Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/1027/14
Головуючий у 1 інстанції Нестеренко
Суддя-доповідач Воробйова І.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

Суддів: Воробйової І.А.,

Маловічко С.В.,

При секретарі Хомяк К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» на заочне рішення
Якимівського районного суду
Запорізької області від 16 грудня 2013
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

В обґрунтування позову позивач
зазначав, що 17 листопада 2006 року ОСОБА_3
отримала кредит у розмірі 1000, 00 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.

У зв'язку з порушенням своїх
зобов'язань, станом на 31 жовтня 2013 року
відповідач має заборгованість - 19165, 16
грн., яка складається з: 4983, 42 грн. -
заборгованість за кредитом, 9902, 78 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом, 2890, 14 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом, штрафи: 500, 00 грн.
- штраф (фіксована частина), 888, 82 грн. -
штраф (процентна складова).

На підставі викладеного, позивач
просив суд, стягнути з відповідача на
свою користь заборгованість за
кредитним договором в сумі 19165, 16 грн. та
судові витрати.

Заочним рішенням Якимівського
районного суду Запорізької області від
16 грудня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ПАТ КБ «Приватбанк» подало
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати рішення суду,
ухвалити нове яким задовольнити
позовні вимоги.

У засідання апеляційного суду
відповідач ОСОБА_3 не з'явилась.

Згідно поштового повідомлення ОСОБА_3
отримала судову повістку 01.02.2014 року.

За таких обставин судова колегія
розглянула справу за відсутності
відповідача ОСОБА_3

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог, керувався положеннями
ст. ст. 257, 259 ЦК України, Законом України
"Про захист прав споживачів" та дійшов
висновку про пропуск позивачем
загального строку позовної давності.

Проте, погодитися з такими висновком
суду не можна, оскільки останній
зроблений із неповним з'ясуванням
обставин справи.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що зазначеним
вимогам оскаржуване рішення суду не
відповідає із наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що відповідно до
укладеного 17 листопада 2006 року
договору б/н ОСОБА_3 отримала кредит у
розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36,0% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом. з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки. Договір
складається з заяви позичальника, Умов
надання банківських послуг, Правил
користування платіжною карткою,
Пам'ятки клієнта і тарифів.

Відповідно до пункту 3.1 Умов і правил
надання банківських послуг, для
надання послуг Банк відкриває клієнту
Картрахунки, видає клієнту Картки. Їх
вид і строк дії визначений у заяві і в
Пам'ятці клієнта. Датою укладення
договору є дата відкриття рахунку,
указаного в розділі "Відмітки банку"
заяви. Відповідно до пункту 9.12 цих же
Умов, договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього строку не одна із сторін не
попередить другу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично поновлюється на такий же
строк.

Судом встановлено, що відповідач
належним чином не виконував умови
договору, у зв'язку з чим утворилась
заборгованість в сумі 19165, 16 грн., яка
складається із: заборгованості за
кредитом в сумі 4983,42 грн.;
заборгованості за процентами за
користування кредитом в сумі 9902,78 грн..;
заборгованості по комісії за
користуванням кредитом в сумі 2890, 14
грн.4 а також штраф фіксована частина в
сумі 500 грн4 і штраф процентна складова
в сумі 888,82 грн., що підтверджується
відповідним розрахунком позивача .

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено,
що за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит)позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Для окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю (ч. 1 ст. 258 ЦК України).

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що
відповідач в судових засіданнях суду
першої інстанції участі не брав і заяву
про застосування строку позовної
давності не подавав, а тому у суду не
було правових підстав для застосування
такого строку.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 18 грудня 2009 року № 14
"Про судове рішення у цивільній справі"
роз'яснено, встановивши, що строк для
звернення з позовом пропущено без
поважної причини, суд у рішенні
зазначає про відмову в позові з цих
підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Застосовуючи до спірних правовідносин
наслідки спливу позовної давності суд
на порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК
України не звернув уваги на те, що у
матеріалах справи відсутня заява
відповідача про застосування позовної
давності, яка мала бути ним порушена до
ухвалення рішення місцевого суду.

Позовні вимоги в частині стягнення
19165,16 грн. заборгованості за кредитом є
доведеними та підлягають задоволенню.

На підставі вищенаведеного, судова
колегія вважає, що висновки суду першої
інстанції не відповідають вимогам
закону та матеріалам справи, доказам по
справі дана неналежна оцінка і тому
судове рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позовних вимог .

Керуючись ст.ст. 307,309,317 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И
Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити.

Заочне рішення Якимівського районного
суду Запорізької області від 16 грудня
2013 року у цій справі скасувати та
ухвалити нове рішення

Позов Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» заборгованість у розмірі
19165,16 грн., з яких4983,42 грн.
заборгованість за кредитом;

9902.78 - заборгованість по процентам за
користування кредитом;

2890,14 грн. заборгованість по комісії за
користування кредитом;

500 грн. штраф фіксована частина;

888.82 грн. штраф процентна складова.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» судові витрати у розмір
і351, 20 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: