Справа № 152/237/13-ц Провадження №
22-ц/772/26/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Гаврищук А.В.Категорія:
23Доповідач: Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2014 р. м. ВінницяКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Вінницької області в
складі:

головуючого
судді Сало Т.Б.

суддів
Зайцева, А.Ю., Денишенко Т.О,

при
секретарі Торбасюк О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційну
скаргу ОСОБА_3 на рішення
Шаргородського районного суду
Вінницької області від 03 жовтня 2013
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до Селянського фермерського
господарства «Банаха», Відділу
Держкомзему у Шаргородському районі
Вінницької області про визнання
договору оренди земельної ділянки
недійсним, витребування земельної
ділянки з незаконного володіння та
скасування державної реєстрації
договору, -

встановила:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вищевказаним позовом.

Рішенням Шаргородського районного
суду Вінницької області від 03 жовтня
2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення скасувати та прийняти
нове рішення, яким задовольнити
заявлені позовні вимоги.

Скарга мотивована тим, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального та процесуального права,
неповно з'ясовані обставин, які мають
значення для справи, а висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, дослідивши докази у
справі, дійшла висновку, що скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до статті 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Рішення Шаргородського районного
суду Вінницької області від 03 жовтня
2013 року вказаним вимогам Закону
відповідає з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_3 є власником земельної ділянки
площею 2, 9452 га , з цільовим призначенням
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
яка розташована на території
Юліямпільської сільської ради
Шаргородського району Вінницької
області, що підтверджується державним
актом від 12 травня 2005 року (а.с.14).

25 травня 2006 року між ОСОБА_3 та СФГ
«Банаха» укладено договір оренди землі
№368, згідно якого орендодавець передав
орендарю в строкове платне
користування належну йому земельну
ділянку для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
строком на 10 років.

Даний договір зареєстрований у
Вінницькій регіональній філії ДП
«Центр Державного земельного
кадастру» при Держкомземі
Шаргородського району 11 березня 2008
року, про що у державному реєстрі
земель вчинено запис за №40 (а.с.
7-13).

Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_3,
як підставу для задоволення його вимог,
зазначив відсутність в договорі оренди
необхідних умов, які передбачені
Законом України «Про оренду землі».

Судом першої інстанції встановлено, що
договір оренди землі укладений між
позивачем та відповідачем дійсно не
містить усіх істотних умов, визначених
ч. 1 ст. 15 Законом України «Про оренду
землі».

Колегія суддів, дослідивши докази у
справі, в т.ч. спірний договір оренди
землі, вважає що суд першої інстанції
вірно дійшов даного висновку.

Однак, суд першої інстанції ухвалюючи
рішення не надав належної оцінки іншій
підставі, яка зазначена у позові
ОСОБА_3, а саме, тій що ОСОБА_3 не
підписував спірного договору оренди.

Суд першої інстанції, встановив, що
відповідно до висновку експерта КНДІ
судових експертиз від 12.08.2013 року,
підпис від імені ОСОБА_3 в спірному
договорі оренди землі, в графі
«орендодавець» виконаний не самим
ОСОБА_3, а іншою особою.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3 та 4 ст. 203 ЦК
України, волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі, а
правочин має вчинятись у формі,
встановленій законом.

Спірний договір оренди земельної
ділянки укладений в письмовій формі, і
це відповідає вимогам п.2 ч.1 ст. 208 ЦК
України.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Враховуючи зазначені норми та беручи
до уваги те, що ОСОБА_3 не підписував
спірний договір, а від так відсутнє
його вільне волевиявлення, колегія
суддів вважає, що є підстави для
визнання договору недійсним на
підставі ч. 1 ст.215 ЦК України.

Однак, відмовляючи у позові, суд першої
інстанції, прийшов до висновку, що
позивач пропустив строк позовної
давності. Переконання суду першої
інстанції ґрунтується на тому, що
позивач разом із своєю дружиною
отримували орендну плату відповідно до
умов договору з 2006 року.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції та
його мотивацією, оскільки базується на
доказах досліджених в судовому
засіданні, в тому числі показаннях
свідків, та на нормах закону.

Перебіг позовної давності щодо вимог
про визнання правочинів недійсними
обчислюється не з моменту вчинення
правочину, а відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК
України - від дня, коли особа довідалася
або могла довідатися про порушення
свого права або про особу, яка його
порушила.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Так, між сторонами в справі склалися
договірні правовідносини, до яких за
загальним правилом застосовується
трирічний строк позовної давності.

По справі встановлено, що СФГ «Банаха»
фактично користується земельною
ділянкою з часу підписання сторонами
зазначеного вище договору, тобто з
травня 2006 року, а також сплачує ОСОБА_3
та його дружині орендну плату. Договір
зареєстровано в березні 2008 року.

ОСОБА_3 звернувся до суду з
вищевказаним позовом лише в січні 2013
року, тобто з пропуском строку позовної
давності.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивачем не доведено, той факт, що про
порушення свого права йому стало
відомо в межах трирічного строку до дня
звернення до суду. Причин пропуску
строку позовної давності ОСОБА_3 також
наведено не було.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано визначив початок
перебігу строку позовної давності з
дня державної реєстрації договору, а
саме з березня 2008 року.

Колегія суддів бере до уваги
твердження ОСОБА_3, викладеного в
позовній заяві (в першій її редакції
від 31.01.2013 року), в якій останній
зазначає, що саме з ним 25 травня 2006 року
був укладений спірний договір, який був
зареєстрований 11.03.2008 року, що в свою
чергу свідчить про його обізнаність з
приводу дати укладання та реєстрації
спірного договору.

Про цей факт стверджувала і дружина
позивача, ОСОБА_4, яка давала показання
в судовому засіданні, як свідок.

Судом першої інстанції правильно
встановлено характер спірних
правовідносин та норми матеріального
права, які їх регулюють. Зокрема до
спірних правовідносин застосовується
Закон України «Про оренду землі» (в
редакції чинній на момент укладання
договору оренди»), як спеціальний
нормативний акт.

Доводи апеляційної скарги про те, що до
даних правовідносин не застосовується
строк позовної давності, а також про те,
що початок його перебігу пов'язується
зі спливом строку виконання
зобов'язання є необґрунтованими, а тому
не приймаються колегією суддів до
уваги.

Враховуючи те, що про застосування
строку позовної давності заявлено
відповідачем до ухвалення рішення у
справі, рішення суду про відмову у
задоволенні позовних вимог з цих
підстав ґрунтується на нормах
матеріального права, є законним та
обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Враховуючи наведене, керуючись, ст. ст.
307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шаргородського районного суду
Вінницької області від 03 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня її
проголошення.

Головуючий: (підпис)
Т.Б. Сало

Судді:
(підпис) Т.О. Денишенко

(підпис) А.Ю. Зайцев

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Вінницької області
Т.Б. Сало