У х в а л а

ІМенем УКраїни

12 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Кадєтової О.В.,

Мостової Г.І.,
Остапчука Д.О.,

розглянувши цивільну справу за позовом
прокурора м. Ірпеня Київської області в
інтересах держави до Коцюбинської
селищної ради Київської області,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - комунальне
підприємство «Святошинське
лісопаркове господарство», про
визнання недійсними рішення,
державного акта на право власності на
землю, визнання права власності на
земельну ділянку, за касаційною
скаргою ОСОБА_5, який діє від імені
Коцюбинської селищної ради Київської
області, на рішення Ірпінського
міського суду Київської області від 10
квітня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Київської області від 15 липня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року прокурор м. Ірпеня
Київської області звернувся в суд з
позовом в інтересах держави до
Коцюбинської селищної ради Київської
області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
недійсними рішення, державного акта на
право власності на землю, визнання
права власності на земельну ділянку.
Зазначав, що рішенням Коцюбинської
селищної ради № 1786/25-5 від 24 грудня 2008
року ОСОБА_3 затверджено проект
землеустрою щодо відведення та
передачі у приватну власність
земельної ділянки площею 0,15 га, на
підставі якого видано державний акт на
право власності на земельну ділянку,
кадастровий номер :01:043:0024. Рішення
Коцюбинської селищної ради прийнято та
державний акт видано з порушенням
вимог чинного законодавства, оскільки
спірна земельна ділянка знаходиться за
межами смт Коцюбинське, її передано у
приватну власність за рахунок земель,
що перебувають у постійному
користуванні КП «Святошинське
лісопаркове господарство».

В лютому 2013 року прокурор м. Ірпеня
Київської області подав до суду заяву
про уточнення позовних вимог в якій
зазначав, що за договором
купівлі-продажу № 1337 від 30 грудня 2010
року, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
вказана земельна ділянка відчужена
останній. Цей договір є нікчемним, а
тому державний акт, виданий на ім'я
ОСОБА_3 з відміткою про перехід права
власності до ОСОБА_4, є недійсним та
підлягає скасуванню.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 10 квітня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 15 липня 2013 року, позов задоволено
частково. Визнано недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради № 1786/25-5 від
24 грудня 2008 року «Про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення та
передачі у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1». Визнано недійсним державний
акт на право власності на землю серії
ЯЗ № 449614 виданий на ім'я ОСОБА_3 на
земельну ділянку площею 0,15 га,
кадастровий номер :01:043:0024, по
АДРЕСА_1 Київської області, цільове
призначення якої для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд з
відміткою про перехід права власності
до ОСОБА_4 та скасовано державну
реєстрацію даного державного акта. В
іншій частині заявлених вимог
відмовлено.

ОСОБА_5, який діє від імені Коцюбинської
селищної ради Київської області,
звернувся до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ із касаційною
скаргою, в якій просить скасувати
оскаржувані рішення, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права, ухвалити нове
рішення.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Задовольняючи позов в частині визнання
недійсним рішення Коцюбинської
селищної ради та визнання недійсним
державного акта на право власності на
землю, суди виходили з того, що спірне
рішення прийнято Коцюбинською
селищною радою з порушенням вимог п. 12
Перехідних положень ЗК України,
оскільки вона розпорядилась земельною
ділянкою, яка розташована за межами смт
Коцюбинське. Договір купівлі-продажу
спірної земельної ділянки, відповідно
до якого ОСОБА_4 придбала цю земельну
ділянку, не відповідає вимогам закону.

Проте повністю з такими висновками
погодитись не можна.

Судами встановлено, що рішенням
Коцюбинської селищної ради Київської
області № 1786/25-5 від 24 грудня 2008 року
«Про затвердження проекту землеустрою
щодо відведення та передачі у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1»
затверджено проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки ОСОБА_3,
йому передано безкоштовно у приватну
власність земельну ділянку площею 0,15
га для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд в АДРЕСА_1.

26 лютого 2009 року на підставі
зазначеного рішення Коцюбинської
селищної ради ОСОБА_3 видано державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії ЯЗ № 449614.

Згідно договору купівлі-продажу від 30
грудня 2010 року, укладеного між ОСОБА_3
та ОСОБА_4, остання придбала земельну
ділянку площею 015 га, розташовану по
АДРЕСА_1, про що зроблено відмітку на
державному акті серії ЯЗ № 44961.

Із змісту рішення суду першої
інстанції вбачається, що суд дійшов
висновку про те, що договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
30 грудня 2010 року не порушує публічний
порядок і не є нікчемним.

Між тим, задовольняючи позов суд
вказував, що договір купівлі-продажу
земельної ділянки від 30 грудня 2010 року
не відповідає вимогам закону.

Тобто, виходячи із наведеного,
зазначений договір є оспорюваним, у
зв'язку з чим він є правомірним,
оскільки не визнаний судом недійсним
(ст. ст. 204, 215 ЦК України).

Суд не звернув увагу, що в державному
акті на право власності на земельну
ділянку, виданому на ім'я ОСОБА_3, є
відмітка про те, що за договором
купівлі-продажу земельної ділянки
остання перейшла у власність ОСОБА_4

З огляду на викладене, коли земельна
ділянка відчужена іншій особі за
договором купівлі-продажу, який
недійсним не визнавався, та на підставі
якого спірна земельна ділянка набута
ОСОБА_4, а державним актом, про визнання
якого недійсним подано позов,
посвідчується право власності на цю
земельну ділянку за останньою,
погодитися із судовими рішеннями в
частині визнання недійсним державного
акта на цю земельну ділянку та
скасування його державної реєстрації
неможливо.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи
законність рішення суду першої
інстанції в цій частині, на таке уваги
не звернув, відповідних правових
висновків не зробив.

Допущені судами порушення норм
процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК
України) унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи в
частині визнання недійсним державного
акта, скасування його державної
реєстрації, тому судові рішення не
можуть вважатись законними і
обґрунтованими у зв'язку з чим вони
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Що ж стосується судових рішень у
частині визнання незаконним рішення
Коцюбинської селищної ради № 1786/25-5 від
24 грудня 2008 року «Про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення та
передачі у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1», то вони є законними і
підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відповідно ст. 116 ЗК України громадяни
та юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.

Пунктом 12 Перехідних положень ЗК
України передбачено, що до
розмежування земель державної та
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями (крім
земель, переданих у приватну власність,
та земель, зазначених в абзаці другому
цього пункту) в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради з урахуванням
вимог абзацу третього цього пункту, а
за межами населених пунктів -
відповідні органи виконавчої влади.

Згідно із ст. 155 ЗК України у разі
видання органом виконавчої влади або
органом місцевого самоврядування акта,
яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Встановивши фактичні обставини,
правильно визначивши, які
правовідносини випливають із
встановлених обставин справи,
застосувавши до спірних правовідносин
норму закону, яка підлягала
застосуванню, суди дійшли
обґрунтованого висновку про те, що
Коцюбинська селищна рада не мала права
передавати спірну земельну ділянку у
власність ОСОБА_3, так як межі смт
Коцюбинське у передбаченому законом
порядку не були встановлені, а
відповідно відсутні підстави вважати,
що вона знаходиться в межах цього
населеного пункту.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє від
імені Коцюбинської селищної ради
Київської області, задовольнити
частково.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 10 квітня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 15 липня 2013 року у частині
визнання недійсним державного акта на
земельну ділянку, скасування його
державної реєстрації скасувати, справу
в цій частині передати на новий розгляд
до суду першої інстанції.

В іншій частині вказані рішення
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І.
Наумчук Судді: Т.Л.
Ізмайлова О.В.
Кадєтова Г.І.
Мостова Д.О.
Остапчук