Справа №476/420/13-ц 13.02.2014 13.02.2014 13.02.2014
Провадження №22-ц/784/442/14
Головуючий у суді першої інстанції -
Суддя -
доповідач апеляційного суду -
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 р.
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого: Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В.,
Шаманської Н.О.,

при секретарі судового
засідання : Орельській Н.М.,

за участю : представника
відповідачки - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Єланецького районного суду
Миколаївської області від 10 грудня 2013
р., ухваленого за позовом

ОСОБА_4

до

ОСОБА_5

про визнання укладеним та дійсним
договору оренди земельної ділянки,

визнання за позивачем статусу орендаря
земельної ділянки,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 р. ОСОБА_4 звернувся з
позовом до ОСОБА_5 про визнання
укладеним та дійсним договору оренди
земельної ділянки,

визнання за позивачем статусу орендаря
земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначав, що 8 жовтня 2007 р. між
ним та ОСОБА_5 був укладений та
нотаріально посвідчений договір
оренди земельної ділянки строком на 49
років. Вказаний договір зареєстровано
в МРФ Центр «ДЗК» за № 71 25 квітня
2007 р., тобто до його підписання та
посвідчення. На виконання умов
вказаного Договору позивачем
відповідачці була сплачена сума
оренди спірної земельної ділянки за
весь час в розмірі 70 585 грн. 86 коп.

Посилаючись на те, що на даний час
відповідачка не бажає привести у
відповідність договір оренди та
намагається повернути у своє
користування спірну земельну ділянку,
що порушує права позивача на
користування отриманою в оренду
земельною ділянкою, позивач просив:
визнати укладеним договір оренди
земельної ділянки площею 13,24 га в межах
території Возсіятської сільської ради
між ним як орендарем та відповідачкою
як орендодавцем; визнати дійсним
зазначений договір оренди земельної
ділянки; визнати за ним статус орендаря
зазначеної земельної ділянки та
зобов'язати реєстраційну службу
Єланецького районного управління
юстиції Миколаївської області
провести державну реєстрацію договору
оренди земельної ділянки від 8 жовтня
2007 р. відповідно до норм чинного
законодавства.

Рішенням Єланецького районного
суду Миколаївської області від 10
грудня 2013 р. в задоволенні позову
ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4
посилаючись на те, що суд не дав
належної оцінки наданим ним доказам та
дійшов помилкового висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову, просив рішення суду скасувати
та ухвалити нове, яким задовольнити
його позов в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника відповідачки,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню на підставі наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону
України «Про оренду землі» договір
оренди землі укладається у письмовій
формі і за бажанням однієї із сторін
може бути посвідчений нотаріально.

На підставі ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК
України та ст. 18 Закону «Про оренду
землі», чинної на час виникнення
спірних правовідносин, договір оренди
землі є укладеним з моменту державної
реєстрації.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є
власником земельної ділянки площею 13,24
га, що розташована в межах території
Возсіятської сільської ради
Єланецького району Миколаївської
області. 8 жовтня 2007 р. між позивачкою
та відповідачем було укладено
договір оренди цієї земельної ділянки
строком на 49 років. Даний договір
оренди був посвідчений приватним
нотаріусом Єланецького районного
нотаріального округу ОСОБА_6 Проте,
реєстрації цього договору в державному
земельному кадастрі, як цього вимагали
положення ч. 1 ст. 20 Закону України «Про
оренду землі», чинної на час виникнення
спірних правовідносин, не відбулося.

З матеріалів справи вбачається,
що на вказаному договорі міститься
рукописна помітка про реєстрацію
даного договору за № 71 від 25
квітня 2007 р., тобто до його складання,
підписання сторонами та нотаріального
посвідчення.

Проте, згідно довідки відділу
Держкомзему у Єланецькому районі
Миколаївської області № В-41-29 від 14
серпня 2012 р., згідно книг записів
реєстрації державних актів на право
приватної власності на землю та на
право постійного користування землею,
договорів оренди землі по Возсіятській
сільській раді договір оренди
земельної ділянки від 8 жовтня 2007 р. між
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не зареєстрований.

Крім того, факт відсутності такої
реєстрації встановлений рішенням
Єланецького районного суду
Миколаївської області від 13 березня 2013
р. по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4
про розірвання договору оренди
земельної ділянки, яке набрало
законної сили 16 травня 2013 р.

За такого, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про те, що
вимоги позивача задоволенню не
підлягають, оскільки за умов
відсутності державної реєстрації
договору оренди земельної ділянки
право на її оренду у позивача не
виникло та статус орендаря стосовно
цієї земельної ділянки позивач не
набув.

Крім того, частина перша статті 15
Цивільного кодексу України закріплює
право кожної особи на захист свого
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання. Положення цієї статті
базуються на нормах Конституції
України, які закріплюють обов'язок
держави забезпечувати захист: прав
усіх суб'єктів права власності і
господарювання (стаття 13), захист прав і
свобод людини і громадянина судом
(частина перша статті 55).

Відповідно до частини першої статті 16
ЦК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Частиною другою цієї
статті визначено перелік основних
способів захисту цивільних прав і
інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 152 ЗК
України (у редакції, яка була чинною на
час виникнення спірних правовідносин)
захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом: визнання прав; відновлення
стану земельної ділянки, який існував
до порушення прав, і запобігання
вчиненню дій, що порушують права або
створюють небезпеку порушення прав;
визнання угоди недійсною; визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування; відшкодування
заподіяних збитків; застосування
інших, передбачених законом, способів.

Однак, обраний позивачем спосіб
захисту порушеного права, як визнання
договору оренди укладеним та визнання
за позивачем статусу орендаря
земельної ділянки, не відповідає
можливим способам захисту порушених
прав, передбачених ст. 15 ЦК України та
ст. 152 ЗК України.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 220 ЦК
України, дійсним може бути визнаний
лише договір, який підлягає
обов'язковому нотаріальному
посвідченню.

Проте, відповідно до ч. 1 ст. 14
Закону України «Про оренду землі»
договір оренди землі не підлягає
обов'язковому нотаріальному
посвідченню, а тому положення ч. 2 ст. 220
ЦК України в даному випадку
застосовані бути не можуть.

Що стосується вимог позивача щодо
покладення обов'язку на реєстраційну
службу Єланецького районного
управління юстиції Миколаївської
області провести державну реєстрацію
договору оренди земельної ділянки від 8
жовтня 2007 р., то в матеріалах справа
відсутні докази, які б свідчили про
існування перешкод в реєстрації
договору оренди земельної ділянки.

За такого, доводи апелянта є
безпідставними, а основний висновок
суду першої інстанції про відмову у
задоволенні позову є вірним та
відповідає встановленим обставинам та
нормам матеріального права.

Разом з цим, вирішуючи питання про
розподіл судових витрат, суд першої
інстанції не звернув уваги на те, що
вирішення питання про належність
підпису ОСОБА_5 в розписці про
отримання орендної плати, виходять за
межі пред'явлених позивачем вимог, а
тому помилково стягнув з позивача на
користь відповідачки 940 грн. 80 коп.
витрат за проведення судової
почеркознавчої експертизи.

За такого, рішення суду в частині
стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5
витрат за проведення
судово-почеркознавчої експертизи в
сумі 940 грн. 80 коп. підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Єланецького районного
суду Миколаївської області від 10
грудня 2013 р. в частині стягнення з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 витрат за
проведення судово-почеркознавчої
експертизи скасувати.

В іншій частині вказане рішення
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: