АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 212/8741/13-ц 22-ц/774/480/К/14
Справа № 212/8741/13-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/480/К/14
Категорія - 32 (ІІІ)
Доповідач - Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

Іменем України

12 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Зубакової В.П., Соколан Н.О.,

при секретарі - Кузьміній Н.В.,

за участі - представника відповідача -
Копайгори Ігоря Васильовича,
представника позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
"Центральний гірничо-збагачувальний
комбінат" на рішення Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу від 11
січня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до Публічного акціонерного
товариства "Центральний
гірничо-збагачувальний комбінат" про
відшкодування моральної шкоди, у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, -

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Центральний
гірничо-збагачувальний комбінат» (далі
ПАТ «ЦГЗК») про відшкодування
моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, в якому просив стягнути з
відповідача на його користь 229000,00 грн.
за спричинену моральну шкоду, без
утримання податку з доходу фізичних
осіб.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 11 січня 2014 року
позовні вимоги задоволено частково.
Зокрема, стягнуто з ПАТ «ЦГЗК» на
користь ОСОБА_4 на відшкодування
моральної шкоди 12000,00 грн. без
урахування утримання податків з
фізичних осіб, а також на користь
держави судовий збір в розмірі 229,40 грн.

В апеляційній скарзі представник
відповідача поставив питання про
скасування вказаного рішення та
ухвалення нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Так, представник відповідача в
апеляційній скарзі зазначив, що
оскаржуване рішення судом першої
інстанції є незаконним та
необґрунтованим і що воно ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. На думку
представника відповідача, ухвалюючи
оскаржуване рішення суд керувався не
доказами, а припущеннями, оскільки в
судовому засіданні сам позивач був
відсутнім. При цьому судом
безпідставно було відмовлено в
задоволенні клопотання представника
відповідача щодо виклику позивача для
отримання від нього особистих
пояснень. Також представником
відповідача вказано, що ОСОБА_4 окрім
ПАТ «ЦГЗК», також в шкідливих умовах
працював в ПАТ «КЗРК» та ВО
«Кривбасруда», що підтверджується
трудовою книжкою позивача, актом
розслідування хронічного професійного
захворювання, у зв'язку з чим, на думку
представника відповідача, ПАТ «ЦГЗК»
не повинно відшкодовувати моральну
шкоду позивачеві. Вважає, що зазначена
потреба позивачеві у лікування не
відноситься до категорії моральних
страждань. Крім того, на думку
представника відповідача, відповідно
до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» моральна шкода
повинна відшкодовуватись за рахунок
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійного захворювання, а не
підприємством відповідача.

В наданих запереченнях проти
апеляційної скарги представник
позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 просила
залишити рішення суду першої інстанції
без змін, посилаючись на його
законність і обґрунтованість.
Зазначивши при цьому, що судом
враховано період часу в який позивач
працював в шкідливих умовах на інших
підприємствах. Особиста участь
позивача в судовому засіданні це його
право, а не обов'язок. Крім того,
присутність в судовому засіданні
завдала би позивачеві додаткових
переживань та моральних страждань.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи ОСОБА_4 працював на
підприємстві відповідача в шахті
«Оржонікідзе» в період з 30.12.1998 року по
18.11.2001 року підземним начальником
дільниці. З 23.01.2008 року по 07.09.2010 року
позивач працював начальником дільниці,
механіком підземної дільниці. 07.09.2010
року ОСОБА_4 звільнився з ПАТ «ЦГЗК», за
власним бажанням. Дані факти
підтверджуються записами в трудовій
книжці ОСОБА_4 (а.с.6-12).

Первинним висновком МСЕК від 25.06.2013
року позивачу встановлено
безстроково 25% втрати професійної
працездатності по ХОЗЛ (а.с. 19).

На підставі встановлених обставин суд
першої інстанції дійшов висновку про
відшкодування позивачу у зв'язку з
отриманими ним на виробництві
професійними захворюваннями моральної
шкоди відповідачем, з вини, якого її й
заподіяно.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України
передбачено відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику у разі
порушення його законних прав, що
призвело до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» роз'яснено, що
відповідно до статті 237-1 КЗпП України
за наявності порушення прав працівника
у сфері трудових відносин, зокрема,
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах, яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) покладається на власника
або уповноважений ним орган незалежно
від форми власності, виду діяльності
чи галузевої належності.

Як вбачається з акту від 01 квітня 2013
року розслідування хронічного
професійного захворювання (а.с.15-18)
причиною професійного захворювання
ОСОБА_4 - є робота протягом 5 років 6
місяців в умовах впливу шкідливих
факторів, запиленості робочої зони,
параметри яких перевищували
нормативні значення, які виникли в
результаті порушення керівництвом
підприємств, де працював хворий, ст.
153 КЗпП України та ст. 13 Закону України
«Про охорону праці», якими передбачено
обов'язок власника або уповноваженого
ним органу створити на робочому місці
умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці.

Факт спричинення моральної шкоди
позивачу у зв'язку з професійним
захворюванням, встановлений в судовому
засіданні і підтверджується
матеріалами справи. Позивач відчуває
стійкій біль в грудній клітині,
утруднене дихання, періодичні напади
задухи, головний біль та запаморочення,
в результаті чого позивач не може вести
нормальний спосіб життя, переносить
моральні страждання, що позбавляє його
нормальних життєвих зв'язків і вимагає
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Доводи апеляційної скарги відповідача
стосовно необхідності викликання в суд
позивача, для отримання від нього
особистих пояснень колегія суддів не
приймає до уваги, оскільки у
відповідності до ст. 38 ЦПК України
особиста участь позивача у судовому
засіданні це його право, а не обов'язок.

Висновок суду про відшкодування
позивачу з боку відповідача моральної
шкоди відповідає Рішенню
Конституційного Суду України від 08.10.2008
року № 20-рп2008р. відповідно до якого,
статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що
потерпіли від нещасного випадку або
професійного захворювання, надано
право на відшкодування моральної шкоди
за рахунок власника або уповноваженого
ним органу.

Колегія погоджується із визначеним
судом першої інстанції розміром
відшкодування моральної шкоди,
стягнутої з відповідача на користь
позивача, який визначено ним, виходячи
із засад розумності, виваженості та
справедливості, відповідно до п. 9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31 березня 1995 р. (з
подальшими змінами) «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», яким
передбачено, що розмір моральної шкоди
суд визначає в залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
час та зусилля, необхідні для
відновлення попереднього стану.

На підставі викладеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції при
постановленні рішення врахував
тяжкість фізичних і моральні страждань
позивача, їх тривалість, істотність
вимушених змін у його життєвих і
виробничих стосунках, конкретні
обставини по справі, і наслідки, що
наступили.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду в частині
стягнення моральної шкоди з
відповідача, обґрунтоване і
підтверджується матеріалами справи.
Разом з тим, колегія суддів не може
погодитись з висновком суду щодо
розміру стягнення судового збору.

Так, у відповідності до ст. 4 Закону
України «Про судовий збір» судовий
збір справляється у відповідному
розмірі від мінімальної заробітної
плати у місячному розмірі,
встановленої законом на 1 січня
календарного року, в якому відповідна
заява або скарга подається до суду, - у
відсотковому співвідношенні до ціни
позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4
Закону України «Про судовий збір» за
подачу до суду позовної заяви
немайнового характеру сплачується
судовий збір в розмірі 0,2 розміру
мінімальної заробітної плати.

Відтак, з відповідача на користь
держави слід було стягнути 121,80 грн.

Таким чином, з огляду на викладене,
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду зміні в
частині розміру стягнутого судового
збору.

Керуючись ст.ст. 303, 307, ст. 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Центральний
гірничо-збагачувальний комбінат"
задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду
районного суду м. Кривого Рогу від 11
січня 2014 року змінити в частині розміру
стягнутого судового збору, зменшивши
цей розмір з 229,40 грн. до 121,80 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: