Справа № 367/7725/13- ц Головуючий у І
інстанції Пархоменко О.В.Провадження №
22-ц/780/619/14 Доповідач у 2 інстанції
Воробйова Н.С.Категорія 44
РІШЕННЯ

Іменем України

10 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Березовенко Р.В., Верланова С.М.,

при секретарі Бобку О.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 28 серпня 2013 року
у справі за позовом прокурора м. Ірпеня
до Коцюбинської селищної ради
Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_2, третя особа: Комунальне
підприємство «Святошинське
лісопаркове господарство» про
визнання недійсними рішення,
державного акту на право власності на
землю, визнання права власності на
земельну ділянку,-

Встановила:

У березні 2013 року прокурор м.
Ірпеня Київської області звернувся до
суду із позовом в інтересах держави про
визнання недійсними рішення, державних
актів на право власності на землю,
визнання права власності на земельну
ділянку, посилаючись на те, що рішенням
Коцюбинської селищної ради від 25
грудня 2008 року № 2175/25-5 "Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1, ОСОБА_3
затверджено проект землеустрою щодо
відведення та передачі у приватну
власність земельної ділянки площею 0,15
га для вказаних цілей, на підставі
даного рішення видано державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЖ № 922214 (кадастровий номер
:01:042:0043) для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд.

В подальшому, на підставі
договору купівлі-продажу земельної
ділянки від 02 червня 2009 року № 466
земельну ділянку площею 0,15 га по
АДРЕСА_1 придбала ОСОБА_4, якій видано
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯД № 787545.

12 серпня 2009 року ОСОБА_4
відчужила спірну земельну ділянку
шляхом укладення договору
купівлі-продажу земельної ділянки
№ 804 з ОСОБА_2, про що на державному акті
на право власності на земельну ділянку
серії ЯД № 787545 на ім'я ОСОБА_4, зроблено
відмітку про перехід права власності
на земельну ділянку до ОСОБА_2

Позивач вказував, що рішення
прийнято, а державні акти видано з
порушенням вимог чинного
законодавства, оскільки земельна
ділянка знаходиться за межами смт.
Коцюбинське, земельну ділянку передано
за рахунок земель, що перебувають у
постійному користуванні
Святошинського лісопаркового
господарства.

Просив визнати недійсним
рішення Коцюбинської селищної ради
Київської області від 25 грудня 2008 року
№ 2175/25-5, визнати недійсним державний
акт серії ЯЖ № 922214 на право власності
на земельну ділянку за кадастровим
номером :01:042:0043 на ім»я ОСОБА_3;
визнати недійсним державний акт серії
ЯД № 787545 на право власності на земельну
ділянку за кадастровим номером
:01:042:0043, виданий на ім'я ОСОБА_4, з
відміткою про перехід права власності
до ОСОБА_2 та скасувати його державну
реєстрацію; визнати право власності
держави на зазначену земельну ділянку.

Заочним рішенням Ірпінського
міського суду Київської області від 28
серпня 2013 року позов прокурора м.
Ірпеня Київської області частково
задоволено, визнано недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради Київської
області від 25.12.2008 року № № 2175/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1, визнано
недійсним державний акт серія ЯЖ № 922214
на право власності на земельну ділянку
за кадастровим номером :01:042:0043 на
ім»я ОСОБА_3, визнано недійсним
державний акт серії ЯД № 787545 на право
власності на земельну ділянку за
кадастровим номером :01:042:0043,
виданий на ім'я ОСОБА_4, з відміткою про
перехід права власності до ОСОБА_2 та
скасовано його державну реєстрацію. В
іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним
рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи, порушення та
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати заочне рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 28 серпня 2013 року та
ухвалити нове рішення, з урахуванням
його інтересів та прав як
добросовісного набувача спірної
земельної ділянки.

Апеляційна скарга підлягає до
задоволення частково з таких підстав.

По справі встановлено, що
рішенням Коцюбинської селищної ради
від 25 грудня 2008 року № 2175/25-5 "Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1, ОСОБА_3
затверджено проект землеустрою щодо
відведення та передачі у приватну
власність земельної ділянки пл. 0,15 га.

На підставі даного рішення
ОСОБА_3 видано державний акт серії ЯЖ
№ 922214 на право власності на земельну
ділянку пл. 0,15 га. із кадастровим
номером :01:042:0043 для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд в
АДРЕСА_1.

02.06.2009 року було укладено договір
купівлі-продажу спірної земельної
ділянки, відповідно до якого ОСОБА_4
придбала земельну ділянку по АДРЕСА_1.
На підставі даного договору
купівлі-продажу ОСОБА_4 отримала
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯД № 787545.

В подальшому згідно договору
купівлі-продажу від 12.08.2009 року ОСОБА_4
продала спірну земельну ділянку
ОСОБА_2, а на державному акті на право
власності на земельну ділянку серії ЯД
№ 787545 на ім'я ОСОБА_4 було зроблено
відмітку про перехід права власності
до ОСОБА_2

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги
прокурора м. Ірпеня та визнаючи
недійсним рішення Коцюбинської
селищної ради, суд виходив з того, що
спірна земельна ділянка знаходилася
поза межами смт. Коцюбинське, оскільки
на момент прийняття вищезазначеного
рішення межі смт. Коцюбинське у
встановленому законом порядку не були
визначені та не встановлені, а тому
рішення Коцюбинської селищної ради не
відповідає вимогам земельного
законодавства. У зв»язку з цим, як
наслідок, державний акт, виданий на
підставі незаконного рішення, також
підлягає визнанню недійсним.

Даний висновок суду відповідає
вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до Указу Президії
Верховної Ради УРСР від 11 лютого 1941
року селище міського типу Берковець
перейменовано в селище ім.
Коцюбинського та до його складу
включено залізничну станцію Біличі.
Будь-які графічні додатки до цього
Указу, які б підтверджували межі селища
Коцюбинське не збереглися, і по даний
час рішення щодо встановлення чи зміни
меж цього селища компетентними
органами не приймались, проект
встановлення меж не розроблявся та не
затверджувався, що також встановлено
постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 23
грудня 2011 року.

Крім того, постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 23
грудня 2011 року за позовом Київської
міської ради до Державного управління
охорони навколишнього природного
середовища в м. Києві, Київського
обласного управління лісового і
мисливського господарства, Ірпінської
міської ради Київської області,
Коцюбинської селищної ради Київської
області, за участю прокуратури м. Києва,
треті особи Державне агентство
земельних ресурсів України, КП
"Святошинське лісопаркове
господарство", КП КОР "Обласний
лісгосп", Київська обласна державна
адміністрація, Державне управління
охорони навколишнього природного
середовища в Київській області,
Державне агентство лісових ресурсів
України про визнання бездіяльності
протиправною, рішень нечинними і їх
скасування, зобов'язання вчинити певні
дії, встановлено наступне: пунктом 3
Рішення №689/22-5 Коцюбинської селищної
ради Київської області "Про
перспективний план розвитку с.
Коцюбинське" не визначались межі
селища Коцюбинське, а Коцюбинська
селищна рада фактично виконувала
вимоги статті 173 Земельного кодексу
України щодо реалізації процедури
встановлення межі селища, а тому
відповідач діяв в межах повноважень
визначених законом; судами
неодноразово встановлювалось, що на
момент ухвалення спірних рішень
Генерального плану селища Коцюбинське
не було, як і чітко визначених меж
селища, а статус останнього
сформований на підставі Указу Президії
Верховної Раді Міністрів від 11 лютого
1941 року;

рішення про межі міста Києва Київською
міською радою приймались в
односторонньому порядку без
узгодження меж з Київською областю, що
є порушенням нині діючого
законодавства у цій галузі; станом на
вересень 2008 року облік земель
Коцюбинської селищної ради у відділі
земельних ресурсів не вівся,
інформація про склад земель була
відсутня, як землі лісогосподарського
призначення вище зазначені землі не
обліковувались;

відсутні документи та відповідні
схеми, якими були б чітко визначені
межі між містом та селищем Коцюбинське;
в розмежуванні районів міста межі між
Святошинським районом міста Києва та с.
Коцюбинське не існує; землі
Ірпінського регіону, на які
розповсюджувалась дія Рішення №689/22-5, у
будь-які роки не відносились до земель
лісогосподарського призначення.

Постановою Ірпінського
міського суду Київської області від 23
листопада 2009 року за позовом прокурора
м. Ірпеня Київської області в інтересах
держави в особі Київської обласної
ради, Київської обласної державної
адміністрації до Коцюбинської
селищної ради Київської області, треті
особи: Відділ держкомзему у м. Ірпені
Київської області, виконавчий комітет
Ірпінської міської ради Київської
області, про визнання незаконними та
скасування рішення Коцюбинської
селищної ради від 28 жовтня 2008 року №
711/23-5, п.3 рішення Коцюбинської селищної
ради від 25 вересня 2008 року № 689/22-5
встановлено, що прокурором не надано
суду доказів того, що рішенням № 689/22-5
Коцюбинська селищна рада встановила
межі селища.

29 квітня 2010 року Коцюбинською
селищною радою прийнято рішення № 75
"Про погодження проекту формування і
встановлення меж Коцюбинської
селищної ради та межі смт. Коцюбинське
Київської області та впорядкування
питань землекористування", відповідно
до п. 1 якого селищному голові доручено
укласти договір на розробку проекту
землеустрою щодо встановлення межі
селища Коцюбинське, який після
погодження Коцюбинською селищною
радою направити на затвердження до
Київської обласної ради, а після
затвердження проекту Київською
обласною радою - отримати державний акт
про межі селища Коцюбинське. П. 2
рішення передбачено, що до моменту
затвердження проекту встановлення
межі при вирішенні питань
адміністративно-територіального
устрою та землеустрою необхідно
керуватися межами селища Коцюбинське
пл. 4065 га., які встановлені Указом
Президії Верховної Ради Української
РСР від 11 лютого 1941 року з урахуванням
рішення Коцюбинської селищної ради від
06 листопада 2009 року № 170.

15 вересня 2010 року рішенням
Коцюбинської селищної ради № 153
затверджено Генеральний план селища
Коцюбинське Київської області,
відповідно до якого загальна площа
селища становить 4065 га.

Згідно листа відділу
держкомзему у м. Ірпінь Київської
області № 01-02/44-1 від 18 січня 2013 року,
державна статистична звітність (форма
6-зем) по с. Коцюбинське в період з 01
січня 2008 року по 31 грудня 2008 року не
велася. Відділ з 01 січня 2009 року почав
вносити дані по формі 6-зем по с.
Коцюбинське. Землі запасу по с.
Коцюбинське в період з 01 січня 2008 року
по 31 грудня 2008 року не обліковувалися.

Вказані обставини
підтверджуються наявними у справі
доказами та відповідають нормам
чинного законодавства України.

Ст. 152 ЗК України встановлено, що
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою і
відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 173 ЗК
України, межа району, села, селища,
міста, району у місті - це умовна
замкнена лінія на поверхні землі, що
відокремлює територію району, села,
селища, міста, району у місті від інших
територій.

Згідно ч.2 ст.174 ЗК України рішення
про встановлення, зміну меж сіл, селищ,
які входять до складу відповідного
району, приймаються районною радою за
поданням відповідних сільських,
селищних рад. Рішення про встановлення
і зміну меж сіл, селищ, які не входять до
складу відповідного району, або у разі,
якщо районна рада не утворена,
приймаються Верховною Радою
Автономної Республіки Крим, обласними,
Київською та Севастопольською
міськими радами за поданням
відповідних сільських, селищних рад.
Крім того, ст.176 ЗК України межі
адміністративно-територіальних
одиниць посвідчуються державним актом
України.

Ст. 25 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
передбачено, що сільські, селищні,
міські ради правомочні розглядати і
вирішувати питання, віднесені
Конституцією України, цим та іншими
законами до їх відання.

Відповідно до п. "б" ч. 1 ст. 12 ЗК
України до повноважень сільських,
селищних, міських рад у галузі
земельних відносин на території сіл,
селищ, міст належить передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб відповідно до цього
Кодексу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 116 ЗК
України громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом. Набуття права
на землю громадянами та юридичними
особами здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Як передбачено ч. 1 ст. 122 ЗК
України сільські, селищні, міські ради
передають земельні ділянки у власність
або у користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ст. 21 Закону
України "Про основи містобудування"
визначення територій і вибір земель
для містобудівних потреб здійснюється
відповідно до затвердженої
містобудівної документації місцевих
правил забудови з урахуванням планів
земельно-господарського устрою.

Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону
України "Про планування і забудову
територій" сільські, селищні, міські
ради та їх виконавчі органи в межах
повноважень, визначених законом,
відповідно до генеральних планів
населених пунктів, в тому числі,
вирішують питання вибору, вилучення
(викупу), надання у власність чи в
користування земельних ділянок.

Відповідно до п. 12 Перехідних
положень ЗК України до розмежування
земель державної та комунальної
власності повноваження щодо
розпорядження землями (крім земель,
переданих у приватну власність, та
земель, зазначених в абзацах другому та
четвертому цього пункту) в межах
населених пунктів здійснюють
відповідні сільські, селищні, міські
ради з урахуванням вимог абзацу
третього цього пункту, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Враховуючи вищезазначені
вимоги закону та ту обставину, що
земельна ділянка, яка є предметом
оспорюваного рішення, розташована поза
межами населеного пункту - смт.
Коцюбинське, оскільки на момент
прийняття спірного рішення від 25
грудня 2008 року № 2175/25-5 межі смт.
Коцюбинське у передбаченому законом
порядку не були визначені та
встановлені, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції дійшов до
обґрунтованого висновку про
незаконність прийнятого рішення
Коцюбинської селищної ради від 25
грудня 2008 року № 2175/25-5, як такого, що
не відповідає положенням п.12
Перехідних положень та ст. 12 ЗК України.

За таких обставин суд
обґрунтовано задовольнив вимоги
прокурора про визнання недійсним
рішення про передачу у власність
ОСОБА_3 земельної ділянки та державного
акту на її ім»я.

Разом з тим, колегія суддів не
може погодитися з висновком суду в
частині визнання недійсним державного
акта на право власності на земельну
ділянку серії ЯД № 787545 на ім»я ОСОБА_4 з
відміткою про перехід права власності
до ОСОБА_2 та скасування його державної
реєстрації, оскільки суд, на думку
колегії, у порушення вимог статей 213, 214
ЦПК України, в достатньому обсязі не
визначився із характером спірних
правовідносин.

Задовольняючи вимоги прокурора
в цій частині, суд виходив з того, що у
зв'язку із визнанням недійсним рішення
ради про передачу у власність ОСОБА_3
земельної ділянки та державного акту
серії ЯЖ № 922214 на ім»я останньої, є
правові підстави для визнання
недійсними також державного акта на
право власності на земельну ділянку
серії ЯД № 787545 на ім»я ОСОБА_4 з
відміткою про перехід права власності
до ОСОБА_2 та скасування його державної
реєстрації.

Даний висновок суду не в повній
міру відповідає дійсним обставинам
справи.

Так, на обґрунтування позовних
вимог в цій частині позову, прокурор
посилався на те, що укладені договори
купівлі-продажу спірної ділянки між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та між ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 є нікчемними згідно положень ст.
228 ЦК України як такі, що порушують
публічний порядок, а тому не потребують
визнання їх недійсними. Саме у зв'язку з
нікчемністю зазначених договорів
прокурор вважав, що виданий ОСОБА_4
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯД № 787545 з
відміткою про перехід права власності
до ОСОБА_2 слід визнати недійсним.

Ухвалюючи рішення в цій частині,
суд прийшов до правильного висновку
про необґрунтованість посилань
прокурора на нікчемність договорів
купівлі-продажу, оскільки прокурор не
надав доказів, що дані правочини
порушують публічний порядок. Однак,
прийшовши до таких висновків, суд на
порушення вимог ст.81, 131, 152 ЗК України,
ст.204 ЦК України та всупереч попереднім
висновкам про відсутність підстав
вважати договори купівлі-продажу
нікчемними, визнав державний акт,
виданий ОСОБА_4 серії ЯД № 787545 з
відміткою про перехід права власності
до ОСОБА_2 недійсним.

Крім того, суд не звернув уваги,
що правовою підставою здійснення
відмітки в державному акті серії ЯД №
787545 про перехід права власності до
ОСОБА_2, є договір купівлі-продажу
земельної ділянки, укладений між
ОСОБА_4 та ОСОБА_2

В.І. 12.08.2009 року № 804.

У зв»язку з чим, без вирішення
питання щодо правомірності набуття
ОСОБА_2 права власності на спірну
земельну ділянку за
цивільно-правовою угодою, як це
передбачає п «в» ч.3 ст.152 ЗК України,
підстави для визнання недійсним
державного акту були відсутні.

Відповідно до положень ч.1 ст.81,
ст.131 ЗК України (в редакції на час
виникнення спірних правовідносин)
громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки в тому
числі на підставі придбання за
договорами купівлі-продажу, дарування,
міни, іншими цивільно-правовими
угодами. Укладення таких угод
здійснюється відповідно до Цивільного
кодексу України з урахуванням вимог
цього Кодексу.

Згідно ст.126 ЗК України (в
редакції на час виникнення спірних
правовідносин) право власності на
земельну ділянку посвідчується
державним актом.

За змістом вказаних норм
правовою підставою набуття
громадянином права власності на
земельну ділянку є укладення ним
цивільно-правової угоди, а державний
акт, що видається на підставі такої
угоди, лише посвідчує право власності
особи на земельну ділянку. Отже, без
встановлення судом недійсності
(невідповідності вимогам закону)
правочину, як правової підстави
придбання громадянином земельної
ділянки, визнання недійсним державного
акту, виданого на підставі укладених
договорів купівлі-продажу, в даному
випадку, є необґрунтованим.

Такі висновки відповідають
приписам щодо презумпції
правомірності правочину, встановленим
ст.204 ЦК України, згідно якої правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Крім того, такі висновки
узгоджуються із положеннями ч.3 ст.152 ЗК
України, згідно якої захист порушених
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється в тому
числі шляхом заявлення позову про
визнання угоди недійсною.

Як вже зазначалося, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
що укладені договори купівлі-продажу
спірної ділянки між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 №
466 від 02.06.2009 року та між ОСОБА_4. та
ОСОБА_2 № 804 від 12.08.2009 року не є такими,
що порушують публічний порядок, так як
укладені між фізичними особами і
предметом яких є майно, що перебуває у
приватній власності.

За таких обставин, з огляду на те,
що ОСОБА_2 набув права власності на
спірну земельну ділянку на підставі
договору купівлі-продажу від 12.08.2009
року, який не визнаний судом недійсним
і не є нікчемним (його недійсність не
встановлена законом), а також
враховуючи приписи ст.204 ЦК України
щодо презумпції правомірності
правочину, колегія суддів вважає, що у
суду були відсутні підстави для
визнання недійсним та скасування
державного акта на право власності на
земельну ділянку серії ЯД № 787545 з
відміткою про перехід права власності
до ОСОБА_2

Крім того, згідно зі ст. ст. 41, 68
Конституції України ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності, право приватної власності є
непорушним та кожен зобов'язаний
неухильно додержуватися Конституції
України та Законів України.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.
Норми матеріального права вважаються
порушеними чи неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав
колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції в частині визнання
недійсним державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯД
№ 787545 виданий на ім'я ОСОБА_4 на
земельну ділянку пл. 0,15 га кадастровий
номер :01:042:0043 по АДРЕСА_1 Київської
області, цільове призначення якої для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд з відміткою про
перехід права власності до ОСОБА_2 та
скасування його державної реєстрації,
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та порушує права останнього як
добросовісного набувача земельної
ділянки, а тому підлягає скасуванню в
цій частині з ухваленням нового
рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 309, 313,
314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

Вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Заочне рішення Ірпінського
міського суду Київської області від 28
серпня 2013 року в частині визнання
недійсним та скасування державного
акту серії ЯД № 787545 на право власності
на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1,
виданого на ім»я ОСОБА_4 з відміткою про
перехід права власності до ОСОБА_2
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення, яким в задоволені цих
позовних вимог - відмовити.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: