У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

16 квітня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І.,
Закропивного О.В,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про стягнення суми заборгованості за
кредитним договором за касаційною
скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5,
на заочне рішення Куйбишевського
районного суду м. Донецька від 27
березня 2013 року та рішення
апеляційного суду Донецької області
від 13 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року товариство з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг
Україна») звернулося до суду з указаним
позовом, посилаючись на те, що 17 серпня
2007 року між закритим акціонерним
товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП
Банк»), яке відступило право вимоги ТОВ
«ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір, за яким
йому надано кредит у розмірі 24
900 доларів США терміном до 19 серпня 2013
року з погашенням заборгованості
щомісячними внесками. У той же день на
забезпечення виконання зобов'язань
позичальника між банком та ОСОБА_4 було
укладено договір поруки. Позичальник,
як і поручитель, зобов'язання за
вказаними договорами належним чином не
виконували, унаслідок чого виникла
заборгованість, яка станом на 25 вересня
2012 року склала 30 240,72 доларів США та пеня
в сумі 686 467 грн 93 коп.

У звґязку з цим позивач просив суд
стягнути солідарно з відповідачів на
його користь вказану суму кредитної
заборгованості, а також понесені
судові витрати.

Заочним рішенням Куйбишевського
районного суду м. Донецька від 27
березня 2013 року позов ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» задоволено
частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» заборгованість за кредитом
від 17 серпня 2007 року у розмірі
24 433,17 доларів США, суму заборгованості
за відсотками у розмірі 5 807,55 доларів
США, пеню в розмірі 240 тис. грн. Вирішено
питання розподілу судових витрат. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 13 січня 2014 року заочне
рішення районного суду в частині пені
скасовано, змінено в частині стягнення
суми заборгованості за кредитом,
процентів. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» суму заборгованості за
кредитом у розмірі 24 433,17 доларів США, що
складає 195 294 грн 33 коп.; суму
заборгованості за відсотками у розмірі
5 807,55 доларів США, що
складає 46 419 грн 75 коп.; всього 241 714 грн
08 коп. Вирішено питання
розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3
- ОСОБА_5, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Рішення апеляційного суду в частині
відмови в позові про стягнення пені не
оскаржується, тому в силу ч. 1 ст. 335 ЦПК
України в касаційному порядку в цій
частині не переглядається.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив із того, що
відповідачі не виконували належним
чином умов кредитного договору та
договору поруки, відтак, мають сплатити
суму кредитної заборгованості, з
урахуванням положень ч. 3 ст. 551 ЦК
України щодо зменшення розміру
неустойки, на які посилалися
відповідачі.

Скасовуючи рішення суду в частині
стягнення пені та змінюючи його в іншій
частині, апеляційний суд виходив із
того, що позивачем не заявлялися вимоги
про стягнення пені, відтак, розглядаючи
такі вимоги суд вийшов за межі позовних
вимог. Змінюючи рішення суду першої
інстанції та визначаючи суму
заборгованості за кредитом та
процентами в національній валюті,
апеляційний суд виходив із положень ч. 1
ст. 192 ЦК України. Крім того судом
зазначено, що позов подано в межах
строку позовної давності, так як строк
виконання зобов'язань за кредитним
договором визначено 19 серпня 2013 року, а
позов пред'явлено 12 жовтня 2012 року.

Проте повністю погодитись з таким
висновком апеляційного суду не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 17 серпня 2007 року
між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником
якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та
ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір, за яким йому надано
кредит у розмірі 24 900 доларів США зі
сплатою 12,49 % річних терміном до 19
серпня 2013 року. За умовами договору
позичальник зобов'язався сплачувати
заборгованість за кредитним договором
щомісяця рівними платежами.

У той же день на забезпечення виконання
зобов'язань позичальника між ЗАТ «ОТП
Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір
поруки.

Позичальник, як і поручитель,
зобов'язання за вказаним договором
належним чином не виконували,
унаслідок чого виникла заборгованість,
яка за розрахунком банка, станом на 25
вересня 2012 року склала
30 240,72 доларів США та пеня в сумі 686 467 грн
93 коп.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно з п. п. 1.4.1.2, 1.5.1 договору
погашення кредиту та відсотків
здійснюється позичальником частинами -
щомісячними платежами не пізніше 17-го
числа кожного календарного місяця.

Із доданого позивачем до кредитного
договору графіку платежів убачається,
що погашення кредиту здійснюється з 17
вересня 2009 року по 19 серпня 2013
року (а.с. 11).

Пунктом 1.6 передбачений строк дії
договору до дати остаточного
повернення платежу (19 серпня 2013 року).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти
(ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події
(ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у
ст. 1050 ЦК України. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК
України).

Графіком платежів, який є складовою
частиною договору, погашення кредитної
заборгованості та строки сплати
чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів, що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору. При цьому кожен щомісячний
платіж є окремим зобов'язанням.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Початок перебігу позовної давності
пов'язується не стільки зі строком дії
(припинення дії) договору, як з певними
моментами (фактами), які свідчать про
порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Оскільки умовами договору (графіком
погашення кредиту) встановлені окремі
самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а,
відтак, і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

З матеріалів справи убачається, що
право банка було порушене з 18
жовтня 2007 року (а.с. 95), так як
позичальник перестав сплачувати
кредит, однак із позовом до суду
позивач звернувся лише у жовтні 2012
року.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що
представником ОСОБА_3 до суду першої
інстанції було подано заяву про
застосування позовної давності
(а. с. 125).

Ухвалюючи рішення, апеляційний суд
виходив із того, що строк дії договору
визначений до 19 серпня 2013 року, проте у
порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 316
ЦПК України не звернув уваги на те, що
право позивача було порушене з жовтня
2007 року несплатою чергових щомісячних
платежів, а з позовом до суду звернувся
у жовтні 2012 року.

Касаційна скарга представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_5 в частині оскарження судових
рішень щодо позовних вимог ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» до ОСОБА_4 не
підлягає задоволенню, так як він судові
рішення не оскаржує, а повноважень
ОСОБА_3 представляти його інтереси суду
не надані.

За таких обставин рішення апеляційного
суду не відповідає вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для його
часткового скасування з передачею
справи на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Донецької
області від 13 січня 2014 року у в частині
позовних вимог товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитом та
відсотків за користування кредитом
скасувати, справу в цій частині
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

У частині позовних вимог товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» до ОСОБА_4 рішення
апеляційного суду Донецької області
від 13 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.Ф. Хопта

Судді
Б.І.
Гулько

О.В. Закропивний

М.Є. Червинська

В.А. Черненко