Номер провадження 2/754/622/14
РІШЕННЯ

Іменем України

17.04.2014 року Деснянський районний суд м.
Києва в складі:

головуючого - судді Шевчука
О.П.

при секретарі - Бойко
Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
суми авансу, зустрічним позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про тлумачення договору

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся ОСОБА_1 з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення авансу
та неустойки.

Свої вимоги позивач обґрунтовув
тим, що у березні 2011 року він вирішив
купити квартиру АДРЕСА_1. Що належала
відповідачу у справі.

18.03.2011 року між ним та ОСОБА_2
укладено Договір, відповідно якого
позивач надав відповідачу аванс в
розмірі 24 000 грн. На прохання
відповідача позивач надав йому ще 12 000
грн. авансу, що підтверджується
додатковою угодою до Договору.

До 18.05.2011 року позивач з
відповідачем повинні були укласти
Договір купівлі - продажу квартири,
однак з вини відповідача угода
укладена не була.

На свої неодноразові звернення до
відповідача про повернення коштів
ОСОБА_1 отримав відмову.

Посилаючись на викладене, позивач
просить суд стягнути з відповідача
сплачену суму авансу в розмірі 36 000 грн.
та неустойку в розмірі авансу, що
загалом становить 72 000 грн.

В ході розгляду справи позивачем
змінено предмет позову, ОСОБА_1 просить
суд стягнути з ОСОБА_2 суму авансу,
внесену за купівлю квартири АДРЕСА_1 в
розмірі 36 000 грн., суму неустойки в
розмірі 36 000 грн., всього - 72 000 грн.,
інфляційні втрати за час прострочення
повернення коштів в розмірі 1 225 грн., 3 %
річних від простроченої суми - 5 348 грн.
(а.с. 80 - 83).

Зазначені вимоги позивач
обґрунтовує тим, що Договір від 18.03.2011
року є удаваним, оскільки приховує
попередній договір купівлі - продажу
квартири, фактично між сторонами
укладено договір позики.

Не погоджуючись з вимогами ОСОБА_1
відповідач ОСОБА_2 подав зустрічний
позов про тлумачення договору (а.с. 100 -
103).

Свої вимоги відповідач
обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 тлумачить
укладений між сторонами справи 18.03.2011
року договір як договір позики.

Відповідач вважає, що між
сторонами укладено організаційний
договір, метою якого була організація
підписання договору купівлі - продажу
квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування свого тлумачення
договору, укладеного між сторонами у
справі ОСОБА_2 зазначає, що відповідно
п. 1 Договору його предметом є
домовленість покупця та продавця про
передавання та отримання авансу з
метою організації підписання договору
купівлі - продажу майна - квартири,
відповідно п. 3 договору кошти
передавались для використання
продавцем винятково з метою
організації підписання договору
купівлі - продажу нерухомості.

Позивач та представники позивача
в судовому засіданні позов підтримали,
просять суд його задовольнити, вимоги
зустрічного позову ОСОБА_2 про
тлумачення умов договору заперечували.

Відповідач ОСОБА_2 та його
представник позов ОСОБА_1 про стягнення
сум не визнали, вимоги зустрічного
позову підтримали.

Заслухавши пояснення сторін у
справі та їх представників, пояснення
свідків та дослідивши письмові докази
у справі, суд встановив наступне.

18.03.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1
укладено Договір, предметом якого
відповідно п.1 є угода покупця та
продавця про передачу та отримання
авансу для організації підписання
договору купівлі - продажу майна, що
належить продавцю - квартири АДРЕСА_1
(а.с. 6).

При цьому відповідно п. 3
зазначеного Договору кошти, отримані
за даною угодою використовуються
виключно з метою організації
підписання договору купівлі - продажу
нерухомості.

Відповідно п. 3 угоди сума авансу,
передана покупцем продавцю становить 24
000 грн.

18.03.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1
укладено Додаткову угоду до Договору,
відповідно якої сума авансу
збільшилась на 12 000 грн. та становить 36
000 грн. (а.с. 7).

Позивач просить суд стягнути з
відповідача суму авансу в розмірі 36 000
грн., неустойку відповідно п. 8 Договору
в розмірі 36 000 грн., інфляційні втрати за
час прострочення повернення суми та 3 %
річних.

При цьому в обґрунтування своїх
вимог позивач посилається на те, що між
сторонами укладено фактично договір
позики та обґрунтовує свої вимоги з
посиланням на норми законодавства, що
регулюють відносини позики.

Статтею 1046 ЦК України
встановлено, що за договором позики
одна сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

При цьому відповідно статті 1048 ЦК
України позикодавець має право на
одержання від позичальника процентів
від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України. У разі відсутності іншої
домовленості сторін проценти
виплачуються щомісяця до дня
повернення позики.

Допитана в судовому засіданні як
свідок ОСОБА_3 пояснила, що у 2011 році
вона працювала у ФОП ОСОБА_4 та
займалась брокерською діяльністю.

До них звернувся ОСОБА_2 з метою
організації пошуку покупця його
квартири. За оголошенням, розміщеним в
ЗМІ до агенції звернувся ОСОБА_1,
подивився квартиру, вона йому
сподобалась.

В подальшому свідок займалась
оформлення договору від 18.03.2011 року,
метою якого була організація купівлі -
продажу квартири.

При цьому свідок зазначила, що ні
до неї, ні до ОСОБА_1 ОСОБА_2 з проханнями
надати грошову позику не звертався, при
укладанні 18.03.2011 року Договору мова про
позику не йшла.

Допитана як свідок ОСОБА_5
пояснила, що вона з чоловіком вирішили
продати квартиру та звернулись до
брокерів. Брокери знайшли покупця -
ОСОБА_1

Між чоловіком свідка -
відповідачам у справі та ОСОБА_1 було
укладено угоду, відповідно якої станом
на 18.05.2011 року повинна була укладена
угода купівлі - продажу квартири.
Станом на 18.05.2011 року всі документи у
ОСОБА_2. необхідні для укладення угоди
були, однак ОСОБА_1 від укладання
договору відмовився, зазначивши, що
йому квартира відповідача вже не
цікава.

Крім того, свідок зазначила, що
жодних розмов щодо позики грошей
ОСОБА_1 відповідачу не йшло.

Аналіз зазнаних доказів свідчить
про те, що між сторонами угоди укладено
договір, який не містить ознак договору
позики, а тому обґрунтування позивачем
своїх вимог нормами законодавства, що
регулюють відносини позики є
безпідставними, а тому позов ОСОБА_1 з
підстав, зазначених у заяві,
задоволенню не підлягає.

Щодо вимог зустрічного позову
ОСОБА_2 про тлумачення договору,
укладеного між тронами у справі суд
встановив наступне.

Статтею 637 ЦК України встановлено,
що тлумачення умов договору
здійснюється відповідно до статті 213
Кодексу.

У разі тлумачення умов договору можуть
враховуватися також типові умови
(типові договори), навіть якщо в
договорі немає посилання на ці умови.

Статтею 213 ЦК України
встановлено, що зміст правочину може
бути витлумачений стороною (сторонами).
На вимогу однієї або обох сторін суд
може постановити рішення про
тлумачення змісту правочину. При
тлумаченні змісту правочину беруться
до уваги однакове для всього змісту
правочину значення слів і понять, а
також загальноприйняте у відповідній
сфері відносин значення термінів. Якщо
буквальне значення слів і понять, а
також загальноприйняте у відповідній
сфері відносин значення термінів не
дає змоги з'ясувати зміст окремих
частин правочину, їхній зміст
встановлюється порівнянням
відповідної частини правочину зі
змістом інших його частин, усім його
змістом, намірами сторін. Якщо за
правилами, встановленими частиною
третьою цієї статті, немає можливості
визначити справжню волю особи, яка
вчинила правочин, до уваги беруться
мета правочину, зміст попередніх
переговорів, усталена практика
відносин між сторонами, звичаї
ділового обороту, подальша поведінка
сторін, текст типового договору та інші
обставини, що мають істотне значення.

Аналіз норм, що містить угода від
18.03.2011 року, укладена між сторонами у
справі в сукупності з показами свідків
дає підстави для висновку про те, що між
сторонами у справі укладено договір
про організацію купівлі - продажу
квартири.

Так, відповідно п. 1 угоди її
предметом є домовленість покупця та
продавця про передавання та отримання
авансу з метою організації підписання
договору купівлі - продажу майна -
квартири, відповідно п. 3 договору кошти
передавались для використання
продавцем винятково з метою
організації підписання договору
купівлі - продажу нерухомості.

Зазначений договір також містить
обов'язки його сторін та виконавця - ФОП
ОСОБА_4, зокрема обов'язки продавця -
надати документи, необхідні для
посвідчення угоди, обов'язки покупця -
з'явитися на укладання угоди, надати
документи, необхідні для укладання
угоди, обов'язки виконавця -
забезпечити супроводження угоди,
організувати проведення нотаріального
посвідчення угоди тощо (розділ 10 - 12
договору). (а.с. 6).

Крім того, допитана в судовому
засіданні як свідок ОСОБА_3 пояснила, що
у 2011 році вона працювала у ФОП ОСОБА_4 та
займалась брокерською діяльністю. За
дорученням ФОП ОСОБА_4 вона займалась
оформленням договору від 18.03.2011 року
між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Метою зазначеного
договору була організація купівлі -
продажу квартири.

Аналізуючи викладене, суд приходить до
висновку про обґрунтованість вимог
зустрічного позову ОСОБА_2 та його
задоволення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10,60,88,213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2
про стягнення суми авансу - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
тлумачення договору задовольнити.

Розтлумачити Договір від 18 березня 2011
року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як
договір організації укладання
договору купівлі - продажу квартири
АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя