Дата документу 16.04.2014
Справа № 334/2177/13-ц
Провадження № 2/334/51/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року Ленінський районний
суд м. Запоріжжя у складі головуючого
судді Дубини Л.А., при секретарі
Філіпповій Ю.В., за участю адвоката
ОСОБА_1 розглянув у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до Ленінського відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби
Запорізького міського управління
юстиції, ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3-тя особа
приватний нотаріус запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_5
про встановлення батьківства -

у с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з позовом
у якому вказує, що вона народилася
ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Запоріжжі, її
батьками є: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. Батьки у
зареєстрованому шлюбі не перебували,
т.я. ОСОБА_7 перебував у іншому
зареєстрованому шлюбі, але тривалий
час проживали однією сім'єю, ОСОБА_7
визнавав її своєю донькою, піклувався
про неї забезпечував її матеріально.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 помер, і після
його смерті відкрилася спадщина, а
тому встановлення батьківства їй
необхідно для прийняття спадщини.

ОСОБА_2 протягом судового розгляду
неодноразово уточнювала та
доповнювала заявлені позовні вимоги (
а.с. 58-61, 85-87, 204-206) і в редакції
позовної заяви від 03.04.2014 року на
підставі ст. 128,130,135,137 Сімейного
Кодексу України просить суд визнати
ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 її
батьком, зобов'язати Відділ
реєстрації актів цивільного стану
Ленінського районного управління
юстиції м.Заоріжжя внести зміни у
Свідоцтво про її народження у гафу
батько замість ОСОБА_8 - ОСОБА_7 та
стягнути з відповідачів на її користь
у солідарному порядку понесені судові
витрати на оплату судового збору,
оплату вартості судово - медичної
експертизи , послуги адвоката.

Позивачка та її адвокат у судовому
засідання підтримали заявлені позовні
вимоги ( в останній редакції) і просять
їх задовольнити.

Представник Ленінського відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби
Запорізького міського управління
юстиції проти позову не заперечує,
просить розглядати справу без його
участі.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти
позову заперечує, вважає його
необгрунтованим і не доведеним, т.я.
на момент зачаття та народження
ОСОБА_2 ОСОБА_7 перебував у
зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою,
а з матір'ю позивачки поживав інколи -
під час своїх літніх відпусток,
спільного господарства не вели.
Доказів, які б беззастережно
підтверджували б визнання ним
батьківства щодо позивачки суду не
надано, просить відмовити у
задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання
не з'явилася, судові повістки,
направлені, за місцем її реєстрації
повернуті до суду без вручення. Про
зміну свого місця проживання суд не
повідомила, а тому відповідно до
приписів ст. 77 ЦПК України вважається,
що вона повідомлена про час і місце
судового розгляду.

Третя особа - приватний нотаріус
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_5 просить суд розглядати
справу без її участі.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи
та надані докази, оцінивши їх у
сукупності, суд дійшов такого
висновку.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при
розгляді справ щодо батьківства,
материнства і стягнення аліментів»
№3 від 15.05.2006 суди, вирішуючи питання
про те якою нормою закону слід
керуватися при розгляді справ цієї
категорії, повинні виходити з дати
народження дитини.

Оскільки дитина - ОСОБА_2 народилася у
1988 році, то при вирішенні даного спору
суд керується нормами КпШС України у
редакції 1969 року.

Судом установлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_9, у
свідоцтві про її народження матір'ю
вказана ОСОБА_6, а батьком - ОСОБА_8
(а.с.46).

При цьому як установлено судом мати
дитини ні на момент зачаття, ні на
момент народження дитини ні з ким у
зареєстрованому у шлюбі не перебувала.

Згідно ст.. 53 КпШС України при
встановленні батьківства суд приймає
до уваги спільне проживання і
ведення спільного господарства
матір'ю дитини і відповідачем до
народження дитини, або спільне
виховання або утримання ними дитини,
або докази, які з достовірністю
доводять визнання відповідачем
батьківства.

На це ж саме вказується і у ч.2
п.3 вказаної вище Постанови Пленуму
Верховного Суду України №3 від 15.05.2006
року.

Позивачка доводить перед судом, що її
мати та ОСОБА_7 до її зачаття та
народження проживали однією сім'єю,
вели спільне господарство.

З пояснень свідка ОСОБА_6 вбачається,
що з ОСОБА_7 вони проживали спільно
періодично, лише у літній період,
коли той приїжджав у відпустку, т.я
працював у м. Надим ( Крайня Північ),
при цьому там ( у м. Надимі) у нього
залишалася дружина та донька, з
якими він проживав весь інший період
протягом року.

Аналогічні покази надав суду і свідок
ОСОБА_10 - рідний брат ОСОБА_11 та
свідок ОСОБА_12 у своїх нотаріально
посвідчених поясненнях до суду.

Але пояснення свідка ОСОБА_13 є
недопустимим доказом, оскільки вона
не була попереджена про кримінальну
відповідальність за надання
неправдивих показів відповідно до ст.
384 КК України та не приведена до
присяги.

Судом не встановлено, що мати
позивачки до її народження вели з
ОСОБА_7 спільне господарство, мали
спільний бюджет та проживали
спільно, судом установлено, що вони
лише періодично проживали спільно та
мали періодичні інтимні стосунки за
місцем проживання матері позивачки.

Так само, судом установлено, що і
після народження ОСОБА_2 , ОСОБА_6 і
ОСОБА_7 однією родиною не проживали і
спільного господарства не вели, не
мали спільного бюджету, а
продовжували існувати періодичні
зустрічі.

Позивачка намагається довести перед
судом, що відповідач визнавав себе її
батьком, т.я. надавав матеріальну
допомогу на її утримання, дарував
речі та іграшки, гуляв з нею, тобто
утримував і приймав участь у її
вихованні, але жодного належного і
допустимого доказу та будь-яких інших
об'єктивних доказів (платіжні
доручення, чеки, квитанції, розписки
тощо) суду не надано.

Як про свою доньку, про ОСОБА_2, чи її
народження, ОСОБА_7 жодного разу не
згадував і в листах, адресованих
матері позивачки, на які остання
посилається як на доказ їх з
спільного з матір'ю проживання та
ведення господарства ( а.с. . 95-119),
відсутність на них дат взагалі
ставить під сумнів час їх написання.

Надані суду фотознімки спільного
відпочинку позивачки її матері та
ОСОБА_7, на думку суду, не свідчать про
визнання ним свого батьківства та
утримання позивачки, ведення
спільного господарства з ОСОБА_6 ( а.с.
120-123).

Судом установлено, що ОСОБА_7 з 1984 року
по 2003 року перебував у
зареєстрованому шлюбі ( а.с. 133,134), і до
дня своєї смерті проживав разом з
ОСОБА_14, що вбачається з показів
свідків ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
фотознімків, наданих представником
відповідача ОСОБА_3 ( а.с. 148-151) та
встановлено рішенням Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 27.11.2012
року ( а.с.131-132), а отже, згідно приписів
ст. 61 ЦПК України ці обставини є
встановленими і додатковому
доказуванню не підлягають.

Ст.. 57 ЦПК України визначає, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обгрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин , які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст.. 59 ЦПК України обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Позивачка вважає, що висновок
судово-медичної експертизи №44 від
07.03.2014 року безперечно підтверджує
батьківство ОСОБА_7

Дійсно, згідно висновку експерта №44
від 07.03.2014року ймовірність
підтвердження біологічного
батьківства ОСОБА_7 по відношенню до
дитини ОСОБА_2 становить 99,999% ( а.с.188-192).

Разом з тим, згідно п. 9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №3
від 15.05.2006 питання щодо походження
дитини суд вирішує на підставі
будь-яких доказів про це. Висновки
експертизи, в том числі
судово-генетичної, необхідно оцінювати
з урахуванням положень ст.. 212 ЦПК
України, згідно якої жодний доказ не
має для суду наперед установленого
значення, він оцінює докази у їх
сукупності.

Отже, хоча висновок експертизи і
встановлює надзвичайно високий
відсоток ймовірності батьківства
ОСОБА_7, але відсутність сукупності
всіх необхідних ознак - спільного
проживання, ведення спільного
господарства між матір'ю дитини та
ОСОБА_7 до її народження, спільного
виховання і утримання ними дитини
після народження, позбавляють суд
підстав визнати ОСОБА_7 батьком
дитини.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що заявлені позовні вимоги
не ґрунтуються на законі, не доведені
належними і допустимими доказами, і
тому задоволенню не підлягають.

Згідно ст.88 ЦПК України стороні
на користь якої постановлено рішення,
суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Суд прийшов до висновку про
необгрнутованість і недоведеність
позовних вимог у їх основній
частині, і вирішив у їх задоволенні
відмовити, то й у задоволенні вимог
про стягнення судових витрат також
необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 10,11,60,88,212-215 ЦПК
України, ст. 53 КпШС України у ред. 1969
року, суд, -

в и р і ш и в:

В і д м о в и т и ОСОБА_2 у задоволенні
позову до Ленінського відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби
Запорізького міського управління
юстиції, ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3-тя особа
приватний нотаріус запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_5
про встановлення батьківства.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя:
Дубина Л. А.