№ 336/9509/13-ц
пр. № 2/336/273/2014
Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя у складі:
головуючого - судді Суркової
при секретарі Рубановій
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,
Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про стягнення
заборгованості за кредитним договором.
В позові зазначив, що 26.11.2007 року між
банком та відповідачем ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір без номеру,
за умовами якого відповідач отримав
кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку із сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36%
на рік на суму залишку заборгованості
Укладений договір складається з заяви
позичальника, умов надання банківських
послуг та правил користування
кредитом, згідно цих Умов та правил,
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання та автоматично
лонгується на такий же термін за
відсутності протягом цього строку
повідомлення однієї із сторін про
припинення його дії.
Позивачем умови договору були виконані
у повному обсязі, проте відповідач свої
зобов'язання за кредитним договором
виконує неналежним чином, внаслідок
чого станом на 30.09.2013 року утворилась
заборгованість у розмірі 22 046,26 грн., з
яких заборгованість по кредиту - 3968,50
грн., заборгованість за відсотками - 14
130,61 грн., заборгованість по комісії за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором - 2659,23 грн., штраф
(фіксована частина) у розмірі 250 грн.,
штраф (процентна складова) у розмірі
1037,92 грн., яку просили стягнути на свою
користь, а також судові витрати. |
В судовому засіданні
представник позивача Циганкова Т.О.
позов підтримала, просила його
задовольнити з підстав, викладених у
позовній заяві. Зазначила, що зважаючи
та те, що жодна сторона про припинення
дії договору не заявляла, відповідачем
не було здійснено жодного платежу з 2007
року строк дії договору щорічно
лонгувався на такий саме термін як
зазначено у п. 9.12, тобто на 12 місяців,
тому вважає строк позовної давності
при звернені до суду не пропущеним, не
заперечує проти ухвалення заочного
рішення.

Відповідач ОСОБА_1 в судове
засідання, не з'явився, про час і місце
судового розгляду повідомлявся
належним чином: у відповідності до ч. 9
ст. 74 ЦПК України через оголошення у
газеті «Запорізька правда» № 7 (23388) від
18.01.2014 року.

За згодою представника позивача
суд ухвалює заочне рішення на підставі
наявних у справі доказів.

Вислухавши пояснення
представника позивача, дослідивши
наявні у справі докази, дані про права
та взаємовідносини сторін, суд
знаходить позов таким, що не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.11.2007 року
між банком та відповідачем ОСОБА_1
укладено кредитний договір без номеру,
за умовами якого відповідач отримав
кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку із сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом (а.с.6).

Відповідач підтвердив свою згоду
на те, що підписана ним заява клієнта
разом з Умовами та Правилами надання
банківських послуг складає між ним і
банком договір, який відповідно до п.9.12
вказаних Умов та Правил діє протягом 12
місяців з моменту його підписання та
автоматично лонгується на такий же
термін за відсутності інформації
однієї із сторін про його
припинення(а.с.7-10).

Відповідно до п.3.1 Умов
обслуговування платіжних карт, датой
укладання договору є дата відкриття
рахунку,зазначена в розділі «Відмітки
банку» заяви.

За змістом вказаного розділу
заяви відповідача, рахунок картки було
відкрито 26.11.2007р.

Таким чином, договір про надання
банківських послуг - кредиту у розмірі
4000 гр.у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
«Універсальна» був укладений між
сторонами 26.11.2007 р., є строковим, з
терміном дії до 26.11.2008 р.

Оскільки протягом часу його дії
сторони не заявляли про припинення дії
договору,він автоматично був
пролонгований на 12 місяців до 26.11.2009 р.,
що є кінцевим терміном повернення
кредиту.

Представник позивача в судовому
засіданні посилалася на те, що
пролонгація вказаного вище договору
відповідно до п.9.12 Умов та Правил
надання банківських послуг
відбувалася щорічно і дія договору не
припинена, оскільки жодна з його сторін
про це не заявила.

Однак за змістом вказаного
представником позивача п.9.12 Умов та
Правил надання банківських послуг,
умова про те, що пролонгація договору
відбувається щорічно
відсутня,зазначено,що договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання і за відсутності заяв
сторін про припинення його дії
автоматично пролонгується на такий
самий строк, тобто на 12 місяців.

Виходячи із викладеного, суд
дійшов висновку, що укладений 26.11.2007 р.
між сторонами кредитний договір діяв
до 26.11.2008 р., був пролонгований на 12
місяців до 26.11.2009 р., підстав вважати
його пролонгованим на інший термін суд
з матеріалів справи не встановив.

Відповідно до ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 256 ЦК України визначено,
що позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Статтею 257 ЦК Україи встановлено,
що загальний строк позовної давності
встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України
передбачено, що перебіг позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалась або могла довідатись про
порушення свого права, а за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання, перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до матеріалів справи
(вхідний штапм суду), позовна заява до
ОСОБА_1 позивачем подана до суду 31.10.2013
року, тобто за межами строку позовної
давності, який сплив за вищезазначеним
договором 26.11.2009 року.

Згідно п. 7 ч. 11 ст. 11 ЗУ «Про захист прав
споживачів» у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
кредиту, строк давності якого минув. У
зв'язку із цим позовна давність
застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.

З огляду на наведене, суд дійшов
висновку, що позивачем пропущено строк
позовної давності за основним
зобов'язанням і за додатковими
вимогами (неустойка, штраф, пеня) до
яких застосовується спеціальний строк
позовної давності в 1 рік без поважних
причин, про його поновлення не
заявлено, що є підставою для відмови у
позові.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України у разі
відмови у задоволені позову суд не
стягує з відповідача судові витрати.

Керуючись ст. ст. 256, 257, 261, 526, 530 ЦК
України, ст. ст. 10, 11, 59, 60, 88, 208, 209, 212-215,
224-227 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволені позову Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Запорізької області
через Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Копію заочного рішення направити
відповідачу рекомендованим листом із
повідомленням не пізніше трьох днів з
дня його проголошення.

Суддя
В.П. Суркова