Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/1286/14
Головуючий у 1 інстанції
Суддя-доповідач Спас О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

05 березня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів Полякова О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на ухвалу судді Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 27 січня
2014 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Александрівська
будівельна корпорація», третя особа
Запорізьке регіональне управління
Державної спеціалізованої фінансової
установи «Державний фонд сприяння
молодіжному житловому будівництву»
про стягнення грошових коштів за
договором про інвестування в
будівництво (реконструкцію) житла №135
від 07.12.2007 року,

В С Т А Н О В
И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ТОВ «Александрівська
будівельна корпорація», третя особа
Запорізьке регіональне управління
Державної спеціалізованої фінансової
установи «Державний фонд сприяння
молодіжному житловому будівництву»
про стягнення грошових коштів за
договором про інвестування в
будівництво (реконструкцію) житла №135
від 07.12.2007 року.

Ухвалою судді Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 27 січня
2014 року позовну заяву повернуто
позивачу на підставі ч.1 ст.114 ЦПК
України. Суд зазначив, що позови, що
виник з приводу нерухомого майна, має
пред'являтися за місцезнаходженням
майна або основної його частини.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою,
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення норм
процесуального права, просить ухвалу
скасувати та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції для
вирішення питання про відкриття
провадження у справі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України за
наслідками розгляду скарги на ухвалу
суду першої інстанції апеляційний суд
має право скасувати ухвалу і передати
питання на новий розгляд суду першої
інстанції, якщо останній порушив
порядок, встановлений для його
вирішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України
позови, що виникають з приводу
нерухомого майна, пред'являються за
місцезнаходженням майна або основної
його частини.

Згідно п. 41 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 1 березня 2013 року № 3 "Про
деякі питання юрисдикції загальних
судів та визначення підсудності
цивільних справ" перелік позовів, для
яких визначено виключну підсудність
(стаття 114 ЦПК) є вичерпним і
розширеному тлумаченню не підлягає.
Місцезнаходження нерухомого майна має
бути підтверджено документально.

У п. 42 цієї роз'яснено, що виключну
підсудність встановлено для позовів,
що виникають з приводу нерухомого
майна (ч. 1 ст. 114 ЦПК України). Згідно з
положеннями ст. 81 ЦК України до
нерухомого майна належать: земельні
ділянки, а також об'єкти, розташовані на
них, переміщення яких є неможливим без
їх знецінення та зміни їх призначення.
Наприклад, це позови про право
власності на таке майно; про право
володіння і користування ним (ст. 358 ЦК
України); про поділ нерухомого майна, що
є у спільній частковій власності та
виділ частки із цього майна (ст. ст. 364, 367
ЦК України); про поділ нерухомого майна,
що у спільній сумісній власності та
виділ частки із цього майна (ст. ст. 370, 372
ЦК України); про право користування
нерухомим майном (визначення порядку
користування ним); про право, яке
виникло із договору найму жилого
приміщення, оренди тощо; про визнання
правочину з нерухомістю недійсним; про
звернення стягнення на нерухоме майно -
предмет іпотеки чи застави; розірвання
договору оренди землі; стягнення
орендної плати, якщо спір виник з
приводу нерухомого майна; про усунення
від права на спадкування та визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що
суддею порушено порядок вирішення
процесуального питання щодо
визначення підсудності даної справи та
безпідставно застосовано ст. 115 ЦПК
України, правила якої діють лише у разі
непідсудності справи суду, до якого
подана позовна заява.

Поза увагою суду залишилася та
обставина, що у справі не підтверджено
документально місцезнаходження та
наявність нерухомого майна, яке суд
визнав спірним, що не існує нерухомого
майна з приводу якого міг би виникнути
спір. Наразі пред'явлення позову
обумовлено відсутністю нерухомого
майна, яке мало бути створеним з
залученням коштів позивача.

Суддя залишив поза увагою роз'яснення
п.п.1, 2 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 1 березня 2013 року № 3 "Про
деякі питання юрисдикції загальних
судів та визначення підсудності
цивільних справ" де вказано:
Конституцією України закріплено право
кожного на судовий захист та
передбачено, що юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі (статті 55, 124), а
статтею 18 Закону України від 7 липня 2010
року № 2453-VI "Про судоустрій і статус
суддів" (далі - Закон № 2453-VI) визначено,
що суди загальної юрисдикції
спеціалізуються на розгляді цивільних,
кримінальних, господарських,
адміністративних справ, а також справ
про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що
забезпечення кожному права на
справедливий суд та реалізація права
особи на судовий захист мають
здійснюватися з урахуванням норм
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі -
Конвенція 1950 року), а також практики
Європейського суду з прав людини, які
відповідно до статті 17 Закону України
від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" застосовуються судами при
розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6
Конвенції 1950 року кожен при вирішенні
спору щодо його цивільних прав та
обов'язків має право на справедливий і
публічний розгляд його справи упродовж
розумного строку незалежним і
безстороннім судом, встановленим
законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на
розгляд його справи в суді, до
підсудності якого вона віднесена
процесуальним законом (стаття 8 Закону
№ 2453-VI).

Доводи апеляційної скарги знайшли своє
підтвердження.

Оскаржена ухвала підлягає скасуванню з
передачею на новий розгляд питання про
відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу судді Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 27 січня
2014 року у цій справі скасувати та
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції вирішення питання про
відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, оскарженню у касаційному
порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: