до
батьків, які ухиляються від виконання
своїх батьківських обов'язків,
передбачено застосування таких
правових санкцій, які можуть вважатися
юридичною відповідальність, зокрема
позбавлення батьківських прав.

Стаття 164 СК України передбачає
підстави позбавлення батьківських
прав, мати і батько можуть бути
позбавлені судом батьківських прав,
якщо вони зокрема ухиляються від
виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини (ч.1 п.2 зазначеної
статті).

Таким чином, позбавлення батьківських
прав - це насамперед спосіб захисту
прав та інтересів дитини.

Згідно з п.16 ППВСУ «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» за №3 від 30.03.2007 року
- особи можуть бути позбавлені
батьківських прав лише щодо дитини, яка
не досягла 18 років, і тільки з підстав,
передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце тоді, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу, не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Ухилення від виконання батьками
обов'язків по вихованню дитини це
завжди акт свідомої поведінки,
оскільки особи мають реальну
можливість виконати обов'язки, але не
вчиняють відповідних дій.

Судом було встановлено, що ОСОБА_4,
маючи можливість виконувати свої
обов`язки батька по відношенню до сина
не вчиняє будь яких дій, ні усно, ні
письмово не спілкується з дитиною, не
проявляє до неї щонайменшої
батьківської турботи.

Таким чином, оскільки відповідач не
переймається станом здоров`я своєї
неповнолітньої дитини, ухиляється від
виконання своїх обов'язків,
передбачених законом, по її вихованню
та матеріальному утриманню суд
приходить до висновку щодо
необхідності позбавлення останнього
батьківських прав і не бачить підстав
до відмови в задоволенні позову,
оскільки в даному конкретному випадку
виявив та оцінив позитивний результат
у майбутній долі ОСОБА_5 і вважає, що
таким чином та в такий спосіб будуть
захищені права та інтереси дитини.
Позивачка буде мати можливість
користуватися певними пільгами
встановленими в такому випадку їй
державою і створювати всі необхідні
умови для виховання, утримання своєї
дитини (мати державну допомогу,
пільгові відпустки, тощо).

В той же час, суд вважає за необхідне
роз'яснити відповідачу його право на
звернення до суду із заявою про надання
права на побачення з сином у
відповідності зі ст. 168 Сімейного
кодексу України, якщо це не завдасть
шкоди його життю, здоров'ю та
моральному вихованню, за умови
присутності іншої особи, що в свою
чергу на думку суду буде стимулювати
відповідача до виправлення й дасть
можливість ОСОБА_4 в майбутньому, при
наявності його бажання, звернутись до
суду з позовом про поновлення
батьківських прав.

Керуючись ст. 150, ст. 155, ст. 164 п.2
Сімейного Кодексу України, п.16 ППВСУ
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав» за №3
від 30.03.2007 року, ст.ст. 10, 11, 60, 208, 212-215 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_4 по відношенню до ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір в дохід
держави в розмірі 229,40 грн.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга протягом 10 днів з дня
проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Головуюча: