Єдиний унікальний номер 205/946/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(постановлено в заочному порядку)

15 квітня 2014 року Ленінський
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючого
судді - Скрипник К.О.

при секретарі -
Олексієнко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Дніпрогаз»
до ОСОБА_1 про зобов'язання вчинити
певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 31 січня 2014 року звернувся до
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом, в якому
згідно уточнень зазначив, що 03.10.2003
року між сторонами було укладено
договір про надання населенню послуг з
газопостачання ПАТ «Дніпрогаз» з
відкриттям особового рахунку № НОМЕР_1.
Правовідносини, які утворилися між
позивачем та відповідачем, регулюються
умовами договору, в яких чітко
визначено коло прав та обов'язків
сторін. Однак, зобов'язання відповідач
виконує неналежним чином, а саме,
оплата отриманих послуг здійснюється
несвоєчасно та не в повному обсязі, про
що свідчить наявність заборгованості у
розмірі 1352,73 грн. 21.10.2011 року Ленінським
районним судом м. Дніпропетровська
винесений судовий наказ про стягнення
заборгованості, який був спрямований
на виконання до Ленінського ВДВС
ДМУЮ.28.05.2013 року ВДВС винесено
постанову про повернення виконавчого
документу стягувачеві, у зв'язку з тим,
що майно, на яке може бути звернене
стягнення у боржника відсутнє. У разі
не оплати наданих послуг з
газопостачання протягом 10 днів після
отримання споживачем письмового
попередження (з позначкою про його
вручення) газопостачальне
підприємство має право відключити
споживача від газопостачання. Але
всупереч вищезазначеного, відповідач
перешкоджає представникам ПАТ
«Дніпрогаз» скористатися своїм правом,
що підтверджується актом від 08 січня 2014
року про не допуск до житлового
приміщення. Позивач просив зобов'язати
відповідача надати доступ
представникам ПАТ «Дніпрогаз» до свого
житлового та підсобного приміщення за
адресою: АДРЕСА_1, де розташовані газові
прилади і пристрої для припинення
газопостачання; стягнути судові
витрати.

Представник позивача в судовому
засідання позовні вимоги підтримав та
просив задовольнити. В обґрунтування
позовних вимог посилався на обставини
викладені в позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про час і місце судового
засідання повідомлявся належним чином,
про причини неявки суду не повідомив,
письмових заяв не надходило. Зі згоди
представника позивача суд ухвалює
рішення при заочному розгляді справи,
що відповідає положенням статті 224 ЦПК
України.

Суд, вислухавши пояснення
представника позивача, вивчивши
матеріали справи, вважає, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до ЦПК України, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

За ст.59 ЦПК України, обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Матеріалами справи встановлено, що
місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано
за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.38).

Згідно зі ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 4 Правил надання
населенню послуг з газопостачання,
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України №2246 від 09.12.1999 року
послуги з газопостачання надаються
споживачеві на підставі договору, що
укладається між ним та
газопостачальним підприємством
відповідно до типового договору,
затвердженого у встановленому порядку.
П.п. 29,32 зазначених Правил передбачений
обов'язок споживача, так і
газопостачального підприємства
укласти договір в письмовій формі, та
обов'язок останньому видавати
споживачеві безоплатно бланки
договорів, розрахункові книжки з
бланками квитанцій та платіжні
документи встановленого зразка.

Статтею 638 ЦК України, договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Згідно ст. 640 ЦК України
договір є укладеним з моменту
одержання особою, яка направила
пропозицію укласти договір, відповіді
про прийняття цієї пропозиції.

Встановлено, що 03.10.2003 року між ВАТ
«Дніпрогаз», правонаступником майна,
прав та обов'язків, якого є Публічне
акціонерне товариство «Дніпрогаз» та
ОСОБА_1 укладено договір про надання
населенню послуг з газопостачання ВАТ
«Дніпрогаз» (а.с.10-13).

Як пояснив в судовому засіданні
представник позивача, в порушення умов
договору, відповідач не допускає
представників ПАТ «Дніпрогаз» до
житлового приміщення для відключення
газопостачання, у зв'язку з несплатою
заборгованості, у зв'язку з чим позивач
звернувся до суду з вказаною позовною
заявою.

Проте, з доводами представника
позивача суд погодитися не може за
нижченаведених підстав.

У відповідності зі ст. 55 Конституції
України права і свободи людини і
громадянина захищаються судом.

Пунктом 8 ст. 21 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
передбачено, що виконавець має право
доступу в приміщення, будинки та
споруди для ліквідації аварії,
усунення неполадок
санітарно-технічного та інженерного
обладнання, його встановлення і заміни,
проведення технічних та
профілактичних оглядів і перевірки
показань засобів обліку в порядку,
визначеному законом і договором. У ст.
19 Закону України «Про засади
функціонування ринку природного газу»
від 08.07.2010 року № 2467-VI зазначено, що
споживач зобов'язаний забезпечувати
доступ працівників
підприємства/організації, що
обслуговує систему газопроводів, до
якої під'єднаний споживач, до вузлів
обліку газу (у тому числі для
встановлення вузлів обліку газу), які
розташовуються на території споживача.
П. 29 вищенаведених Правил передбачений
обов'язок споживача безперешкодно
допускати у свої житлові та підсобні
приміщення, де розташовані газові
прилади і пристрої, лічильники газу,
представників газопостачального
(газорозподільного) підприємства після
пред'явлення ними відповідних
службових посвідчень для: - локалізації
та ліквідації аварійних ситуацій; -
відключення та заміни газових приладів
і пристроїв, усунення порушень і
несправностей в їх роботі, проведення
технічного обслуговування
внутрішньобудинкових систем
газопостачання і дворових
газопроводів, перевірки показань
лічильників газу, наявності та цілості
пломб на них; - демонтажу або монтажу
лічильників газу, пов'язаного з
проведенням їх планової повірки; -
звіряння показників фактично
використаних у попередньому році та
першому півріччі поточного року
обсягів природного газу; - установлення
лічильника газу, що здійснюється з
ініціативи та за кошти
газопостачальних (газорозподільних)
підприємств або за рахунок інших
джерел.

Проте, відповідно до акту від 08.01.2014
року, складеного представниками
позивача, останніх не було допущено для
проведення відключення від
газопостачання відповідачем за місцем
його проживання. Але такий обов'язок
споживача не передбачений
вищенаведеними нормативними актами.
Одночасно, позивачем не надано доказів
щодо неможливості відключення
відповідача від газопостачання без
проникнення до житлового приміщення.

Відповідно до Конституції України
фізична особа має право зокрема на
життя, право на охорону здоров'я, право
на безпечне для життя і здоров'я
довкілля, право на свободу та особисту
недоторканність, право на
недоторканність особистого і
сімейного життя, право на повагу до
гідності та честі, право на таємницю
листування, телефонних розмов,
телеграфної та іншої кореспонденції,
право на недоторканність житла, право
на вільний вибір місця проживання та на
свободу пересування, право на свободу
літературної, художньої, наукової і
технічної творчості - ч. 1 ст. 270 ЦК
України.

При цьому, суд звертає, увагу, що
документи в підтвердження права
власності на квартиру АДРЕСА_1 в
матеріалах справи відсутні, позивачем
надані не були.

Суду не надано належних та
допустимих доказів в підтвердження, що
саме відповідач ОСОБА_1 є власником
вищезазначеної квартири, до якої
позивач просить надати доступ.

Позивачем не надано переконливих і
достатніх доказів, які б
підтверджували винність дій
відповідача.

Враховуюче вищенаведене, суд
приходить до висновку, що в задоволені
позовних вимог Публічного
акціонерного товариства «Дніпрогаз»
необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
судові витрати не відшкодовуються,
оскільки в задоволенні позову
відмовлено.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 57-60, 212-215, 224-226 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Дніпрогаз»
до ОСОБА_1 про зобов'язання вчинити
певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку на
подання апеляційної скарги, якщо її не
було подано. Якщо було подано
апеляційну скаргу рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача. Заяву
про перегляд заочного рішення може
бути подано протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

Суддя
К.О. Скрипник