УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Фаловської І.М.,Писаної
Т.О., Юровської Г.В.,розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи:
приватний нотаріус Харківського
районного нотаріального округу ОСОБА_9,
реєстраційна служба Харківського
районного управління юстиції, про
визнання договору
купівлі-продажу недійсним, визнання
права власності, за касаційними
скаргами ОСОБА_7, публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» на
рішення Харківського районного суду
Харківської області від 04 вересня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 27 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що 10 грудня 2010 року
між нею та відповідачами укладено
договір купівлі-продажу комплексу
нежитлових будівель, що розташовані за
адресою: АДРЕСА_1. Однак, на думку
позивачки вказаний правочин є
фіктивним, вчиненим без наміру сторін
створювати правові наслідки, які
обумовлювалися правочином, кошти
покупцями їй не передавались, весь час
майно, яке є предметом спірного
правочину, перебуває у її володінні та
розпорядженні. Ураховуючи викладене,
ОСОБА_6 просила задовольнити її
позовні вимоги та визнати недійсним
договір купівлі-продажу, укладений 10
грудня 2010 року між нею та ОСОБА_7,
ОСОБА_8, повернути майно, яке було
предметом спірного правочину, у її
власність, а також визнати за нею право
власності на комплекс нежитлових
будівель, який складається з:
контрольно-пропускного пункту під літ.
«А» загальною площею 12,8 кв. м, гаража на
5 боксів під літ. «Б-1»
загальною площею 96,20 кв. м, складу
паливно-мастильних матеріалів під літ.
«В-1» загальною площею 17,40 кв. м,
адміністративного приміщення під літ.
«Д-3» загальною площею 1 218,80 кв. м,
ремонтно-виробничого комплексу зі
складом під літ. «Е-1» загальною площею
4 357,10 кв. м, складу під літ. «Ж-1»
загальною площею 264,60 кв. м, котельні під
літ. «З-1» загальною площею 22,60 кв. м,
водяного вузла під літ. «О-1» загальною
площею 3,50 кв. м, складу вінілацетату під
літ. «И-1» загальною площею 73,80 кв. м,
пожежної насосної під літ. «М-1»
загальною площею 24,80 кв. м, пожежного
резервуару під літ. «Н-1» загальною
площею 57,0 кв. м, насосної фекальної
каналізації під літ. «П-1» загальною
площею 69,80 кв. м,
заглибленого складу під літ. «Р-1»
загальною площею 61,60 кв. м, допоміжних
споруд: фонтану № 2, оглядового
колодязя № 1, залізобетонної огорожі
комплексу, внутрішніх доріг, зовнішніх
доріг, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 04
вересня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 27 листопада 2013 року, позов
задоволено. Визнано недійсним договір
купівлі-продажу від 10 грудня 2010 року і
повернуто у власність ОСОБА_6 комплекс
нежитлових будівель, розташованих за
адресою: АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_6
право власності на комплекс нежитлових
будівель, який складається з:
контрольно-пропускного пункту під літ.
«А» загальною площею 12,8 кв. м, гаража на
5 боксів під літ. «Б-1» загальною площею
96,20 кв. м, складу паливно-мастильних
матеріалів під літ. «В-1» загальною
площею 17,40 кв. м, адміністративного
приміщення під літ. «Д-3» загальною
площею 1 218,80 кв. м, ремонтно-виробничого
комплексу зі складом під літ. «Е-1»
загальною площею 4 357,10 кв. м, складу під
літ. «Ж-1» загальною площею 264,60 кв. м,
котельні під літ. «З-1» загальною площею
22,60 кв. м, водяного вузла під літ. «О-1»
загальною площею 3,50 кв. м, складу
вінілацетату під літ. «И-1» загальною
площею 73,80 кв. м, пожежної насосної під
літ. «М-1» загальною площею 24,80 кв. м,
пожежного резервуару під літ. «Н-1»
загальною площею 57,0 кв. м, насосної
фекальної каналізації під літ. «П-1»
загальною площею 69,80 кв. м, заглибленого
складу під літ. «Р-1» загальною площею
61,60 кв. м, допоміжних споруд: фонтану № 2,
оглядового колодязя № 1,
залізобетонної огорожі комплексу,
внутрішніх доріг, зовнішніх доріг, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1.
Вирішено питання розподілу судових
витрат.

У касаційних скаргах ОСОБА_7 і публічне
акціонерне товариство «Укрексімбанк»
просять скасувати ухвалені у справі
судові рішення, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, і ухвалити
рішення про відмову ОСОБА_6 у
задоволенні її позовних вимог.

Касаційні скарги заявників підлягають
задоволенню частково з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 і
визнаючи недійсним договір
купівлі-продажу від 10 грудня 2010 року,
суд першої інстанції, з яким погодився
і суд апеляційної інстанції, виходив із
доведеності фіктивності оспорюваного
правочину, оскільки він вчинений
сторонами без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
цим правочином.

Проте з такими висновками судів першої
та апеляційної інстанцій погодитися не
можна.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Установлено, що на підставі рішення
Харківського районного суду
Харківської області від 21 жовтня 2010
року ОСОБА_6 є власником комплексу
нежитлових будівель, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1.

10 грудня 2010 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_8,
ОСОБА_7 укладено договір
купівлі-продажу, за умовами якого
ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_8 і ОСОБА_7
придбали вищевказаний комплекс
нежитлових будівель.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦК України
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06 листопада
2009 року № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» роз'яснено, що
для визнання правочину фіктивним
необхідно встановити наявність умислу
всіх сторін правочину. Судам необхідно
враховувати, що саме по собі
невиконання правочину сторонами не
означає, що укладено фіктивний
правочин. Якщо сторонами не вчинено
будь-яких дій на виконання такого
правочину, суд ухвалює рішення про
визнання правочину недійсним без
застосування будь-яких наслідків. У
разі якщо на виконання правочину було
передано майно, такий правочин не може
бути кваліфікований як фіктивний.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
всупереч вимогам
статей 213 - 215 ЦПК України не надав
належної оцінки наявним у справі
доказам, зокрема, зазначаючи, що у діях
сторін була відсутня головна ознака
правочину, а саме намір створити
правові наслідки, обумовлені спірним
договором купівлі-продажу, залишив
поза увагою положення п. 8 спірного
договору, за яким позивач в тому числі
стверджував, що даний правочин не
приховує іншого правочину і
спрямований на реальне настання
наслідків, які обумовлені в ньому, суд
також не звернув уваги, що
відповідачами вчинено всі дії
необхідні для чинності правочину, в
тому числі сплачено грошові кошти за
придбання майна (що не заперечується
сторонами), проведено державну
реєстрацію прав на нерухоме майно, що
свідчить про реальність укладеного
правочину.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним
є правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили. Якщо буде
встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Встановивши, що між ОСОБА_10 і ОСОБА_11 10
грудня 2010 року укладено
договір позики, а спірний договір
купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_6 і
ОСОБА_7, ОСОБА_8, є гарантією повернення
позичальником позикодавцеві боргу,
судом першої інстанції не встановлено,
які правовідносини виникли між
сторонами та якими правовими нормами
вони регулюються.

Згідно із ч. 1 ст. 218 ЦК України
заперечення однією із сторін факту
вчинення правочину або оспорювання
окремих його частини може доводитися
письмовими доказами, засобами аудіо,
відеозапису та іншими доказами.
Рішення суду не може ґрунтуватися на
свідченнях свідків.

Всупереч зазначеним нормам
процесуального права, суд першої
інстанції дійшов висновку, що договір
купівлі-продажу є фіктивним, виключно
виходячи з показань свідків ОСОБА_10,
ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14

Крім того, суд не звернув уваги, що
майно, яке є предметом оскаржуваного
правочину, перебуває у заставі
публічного акціонерного товариства
«Укрексімбанк», у зв'язку з чим
порушуючи норми процесуального права
суд не вирішив питання про залучення
банку до участі у справі, не з'ясував, чи
не будуть порушені права банку у
випадку визнання недійсним спірного
правочину.

Отже, суд першої інстанції не встановив
характеру спірних правовідносин, не
з'ясував всі обставини справи, не
дослідив всі докази та не надав їм
оцінки.

З'ясування цих обставин має суттєве
значення для правильного вирішення
спору.

Апеляційний суд на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права уваги не звернув
і помилково залишив рішення суду без
змін.

Оскільки судами допущені порушення
норм процесуального права, що
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, то
оскаржувані судові рішення на підставі
ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_7 та публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України»
задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду
Харківської області від
04 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 27 листопада 2013 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:
А.О. Леванчук Т.О. Писана І.М.
Фаловська Г.В. Юровська