УХВАЛА

іменем україни

16 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика
П.О.,

суддів: Горелкіної
Н.А., Євграфової Є.П.,

Журавель В.І.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - Міське комунальне
підприємство «Бюро технічної
інвентаризації», про визнання договору
дарування дійсним, визнання права
власності на нежитлове приміщення,
зобов'язання зареєструвати право
власності, за касаційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Ленінського
районного суду м. Луганська від 07
травня 2013 року та рішення апеляційного
суду Луганської області від 18
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа -
Міське комунальне підприємство «Бюро
технічної інвентаризації», про
визнання договору дарування дійсним,
визнання права власності на нежитлове
приміщення, зобов'язання зареєструвати
право власності, посилаючись на те, що
між ним та відповідачем 01 квітня 2009
року було укладено договір дарування
об'єкта нерухомості - будівлі кафе з
підвалом за адресою: АДРЕСА_1, загальною
площею 769,1 кв. м.

Відповідно до визначеної угоди
відповідач передав у власність
позивача вказаний об'єкт нерухомості, а
позивач, у свою чергу, прийняв у свою
власність дар від відповідача та
відповідні документи, що
підтверджується актом
приймання-передачі об'єкта нерухомості
від 01 квітня 2009 року.

Згідно з умовами п. 3.3 договору
відповідач зобов'язаний здійснити
нотаріальне оформлення угоди
дарування об'єкта нерухомості у
десятиденний строк, тобто до 11 квітня
2009 року.

Відповідач, на думку позивача,
ухиляється від виконання обов'язку
щодо нотаріального посвідчення
договору дарування об'єкта
нерухомості, що полягала у відсутності
підготовлених для нотаріального
посвідчення угоди документів, а також
ігнорування вимог позивача про
нотаріальне закріплення правочину, чим
порушив п. 3.3 договору дарування та
приписи ст. ст. 525, 526, 719, 723 ЦК України.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Луганська від 09 липня 2009 року позов
задоволено.

Визнано дійсним договір дарування
об'єкта нерухомості - будівлі кафе з
підвалом за адресою: АДРЕСА_1, загальною
площею 769,1 кв. м, укладений між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 01 квітня 2009 року

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
будівлю кафе з підвалом за адресою:
АДРЕСА_1, яка складається із приміщень,
розташованих у підвалі, а саме:
приміщення № 1 - сходи загальною площею
10,4 кв. м; приміщення № 2 загальною
площею 103,3 кв. м; приміщення № 3
загальною площею 7,7 кв. м; приміщення № 4
загальною площею 8,3 кв. м; приміщення № 5
- сходи загальною площею 6,3 кв. м;
приміщення № 6 загальною площею 10 кв. м;
приміщень, розташованих на першому
поверсі, а саме: приміщення № 7 - сходова
клітина загальною площею 15 кв. м;
приміщення № 8 загальною площею 108,5 кв.
м; приміщення № 9 загальною площею 12,5
кв. м; приміщення № 10 - комора загальною
площею 1,4 кв. м; приміщення № 11 - топочна
загальною площею 5 кв. м; приміщення № 12
- туалет загальною площею 1,6 кв. м;
приміщення № 13 загальною площею 8,3 кв.
м; приміщень, розташованих на другому
поверсі, а саме: приміщення № 14 -
сходова клітина загальною площею 15 кв.
м; приміщення № 15 загальною площею 107,8
кв. м; приміщення № 16 загальною площею
11,4 кв. м; приміщення № 17 - туалет
загальною площею 2,3 кв. м; приміщення №
18 загальною площею 11,9 кв. м; приміщення
№ 19 загальною площею 8,2 кв. м; приміщень,
розташованих на третьому поверсі, а
саме: приміщення № 20 - сходова клітина
загальною площею 14,8 кв. м; приміщення №
21 - коридор загальною площею 24,8 кв. м;
приміщення № 22 загальною площею 21,2 кв.
м; приміщення № 23 загальною площею 8 кв.
м; приміщення № 24 загальною площею 11,8
кв. м; приміщення № 25 - санвузол
загальною площею 2 кв. м; приміщення № 26
загальною площею 11,7 кв. м; приміщення №
27 загальною площею 13,9 кв. м; приміщення
№ 28 загальною площею 21,3 кв. м;
приміщення № 29 загальною площею 13,3 кв.
м; приміщення № 30 загальною площею 8,1
кв. м; приміщень, розташованих на
четвертому поверсі, а саме: приміщення
№ 31 - сходова клітина загальною площею
14,6 кв. м; приміщення № 32 загальною
площею 138,7 кв. м; приміщення № 33 - балкон
загальною площею 2 кв. м; приміщення № 34
загальною площею 8 кв. м, усього
загальною площею 769,1 кв. м.

Зобов'язано МКП «Бюро технічної
інвентаризації» м. Луганська
зареєструвати за ОСОБА_3 зазначену
будівлю.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 11
липня 2011 року ОСОБА_4 звернулася до суду
із заявою про перегляд зазначеного
рішення у зв'язку з нововиявленими
обставинами.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Луганська від 06 грудня 2011 року заяву
ОСОБА_4 задоволено, рішення Ленінського
районного суду м. Луганська від 09 липня
2009 року скасовано, справу призначено до
розгляду в судовому засіданні.

У подальшому рішенням Ленінського
районного суду м. Луганська від 07
травня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3
задоволені частково.

Визнано дійсним договір дарування
об'єкта нерухомості - будівлі кафе з
підвалом за адресою: АДРЕСА_1, загальною
площею 769,1 кв. м, укладений між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 01 квітня 2009 року.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
будівлю кафе з підвалом за адресою:
АДРЕСА_1, яка складається із приміщень,
розташованих у підвалі, а саме:
приміщення № 1 - сходи загальною площею
10,4 кв. м; приміщення № 2 загальною
площею 103,3 кв. м; приміщення № 3
загальною площею 7,7 кв. м; приміщення № 4
загальною площею 8,3 кв. м; приміщення № 5
- сходи загальною площею 6,3 кв. м;
приміщення № 6 загальною площею 10 кв. м;
приміщень, розташованих на першому
поверсі, а саме: приміщення № 7 - сходова
клітина загальною площею 15 кв. м;
приміщення № 8 загальною площею 108,5 кв.
м; приміщення № 9 загальною площею 12,5
кв. м; приміщення № 10 - комора загальною
площею 1,4 кв. м; приміщення № 11 - топочна
загальною площею 5 кв. м; приміщення № 12
- туалет загальною площею 1,6 кв. м;
приміщення № 13 загальною площею 8,3 кв.
м; приміщень, розташованих на другому
поверсі, а саме: приміщення № 14 -
сходова клітина загальною площею 15 кв.
м; приміщення № 15 загальною площею 107,8
кв. м; приміщення № 16 загальною площею
11,4 кв. м; приміщення № 17 - туалет
загальною площею 2,3 кв. м; приміщення №
18 загальною площею 11,9 кв. м; приміщення
№ 19 загальною площею 8,2 кв. м; приміщень,
розташованих на третьому поверсі, а
саме: приміщення № 20 - сходова клітина
загальною площею 14,8 кв. м; приміщення №
21 - коридор загальною площею 24,8 кв. м;
приміщення № 22 загальною площею 21,2 кв.
м; приміщення № 23 загальною площею 8 кв.
м; приміщення № 24 загальною площею 11,8
кв. м; приміщення № 25 - санвузол
загальною площею 2 кв. м; приміщення № 26
загальною площею 11,7 кв. м; приміщення №
27 загальною площею 13,9 кв. м; приміщення
№ 28 загальною площею 21,3 кв. м;
приміщення № 29 загальною площею 13,3 кв.
м; приміщень № 30 загальною площею 8,1 кв.
м; приміщення, розташовані на
четвертому поверсі, а саме: приміщення
№ 31 - сходова клітина загальною площею
14,6 кв. м; приміщення № 32 загальною
площею 138,7 кв. м; приміщення № 33 - балкон
загальною площею 2 кв. м; приміщення № 34
загальною площею 8 кв. м, усього
загальною площею 769,1 кв. м.

У решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 18 листопада 2013 року рішення
Ленінського районного суду м.
Луганська від 07 травня 2013 року
скасовано. Ухвалено нове рішення, яким
у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5
просить скасувати рішення Ленінського
районного суду м. Луганська від 07
травня 2013 року, рішення апеляційного
суду Луганської області від 18
листопада 2013 року, посилаючись на
порушення судами норм матеріального і
процесуального права, та залишити в
силі рішення Ленінського районного
суду м. Луганська від 09 липня 2009 року.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Наведеній нормі ухвалені у справі
судові рішення не відповідають.

Установлено, що 01 квітня 2009 року між
сторонами укладено договір дарування
об'єкта нерухомості - будівлі кафе з
підвалом за адресою: АДРЕСА_1, загальною
площею 769,1 кв. м.

Відповідно до визначеної угоди ОСОБА_4
передала у власність ОСОБА_3 указаний
об'єкт нерухомості, а ОСОБА_3, в свою
чергу, прийняв у свою власність дар від
ОСОБА_4 та відповідні документи, що
підтверджується актом
приймання-передачі об'єкта нерухомості
від 01 квітня 2009 року.

Згідно з умовами п. 3.3 договору ОСОБА_4
зобов'язалася нотаріально оформити
угоду дарування об'єкта нерухомості у
десятиденний строк, тобто до 11 квітня
2009 року.

Відповідно до зазначеної угоди позивач
зобов'язався прийняти у власність дар
відповідача, а відповідач взяла на себе
зобов'язання фактично передати об'єкт
нерухомості та здійснити нотаріальне
посвідчення цієї угоди. Позивач
покладені на нього зобов'язання
виконав у повному обсязі, тобто
здійснив підписання договору
дарування, здійснив фактичне приймання
об'єкта нерухомості та відповідних
правовстановлюючих документів до
нього відповідно до акта
прийому-передачі, що був укладений між
сторонами. Відповідач же здійснила
лише часткове виконання своїх
обов'язків, а саме: виконала лише
передачу майна та ухилилася від
нотаріального посвідчення угоди.
Відповідно до умов п. 3.3 договору
дарування на відповідача покладено
обов'язок здійснити нотаріальне
оформлення угоди дарування об'єкта
нерухомості у строк, що не перевищує
десяти днів із дати підписання угоди,
тобто відповідач повинен був
нотаріально оформити (ініціювати
оформлення, надати усі належні
документи та розрахуватися за
нотаріальні послуги) дарування
нежитлового приміщення у строк до 11
квітня 2009 року, що нею виконано не було,
чим порушено приписи ст. ст. 525, 526, 719, 723
ЦК України.

При цьому, ухвалюючи рішення в справі,
суд критично поставився до тверджень
відповідача та його представника
стосовно непідписання відповідачем
договору дарування спірного об'єкта
нерухомості, враховуючи те, що в іншій
цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про визнання договору дарування
об'єкта нерухомості від 01 квітня 2009
року недійсним представником позивача
було подано заяву про залишення позову
без розгляду, яку задоволено судом, що
свідчить, на думку суду, про
відсутність заінтересованості
відповідача в розгляді цього питання
та про відсутність порушення прав та
інтересів ОСОБА_4 та спору з цього
приводу.

Також суд посилався на те, що ухвалою
апеляційного суду Луганської області
від 14 червня 2011 року за заявою ОСОБА_4
про поновлення строку на апеляційне
оскарження рішення Ленінського
районного суду м. Луганська від 09 липня
2009 року встановлено, що доводи
відповідача про те, що їй не було відомо
про прийняте рішення, спростовуються
укладеним між сторонами письмовим
договором дарування нежилого
приміщення, а також актом
приймання-передачі об'єкта нерухомості
та виконанням позивачем у 2009-2010 роках
ремонтно-відновлювальних робіт цього
приміщення.

Також судом установлено, що
довіреність від ОСОБА_4 на
представництво її інтересів в суді на
ім'я ОСОБА_7, посвідчена 14 квітня 2008 року
приватним нотаріусом та виготовлена на
бланку серії ВКК № 546071, на час розгляду
цивільної справи є дійсною, оскільки
приватний нотаріус підтвердила, що нею
посвідчувалася ця довіреність, із
заявою про її скасування ОСОБА_4 не
зверталася, виконання підпису та
напису прізвища, ім'я та по батькові в
довіреності здійснено саме ОСОБА_4, що
підтверджується висновком фахівця
НДЕКЦ УМВС України в Луганській
області від 06 березня 2012 року № 101/2, а
витребувані судом матеріали
почеркознавчого дослідження, що
містяться в висновку фахівця НДЕКЦ
УМВС України в Луганській області від 06
березня 2012 року № 101/2, підтверджують
показання свідка ОСОБА_8 (нотаріуса) та
спростовують твердження відповідача
та її представника щодо непідписання
довіреності відповідачем та,
відповідно, про необізнаність
відповідача стосовно наявності цієї
довіреності.

Урахувавши положення ст. ст. 220, 392, 321, 328,
319 ЦК України, суд дійшов висновку про
те, що позивачем було доведено, що
сторони за угодою дарування мали своєю
метою укладання угоди дарування,
здійснили її часткове виконання, але
через неналежне виконання умов
договору дарування з боку відповідача
не змогли здійснити остаточне
закінчення угоди, тобто нотаріально
посвідчити угоду, тому позовні вимоги
позивача є обґрунтованими.

Що стосується частини позовних вимог
про зобов'язання МКП «Бюро технічної
інвентаризації» м. Луганська
зареєструвати за ОСОБА_3 право
власності на об'єкт нерухомості, суд
дійшов висновку про те, що вони не
підлягають задоволенню, оскільки
постановою Кабінету Міністрів України
від 05 вересня 2012 року № 824 «Деякі
питання державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,
яка набрала чинності з 01 січня 2013 року,
скасовано постанову Кабінету
Міністрів України від 26 травня 2004 року
№ 671 «Про затвердження Тимчасового
порядку державної реєстрації
правочинів», згідно з якою державну
реєстрацію прав на об'єкти нерухомості
здійснювали бюро технічної
інвентаризації. Відповідно до ст. 6
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22 червня 2011 року № 703, чинного на
дату розгляду справи, органами
державної реєстрації є структурні
підрозділи територіальних органів
Міністерства юстиції, що забезпечують
реалізацію повноважень
Укрдержреєстру.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та відмовляючи в
позові, посилався на те, що судом не
було враховано те, що ч. 2 ст. 220 ЦК
України не застосовується до
правочинів, які підлягають і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, оскільки момент вчинення
таких правочинів відповідно до ст. ст.
210, 640 ЦК України пов'язується з
державною реєстрацією, тому вони не є
укладеними і не створюють прав та
обов'язків для сторін з часу їх
підписання сторонами. Крім того,
зазначав, що посвідчення договорів на
нерухоме майно без підтвердження права
власності на це майно не передбачене
чинним законодавством, а отже, такі
договори не можуть визнаватися
дійсними і за рішенням суду, оскільки
за рішенням суду на підставі ч. 2 ст. 220
ЦК України може бути визнаний дійсним
тільки такий договір, для вчинення
якого нотаріусом не має перешкод, але
одна із сторін ухиляється від його
нотаріального посвідчення.

Проте з такими висновками судів
погодитися в повному обсязі не можна з
таких підстав.

ОСОБА_5, подаючи касаційну скаргу,
зазначав, що 20 травня 2011 року придбав
спірну нерухомість у ОСОБА_3, на
підтвердження чого надав нотаріально
посвідчений договір купівлі-продажу та
акт приймання передачі. У договорі
купівлі-продажу зазначено, що будівля
кафе з підвалом по АДРЕСА_1 належить
ОСОБА_3 на підставі рішення Ленінського
районного суду м. Луганська від 09 липня
2009 року.

Таким чином, на момент скасування
зазначеного рішення у зв'язку з
нововиявленими обставинами (ухвала
Ленінського районного суду м.
Луганська від 06 грудня 2011 року)
власником спірно майна був ОСОБА_5

Разом із тим ні суд першої інстанції,
який частково задовольнив позов та
визнав право власності на це ж майно за
ОСОБА_3, ні апеляційний суд, який
скасував це рішення, до участі в справі
ОСОБА_5 не залучив, хоча ухвалені у
справі рішення стосуються його прав та
обов'язків.

Оскільки допущені судами порушення
норм матеріального та процесуального
права призвели до неправильного
вирішення справи, рішення судів першої
та апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Луганської
області від 18 листопада 2013 року та
рішення Ленінського районного суду м.
Луганська від 07 травня 2013 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді: Н.А.
Горелкіна

Є.П.
Євграфова

В.І.
Журавель

Ю.Г.
Іваненко