Справа № 367/460/14-ц
ІРПІНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року Ірпінський міський суд
Київської області в складі:

головуючої судді Оладько С.І.,

при секретарі Тищенко К

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ірпені цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до повного
товариства «Ломбард»ТОВ»Надал» і
компанія» про зміну дати і
формулювання причин звільнення та
стягнення моральної шкоди

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулась до суду із
позовом,відповідно до якого
зазначила,що 30.01.2013 року вона була
прийнята на посаду експерта-оцінювача
ломбарду до Повного товариства
«Ломбард» ТОВ «Надал» і компанія» .

06.12.2013 року, у зв'язку з різким
погіршенням стану здоров'я, вона
потрапила до Ірпінського пологового
будинку, де перебувала на
стаціонарному лікуванні по 16.12.2013 року,
включно .

10.12.2013 року вона отримала електронне
повідомлення від відповідача, яким
останній просив її з'явитися до
центрального офісу ПТ «Ломбард» ТОВ
«Надал» і компанія» 10.12.2013 року для
пояснення причин нез'явлення на
робочому місці в період з 06.12.2013 року по
09.12.2013 року .

Враховуючи стан здоров'я та
користуючись правом, передбаченим КЗпП
України, 11.12.2013 року вона відправила на
адресу відповідача заяву, в якій
просила звільнити її з посади
експерт-оцінювача за власним бажанням
з 16.12.2013 року в зв'язку з погіршенням
стану здоров'я і подальшого лікування.
Крім зазначеної заяви, цінним листом
також було відправлено довідку
Ірпінського пологового будинку від
11.12.2013 року за №56, відповідно до якої,
ОСОБА_1 знаходиться на лікуванні в
даному медичному закладі .

!>

З 17.12.2013 року по 31.12.2013 року вона
перебувала на амбулаторному лікуванні
у Бучанській міській поліклініці .

Відповідно до Наказу ПТ «Ломбард» ТОВ
«Надал» і компанія» №84-к від 17.12.2013
року, її було звільнено з посади
експерта-оцінювача з 17.12.2013 року, згідно
п.2 ст. 41 КЗпП України, у зв'язку із
втратою довір'я до неї з боку
керівництва ПТ «Ломбард» ТОВ «Надал» і
компанія», про що в трудовій книжці
здійснено відповідний запис .

Позивачка вважає такі дії відповідача
безпідставними, необґрунтованими та
незаконними .

Зазначила ,що підставою для розірвання
трудового договору у зв'язку з втратою
довір'я є здійснення працівником
винних дій, повинні існувати документи,
зміст яких має містити дані, про
вчинення нею винних дій, які давали б
керівництву Товариства підстави для
втрати до неї довір'я. Висновок
власника або уповноваженого ним органу
про втрату довіри до неї має бути
обґрунтований та підтверджений
доказами .Проте, про наявність таких
документів їй нічого не відомо, тому
вважає, що вони взагалі відсутні. Немає
посилань на такі документи, як на
підставу звільнення і в спірному
наказі про звільнення.

Єдиним документом про який їй відомо, є
лист відповідача від 25.12.2013 року №546. Зі
змісту даного листа вона дізналася про
те, що нібито повинна відшкодувати
Товариству майнову шкоду у сумі 22 295,70
грн. .

Проте, дана вимога відповідача є
необґрунтованою та безпідставною.
Адже, будь-яку майнову шкоду Товариству
вона не завдавала, не вчиняла жодних
дій, які могли б спричинити таку шкоду.
За час виконання своїх посадових
обов'язків, тобто з 30.01.2013 року і до
06.12.2013 року, тобто до часу відкриття
листка непрацездатності; відповідач не
давав їй на ознайомлення жодного
документу, який би підтверджував факт
спричинення нею матеріальної шкоди
Товариству; з цього приводу не
проводились жодні службові
розслідування. Крім того, даний лист
направлено на її адресу вже після факту
звільнення.

Позивачка також зазначила,що якщо
припустити, що відповідач дійсно
зазнав матеріальної шкоди на суму 22 295,70
грн., то її звільнення залишається
незаконним, адже не встановлено
причинно-наслідкового зв'язку між її
діями, як матеріально-відповідальної
особи та такою шкодою.

Крім того зазначила,що відповідно до
ст. 136 КЗпП України, покриття шкоди
працівниками в розмірі, що не перевищує
середнього місячного заробітку,
провадиться за розпорядженням
власника або уповноваженого ним
органу, керівниками підприємств,
установ, організацій та їх
заступниками - за розпорядженням
вищестоящого в порядку підлеглості
органу шляхом відрахування із
заробітної плати працівника.

Розпорядження власника або
уповноваженого ним органу, або
вищестоящого в порядку підлеглості
органу має бути зроблено не пізніше
двох тижнів з дня виявлення заподіяної
працівником шкоди і звернено до
виконання не раніше семи днів з дня
повідомлення про це працівникові. Якщо
працівник не згоден з відрахуванням
або його розміром, трудовий спір за
його заявою розглядається в порядку,
передбаченому законодавством.

У решті випадків покриття шкоди
провадиться шляхом подання власником
або уповноваженим ним органом позову
до районного, районного у місті,
міського чи міськрайонного суду.

Тому, враховуючи той факт, що розмір,
зазначеної в листі відповідача,
майнової шкоди перевищує середній
місячний заробіток, то відповідач
повинен був звернутися з відповідним
позовом до суду. Але, таких дій
відповідач не вчинив.

Крім того, зазначене звільнення вона
вважає незаконним і на підставі того,
що його проведено в період її
тимчасової непрацездатності, а це є
порушенням ч. З ст. 40 КЗпП України,
згідно якої, не допускається
звільнення працівника з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
в період його тимчасової
непрацездатності (крім звільнення за
пунктом 5 цієї статті), а також у період
перебування працівника у відпустці. Це
правило не поширюється на випадок
повної ліквідації підприємства,
установи, організації.

Таким чином наказ відповідача про її
звільнення з займаної посади
проведено, з порушенням ч. З ст. 40 КЗпП
України та п. 2 ст. 41 КЗпП України.

Позивачка вважає, що формулювання
причин звільнення є незаконним та має
бути змінено. Змінена має бути і дата
звільнення, оскільки 17.12.2013 року вона
перебувала на лікарняному та згідно
листка непрацездатності, до роботи
мала стати 01.01.2014 року. Проте, з
урахуванням положень КЗпП України, 01
січня є святковим днем. Відповідно,
датою її звільнення має бути 02.01.2014
року.

Позивачка зазначила, що внаслідок
протиправних дій Відповідача їй було
заподіяно моральну шкоду, яка полягає в
тому,що дізнавшись про підставу її
звільнення, я зазнала тяжкого
психологічного шоку та подальших
хвилювань через неможливість
працевлаштуватись, що негативно
вплинуло на стан її здоров'я.. Дії
відповідача призвели і до того, що для
організації свого життя від неї
вимагається додаткових зусиль, адже, за
наявності такого ганебного запису,
невідомо скільки ще співбесід їй треба
відвідати щоб
працевлаштуватися.Вважає ,що діями
відповідача їй було спричинено
моральну шкоду у розмірі 3 000,00 грн.

Позивачка просить визнати
незаконним її звільнення,яке
здійснено за наказом Повного
товариства «Ломбард»ТОВ»Надал» і
компанія» №84-к від 17.12.2013р згідно п 2 ч 1
ст.41 КЗпП України у зв»язку із втратою
довір»я до неї з боку керівництва
Повного товариства
«Ломбард»ТОВ»Надал» і
компанія».Змінити формулювання причин
та дати її звільнення з посади
експерт-оцінювача з 17.12.2013р згідно п 2 ч 1
ст. 41 КЗпП України у зв»язку із втратою
довір»я до неї з боку керівництва
Повного товариства
«Ломбард»ТОВ»Надал» на формулювання
«Звільнити ОСОБА_1 з посади
експерт-оцінювача з 02.01.2014р за власним
бажанням згідно ст.. 38 КЗпП
України».Стягнути із відповідача на її
користь моральну шкоду у суммі 3000гр.

Позивачка та її законний представник у
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали та просять їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не
визнав,просив у позові
відмовити,поскільки вважає звільнення
позивачки було здійснено відповідно до
чинного законодавства.

Суд,заслухавши пояснення учасників
процесу,дослідивши письмові докази по
справі,вважає позов таким,що підлягає
до часткового задоволення.

Відповідно до ст.3 ЦПК України «Кожна
особа має право у
порядку,встановленому цим
Кодексом,звернутися до суду за
захистом своїх порушених,невизнаних
або оспорюваних прав,свобод чи
інтересів. У випадках,встановлених
законом,до суду можуть звертатися
органи та особи,яким надано право
захищати права,свободи та інтереси
інших осіб,або державні чи суспільні
інтереси».

Відповідно до ст..11 ч 1 ЦПК України
«Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб,поданим відповідно до
цього Кодексу,в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб,які беруть участь у справі».

Відповідно до ст.. 60 ЦПК
України»Кожна сторона зобов»язана
довести ті обставини,на які вона
посилається як на підставі своїх вимог
і заперечень,крім
випадків,встановлених ст.. 61 цього
Кодексу».

Відповідно до ст.. 61 ч 3 ЦПК України
«Обставини,встановлені судовим
рішенням у цивільній,господарській або
адміністративній справі,що набрало
законної сили,не доказуються при
розгляді інших справ,у яких беруть
участь ті самі особи або особа,щодо
якої встановлено ці обставини».

У судовому засіданні було
встановлено,що 30.01.2013 року позивачка
була прийнята на посаду
експерта-оцінювача ломбарду до Повного
товариства «Ломбард» ТОВ «Надал» і
компанія» . Відповідно до Наказу ПТ
«Ломбард» ТОВ «Надал» і компанія» №84-к
від 17.12.2013 року, її було звільнено з
посади експерта-оцінювача з 17.12.2013 року,
згідно п.2 ст. 41 КЗпП України, у зв'язку
із втратою довір'я до неї з боку
керівництва ПТ «Ломбард» ТОВ «Надал» і
компанія», про що в трудовій книжці
здійснено відповідний запис .Наведені
обставини справи стверджуються у
судовому засіданні копіями наказів про
прийняття на роботу,про звільнення
позивачки з роботи,копією трудової
книжки.

Також,у судовому засіданні було
встановлено,що позивачка з 06.12.2013 року
по 16.12.2013 року включно перебувала на
стаціонарному лікуванні в Ірпінському
пологовому будинку. 11.12.2013 року вона
відправила на адресу відповідача
заяву, в якій просила звільнити її з
посади експерт-оцінювача за власним
бажанням з 16.12.2013 року в зв'язку з
погіршенням стану здоров'я і
подальшого лікування. Крім зазначеної
заяви, цінним листом також було
відправлено довідку Ірпінського
пологового будинку від 11.12.2013 року за
№56, відповідно до якої, ОСОБА_1
знаходиться на лікуванні в даному
медичному закладі .З 17.12.2013 року по
31.12.2013 року позивачка перебувала на
амбулаторному лікуванні у Бучанській
міській поліклініці .Наведені
обставини справи стверджуються у
судовому засіданні випискою з медичної
карти (а.с. 12),копією заяви про
звільнення з роботи(а.с.14),копією опису
та копією довідки №56 (а.с. 15-16),копією
листка непрацездатності (а.с. 18).

Суд вважає незаконним звільнення
позивачки згідно п 2 ч 1 ст.41 КЗпП
України з наступних підстав:

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України,
крім підстав, передбачених статтею 40
цього Кодексу, трудовий договір з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу може бути
розірваний також у випадках винних дій
працівника, який безпосередньо
обслуговує грошові, товарні або
культурні цінності, якщо ці дії дають
підстави для втрати довір'я до нього з
боку власника або уповноваженого ним
органу.

Відповідно до п 28 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.1992р
«Про практику розгляду судами Трудових
спорів» Звільнення з підстав втрати
довір»я суд може визнати
обґрунтованим,якщо працівник,який
безпосередньо обслуговує грошові або
товарні цінності(зайнятий їх
прийманням,зберіганням,транспортуванн
ям,розподілом і т.п) вчинив умисно або
необережно такі дії,які дають власнику
або уповноваженому ним органу підстави
для втрати до нього довір»я(зокрема
порушення правил проведення операцій з
матеріальними цінностями).При
встановленні у передбаченому законом
порядку факту вчинення працівниками
розкрадання,хабарництва і інших
корисливих правопорушень ці
працівники можуть бути звільнені з
підстав втрати довір»я до них і у тому
випадку,коли зазначені дії не
пов»язані з їх роботою».

Звільняючи позивачку з роботи з
підстав втрати до неї
довір»я,відповідач не надав суду
жодного доказу на підтвердження тих
обставин,що позивачка вчинила
дії(умисно чи з необережності) і ці дії
дають підстави для втрати довір'я до
неї з боку власника або уповноваженого
ним органу.

Так,у судовому засіданні було
встановлено,що підставою для
звільнення позивачки з роботи по п 2 ч 1
ст. 41 КЗпП України були ті обставини,що
позивачка нібито заподіяла
відповідачу майнову шкоду на сумму
20222гр 18 коп та 6 266гр 37 коп що і стало
причиною для втрати до неї довір»я. В
підтвердження даної позиції,
відповідачем надано до суду копії
посадової інструкції експерта-
оцінювача; договір про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність; акт прийому-передачі
грошових коштів та матеріальних
цінностей; акт перевірки характеристик
предметів закладу; акти про виявлені
розбіжності під час проведення
інвентаризації товарно-матеріальних
цінностей; пояснювальну записку; витяг
з Методичних рекомендацій, акт прийому
передачі грошових коштів та
матеріальних цінностей; акт
інвентаризації дорогоцінних металів і
виробів; протокол інвентаризаційної
комісії. Однак жоден із даних
документів не встановлює вини
позивачки у нанесенні відповідачу
майнової шкоди ,не встановлює яким
чином позивачка заподіяла відповідачу
матеріальну шкоду на зазначену
суму,будь-яке розслідування з даного
приводу проведено не було. Будь-яких
інших доказів,які б свідчили про
вчинення позивачкою дій,які дають
підстави для втрати довір'я до неї з
боку відповідача,суду надано не було.

Враховуючи викладене,суд вважає
незаконним звільнення ОСОБА_1,яке
здійснено за наказом Повного
товариства «Ломбард»ТОВ»Надал» і
компанія» №84-к від 17.12.2013р згідно п 2 ч 1
ст.41 КЗпП України у зв»язку із втратою
довір»я до неї з боку керівництва
Повного товариства
«Ломбард»ТОВ»Надал» і компанія».

Крім того,у судовому засіданні було
встановлено,що позивачка була
звільнена з роботи у період
перебування на лікарняному,що
стверджується копією листка
непрацездатності (а.с. 18).

Відповідно до ч. З ст. 40 КЗпП України не
допускається звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності (крім
звільнення за пунктом 5 цієї статті), а
також у період перебування працівника
у відпустці. Це правило не поширюється
на випадок повної ліквідації
підприємства, установи, організації.

Згідно п. 17 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів» від
06.11.1992 року №9, розірвання трудового
договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу не може бути
визнано обґрунтованим, якщо в день
звільнення працівнику видано
лікарняний листок (довідку в
установлених законом випадках) про
його тимчасову непрацездатність.

Відповідно до п. 10, п. 18 постанови
Пленуму Верховного Суду України №9 від
06.11.1992 року, якщо обставинам, які стали
підставою звільнення, в наказі дана
неправильна юридична кваліфікація, суд
може змінити формулювання причин
звільнення і привести його у
відповідність з чинним законодавством
про працю.

Враховуючи ту обставину,що
позивачка незаконно була звільнена з
посади експерт-оцінювача з 17.12.2013р по п
2 ч 1 ст. 41 КЄпП України ,а також
враховуючи ту обставину,що позивачка у
передбаченому законом порядку подала
відповідачу заяву про її звільнення з
роботи за власним бажанням (а.с.14),суд
вважає за необхідне змінити
формулювання причин та дати звільнення
ОСОБА_1 27.05.1972 р.н з посади
експерт-оцінювача з 17.12.2013р згідно п 2 ч 1
ст. 41 КЗпП України у зв»язку із втратою
довір»я до неї з боку керівництва
Повного товариства
«Ломбард»ТОВ»Надал» на формулювання
«Звільнити ОСОБА_1 з посади
експерт-оцінювача з 02.01.2014р за власним
бажанням згідно ст.. 38 КЗпП України».

Позивачка просить стягнути із
відповідача моральну шкоду у розмірі
3000гр.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Позивачка не надала суду жодного
доказу на підтвердження тих
обставин,що винними діями відповідача
їй було заподіяно моральну шкоду,у чому
дана шкода полягає та який її
розрахунок. Тому суд відмовляє
позивачці у позовних вимогах в частині
відшкодування моральної шкоди.

На підставі ст. 41 ч 1 п 2, 237-1 КЗпП
України,керуючись ст. ст. 3, 10, 60, 213-218 ЦПК
України, суд, -

в и р і ш и в
:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним звільнення
ОСОБА_1,яке здійснено за наказом
Повного товариства
«Ломбард»ТОВ»Надал» і компанія» №84-к
від 17.12.2013р згідно п 2 ч 1 ст.41 КЗпП
України у зв»язку із втратою довір»я до
неї з боку керівництва Повного
товариства «Ломбард»ТОВ»Надал» і
компанія».

Змінити формулювання причин та дати
звільнення ОСОБА_1 27.05.1972 р.н з посади
експерт-оцінювача з 17.12.2013р згідно п 2 ч 1
ст. 41 КЗпП України у зв»язку із втратою
довір»я до неї з боку керівництва
Повного товариства
«Ломбард»ТОВ»Надал» на формулювання
«Звільнити ОСОБА_1 з посади
експерт-оцінювача з 02.01.2014р за власним
бажанням згідно ст.. 38 КЗпП України».

В іншій частині позову -відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Київської області
через Ірпінський міський суд шляхом
подачі апеляційної скарги на протязі 10
днів.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

З мотивованим рішенням суду сторони
зможуть ознайомитись 17.02.2014р.

Суддя: С. І. Оладько