Справа № 1006/218/2012 Головуючий у І
інстанції Додатко В.Д.Провадження №
22-ц/780/1280/14 Доповідач у 2
інстанції СліпченкоКатегорія 36
УХВАЛА

Іменем України

12 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Сліпченко О.І.

суддів Іванова І.В., Олійник В.І.

при секретарі: Антіпову Я.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
рішення Бородянського районного суду
Київської області від 24 грудня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа:
Бородянська районна державно
нотаріальна контора про визнання
заповіту недійсним та визнання права
власності на частину спадкового майна
за законом, розподіл спадщини ,-

Заслухавши доповідь судді
Апеляційного суду, вислухавши
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У січні 2012 року позивачі звернулись до
суду з зазначеним позовом,який
обґрунтовували тим, що відповідачі по
справі є рідними їх тітки та дядька,
які були рідною сестрою і братом
їхнього покійного батька ОСОБА_5, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Їх дідом та бабусею
були ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які померли
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3, які
проживали в АДРЕСА_1 Житловий будинок
АДРЕСА_1 на праві власності належав
ОСОБА_6 Після смерті діда, - ОСОБА_6
відкрилася спадщина на належну йому
частку у спільному майні подружжя, а
саме по 1/2 частину будинку АДРЕСА_1.
Заповіту спадкодавець при житті не
залишав. Вважали, що оскільки спадщина
відкрилася на 1/2 частину будинку, то
кожен із спадкоємців за законом першої
черги мав право на 1/8 частину
спадкового майна ( 1/2:4), але враховуючи,
що тітка - ОСОБА_4 відмовилася від
прийняття спадщини на користь своєї
матері ОСОБА_7, а дядько ОСОБА_5 спадщину
не прийняв взагалі, то частка
спадкового майна становить: їхнього
батька ОСОБА_5-1/6 частини (1.2 :3), баби -1/3
частини ( її частка зокрема-1/6 + 1/6).
Після смерті баби - ОСОБА_7 відкрилася
спадщина на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1,
як частка її в спільному подружньому
майні та на 1/3 частину вказаного вище
будинку, як спадщину після смерті
їхнього діда - ОСОБА_7 тобто майно
ОСОБА_7 складається із 5/6 частин
названого вище будинку (1/3+1/2). В
Бородянській державній нотаріальній
конторі позивачі дізналися що на
спадщину претендує їхня тітка ОСОБА_4
на підставі заповіту, складеного
ОСОБА_7 28 грудня 2009 року. Позивачі
просили визнати заповіт ОСОБА_7
недійсним, оскільки вона під час
підписання заповіту в силу свого стану
здоров'я не могла правильно
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними, розподілити спадщину та
визнати право власності на спадкове
майно.

Рішенням Бородянського районного суду
Київської області від 24 грудня 2013 року
відмовлено в задоволенні позову.

У своїй апеляційній скарзі позивачі
посилаючись на неповне з'ясування
обставин справи, порушення норм
матеріального та процесуального права
просить скасувати вказане рішення.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин справи, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що позовні
вимоги не підлягають до задоволення,
так як ОСОБА_7 могла усвідомлювати
значення своїх дій підписуючи заповіт
28 грудня 2009 року.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

За положеннями ч. 1 ст.203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Відповідно до ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент його вчинення
сторонами вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою ст.203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

Згідно ст.225 ЦК України правочин, який
дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний судом
недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті - за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси
порушені.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_7 при житті все своє майно після
своєї смерті заповідала своїй дочці -
ОСОБА_4, що вбачається з заповіту (
а.с.156). Як вбачається з акта посмертної
судово-психіатричної експертизи за №
38ц від 11.12.2013 року ОСОБА_7 на момент
підписання заповіту 28 грудня 2009 року
страждала на органічні розлади
внаслідок церебрального атеросклерозу
у вигляді органічного астенічного
розладу (МКХ-10: F06/6) та легкого
когнітивного розладу (МКХ-10;F06,7), але
ступінь порушень психічної
діяльності у неї був такий, що вона
могла усвідомлювати значення своїх дій
та керувати ними. ( а.с.207).

За таких обставин, суд першої інстанції
обґрунтовано прийшов до висновку про
відмову у задоволення позовних вимог
і, з додержанням норм матеріального і
процесуального права, зокрема, ст.ст. 215.
225 ст.ст. 212-213 ЦПК України, ухвалив
законне і обґрунтоване рішення на
підставі належних та допустимих
доказів по справі.

Інші доводи викладені в апеляційній
скарзі про незаконність та
необґрунтованість рішення, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення норм
матеріального та процесуального права
при його ухваленні, на переконання
колегії суддів апеляційної інстанції,
не знайшли свого підтвердження і
повністю спростовуються дослідженими
належними та допустимими доказами по
справі.

За таких обставин, колегія судів,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
вірно послався на закон, що регулює
спірні правовідносини, дійшов
правильного висновку про відмову в
задоволенні позову.

Оскільки рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
апеляційну скаргу і залишити рішення
суду без змін.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК
України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 - відхилити,

Рішення Бородянського районного суду
Київської області від 24 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :