Справа № 336/215/14-ц
Пр. № 4-с/336/9/2014
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Щасливої О.В.,

при секретарі Морозовій В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Запоріжжі
справу за скаргою ОСОБА_1 на
бездіяльність посадових осіб
Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на
бездіяльність державних виконавців
Шевченківського відділу державної
виконавчої служби при здійсненні
виконавчого провадження з примусового
виконання рішення апеляційного суду
Запорізької області від 26.04.2011 року про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
грошових коштів за договором позики.

В скарзі посилається на те, зазначене
виконавче провадження відкрито 26
квітня 2014 року, і з того часу посадові
особи, в провадженні яких знаходився
виконавчий документ, всупереч
покладених на них законом обов'язків
здійснювати всі необхідні дії,
спрямовані на повне виконання судового
рішення, не здійснили ніяких заходів,
для вчинення яких немає жодних
перешкод. Зокрема, виконавцями не
здійснювалися перевірки і не
накладався арешт на грошові кошти та
інше майно боржника, рухоме і нерухоме,
не здійснено жодного виходу за місцем
проживання і реєстрації боржника,
боржник не піддавалась стягненню за
ухилення від виконання рішення,
державний виконавець не звертався до
суду з поданням про обмеження права
боржника на виїзд за межі держави. До
зазначених висновків заявник дійшов,
ознайомившись з матеріалами
виконавчого провадження, в грудні 2013
року. Більш того, як показало це
вивчення, виконавча служба втратила
його заяву від 23.04.2013 року про
накладення арешту на майно боржника.
Така бездіяльність порушує право
стягувача на отримання усього, що
належить йому за судовим рішенням.

На підставі викладеного заявник
просить визнати незаконною
бездіяльність державних виконавців і
зобов'язати посадових осіб
Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції виконати
всі необхідні дії, спрямовані на повне
виконання рішення суду.

В судовому засіданні заявник підтримав
вимоги заяви, просить про ухвалення
рішення на його користь.

Державний виконавець, чиї дії
оскаржуються, проти задоволення скарги
заперечує. Пояснив, що зазначене
виконавче провадження він прийняв 3
липня 2013 року, відкривала ж провадження
державний виконавець Післеніна, яка
звільнилась з роботи 30 квітня 2013 року.
Державний виконавець пояснив, що в
грудні 2013 року-січні 2014 року він вчинив
низку виконавчих дій. Зокрема, в липні
2013 року звернувся до Державної
податкової служби України з запитом
про доходи боржника, отримавши
відповідь про відсутність таких
доходів; 13 грудня 2013 року він виніс
постанову про накладення арешту на
майно боржника та оголошення заборони
на його відчуження; 25 грудня 2013 року та
27 січня 2014 року він здійснив виходи за
місцем проживання ОСОБА_2, внаслідок
чого у відсутність мешканців житла
залишив письмові виклики до відділу
виконавчої служби; 12 грудня 2013 року
направив запити до сектора
адресно-довідкової роботи з метою
встановлення місця реєстрації
боржника, до управління УПФ України в
Шевченківському районі - для з'ясування
відомостей про наявні рахунки
боржника, місце її роботи,
ідентифікаційний номер, до управління
Держземагенства - для з'ясування
питання про наявність у ОСОБА_2
земельних ділянок, в УДАІ - для
отримання інформації про наявні у
боржника транспортні засоби. В
безпосередньому спілкуванні з
боржником отримав від неї заяву про
відсутність джерел доходів,
транспортних засобів та іншого майна,
неможливість через фінансову
неспроможність виконати рішення суду.

На підставі викладеного просить у
задоволенні скарги відмовити.

Вислухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши надані
фактичні дані, суд знаходить скаргу
такою, що підлягає задоволенню, з
наступних міркувань.

Судом встановлено, що 26 квітня 2011 року
рішенням апеляційного суду
Запорізької області стягнуто з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 грошові кошти за
договором позики у сумі 102012 грн. 06 коп.

Згідно із ст. 124 Конституції України
судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про
виконавче провадження" примусове
виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, а згідно із ст. 1 Закону
виконавче провадження - це сукупність
дій, що спрямовані на примусове
виконання рішень судів.

Відповідно до ст. ст. 6, 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб, вживати передбачених
цим Законом заходів примусового
виконання рішень, неупереджено,
своєчасно і в повному обсязі вчиняти
виконавчі дії, забезпеченням чого є
широкий спектр прав при здійсненні
виконавчого провадження.

Як випливає із змісту наведених
положень закону, метою виконавчого
провадження є захист інтересів
стягувачів шляхом здійснення
сукупності передбачених законом
заходів, спрямованих на дієве та
ефективне виконання рішень суду та
інших органів і посадових осіб.

Вирішуючи заяву на користь особи, що її
подала, суд виходить з того, що саме
виконання рішення суду є завданням
діяльності органів державної
виконавчої служби, і на тлі цих засад не
може погодитись з твердженнями
представника виконавчої служби про
невмотивованість заяви, оскільки не
може констатувати вчинення жодної
виконавчої дії з виконання рішення
суду до 12 грудня 2013 року, тоді як
виконавче провадження відкрите 26
квітня 2013 року.

Враховуючи, що виконавче провадження -
це завершальна стадія судового
провадження, суд не залишає поза уваги
сукупність дій, що вчинені державним
виконавцем, на які він послався і
документальні підтвердження яких
надав суду (а. с. 10-21), але вважає, що до
вчинення цих дій виконавця спонукали
скарги стягувача у зв'язку з
ознайомленням з матеріалами
виконавчого провадження, яке сталося 12
грудня 2013 року.

Проте, хоча перелічені дії і вчинені
після їхнього ініціювання стягувачем,
суд не може констатувати відсутність
предмету оскарження, так як перелік цих
дій не є достатнім, оскільки
законодавством про виконавче
провадження передбачені такі права
виконавців, як безперешкодне входження
до приміщень і сховищ, що належать
боржникам, звернення до суду з
поданнями про проникнення до житла
боржників, застосування до боржників
заходів примусу.

Наявність заяви учасника виконавчого
провадження про накладення арешту на
майно боржника, яка отримана відділом
виконавчої служби 23 квітня 2013 року (а. с.
5), і твердження заявника про наявність
у боржника права на нерухомість
підкріплює висновок суду про
неправомірну бездіяльність посадових
осіб виконавчої служби, яка виразилась
у невчиненні дій щодо перевірки
тверджень про належну ОСОБА_2
нерухомість.

За таких обставин суд вважає, що
твердження заявника про бездіяльність
держаних виконавців є такими, що
ґрунтуються на законі.

В силу ст. 383 ЦПК України учасники
виконавчого провадження, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до суду із
скаргою, якщо вважають, що рішенням,
дією або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судового рішення, ухваленого
відповідно до Цивільного
процесуального Кодексу, порушено їх
права чи свободи, а згідно із ст. 387 ЦПК
України у разі встановлення
обґрунтованості скарги суд визнає
оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця
задовольнити вимогу заявника та
усунути порушення або іншим шляхом
поновити його порушені права чи
свободи. .

Враховуючи встановлені обставини, суд
вважає, що посадовими особами
державної виконавчої служби за час
перебування виконавчого провадження у
їхньому провадженні не в повному
обсязі вчинені дії, спрямовані на
належне виконання рішення суду,
наслідком чого позбавлення особи права
на реалізацію судового захисту повною
мірою.

Керуючись ст. ст. ст. 1, 2, 6, 11, 90 Закону
України «Про виконавче провадження»,
ст. ст. 3, 4, 383-387, 293, 294 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії посадових осіб
Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції
задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність
посадових осіб Шевченківського
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції в період з 26 квітня по 12 грудня
2013 року під час примусового виконання
рішення апеляційного суду Запорізької
області від 26 квітня 2011 року про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
грошових коштів за договором позики,
судових витрат, витрат на допомогу
адвоката.

Зобов'язати державного виконавця
Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління Скрипника
Олександра Анатолійовича вчинити дії,
спрямовані на виконання рішення
апеляційного суду Запорізької області
від 26 квітня 2011 року про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових
коштів за договором позики, судових
витрат, витрат на допомогу адвоката.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Запорізької області
шляхом подання через суд першої
інстанції апеляційної скарги протягом
п'яти днів після її винесення.

Суддя
О.В. Щаслива