Справа № 427/621/14-ц
Провадження № 2/427/726/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2014 року

Свердловський міський суд Луганської
області у складі:

головуючого судді
Александриної І.О.,

при секретарі Теплинській О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Свердловського
міського суду Луганської області в
м.Свердловськ Луганської області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання квартири особистою
приватною власністю, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із
зазначеним позовом в обґрунтування
вимог вказала, що з 17 листопада 2007 року
вона знаходилася у зареєстрованому
шлюбі з відповідачем. Після реєстрації
шлюбу позивач та відповідач проживали
у батьків, тому вирішили придбати
власне житло. У зв'язку з відсутністю
грошових коштів позивач позичила
частину необхідних для купівлі житла
грошей (6500,00 грн.) у своєї матері, а
частину коштів (15000,00 грн.) отримала за
кредитним договором, укладеним нею з
ВАТ КБ «Надра». 06.06.2008 р. позивачем було
придбано квартиру в
м.Червонопартизанську Луганської
області. З початку липня 2008 року
позивач та відповідач фактично
припинили сумісне проживання, а у
вересні 2008 року їх шлюб було розірвано
рішенням суду. Зобов'язання за
кредитним договором позивач виконала
самостійно за власні кошти. Кошти,
отримані за розпискою, позивач також
повернула матері самостійно. На
теперішній час позивач має намір
продати квартиру, проте, звернувшись до
нотаріуса з цього приводу, отримала
відмову у посвідченні договору
купівлі-продажу за відсутності згоди
відповідача. Відповідач відмовився
надати згоду на продаж квартири. Тому
позивач, посилаючись на положення ст. 57
Сімейного кодексу України, просить суд
визнати спірну квартиру її особистою
приватною власністю.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
її представник ОСОБА_3 позовні вимоги
підтримали.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином.

Суд, вислухавши думку позивача, її
представника, пояснення свідків,
перевіривши матеріали справи, вважає,
що позов підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно ст.ст.11, 60 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних осіб, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Як вбачається зі свідоцтва про шлюб
серії НОМЕР_1 від 17.11.2007 року, позивач
ОСОБА_1, прізвище якої до одруження з
відповідачем було ОСОБА_1, та
відповідач ОСОБА_2 17 листопада 2007 року
зареєстрували шлюб. Після одруження
позивачу присвоєно прізвище ОСОБА_1.

03 червня 2008 року між позивачем ОСОБА_1.
та ВАТ КБ «Надра» було укладено
кредитний договір №ПК180/08-06, за умовами
якого Банк надав Позичальнику (ОСОБА_1.)
у тимчасове користування на умовах
повернення, строковості та платності
грошові кошти у сумі 15 000,00 (п'ятнадцять
тисяч) гривень. Ціль кредитування -
споживчі цілі. За умовами договору
Позичальник зобов'язана щомісяця
сплачувати суму мінімально
необхідного платежу у розмірі 711,96 грн.
Кінцевий термін повернення кредиту - 03
червня 2011 року.

В забезпечення зобов'язань ОСОБА_1. за
кредитним договором №ПК180/08-06 від 03.06.2008
р. між матір'ю позивача ОСОБА_5 та ВАТ КБ
«Надра» 03.06.2008 року укладено договір
поруки №ПК 180/08-06.

05 червня 2008 року між позивачем та її
матір'ю ОСОБА_5 було укладено договір
позики, що підтверджується наданою
ОСОБА_1. розпискою. За умовами договору
позивач отримала від матері грошові
кошти у розмірі 6500,00 грн. на строк до
червня 2009 року на придбання квартири.

06 червня 2008 року між позивачем та
ОСОБА_6 було укладено договір
купівлі-продажу квартири, відповідно
до умов якого Продавець (ОСОБА_6.)
зобов'язався передати у власність, а
Покупець (ОСОБА_1.) зобов'язалась
прийняти у власність і оплатити
квартиру, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, яка складається з 2-х (двох)
кімнат, житловою площею 29,8 (двадцять
дев,ять цілих вісім десятих) кв. м,
загальною площею 53,5 (п'ятдесят три
цілих п'ять десятих) кв. м. Продаж
квартири за домовленістю сторін
вчинено за 21 348,00 грн. (двадцять одну
тисячу триста сорок вісім гривень 00
коп.) гривень.

27 липня 2008 року право власності на
нерухоме майно - квартиру,
зареєстровано за позивачем у БТІ, про
що видано витяг №19345792, того ж дня
позивач отримала технічний паспорт на
придбану квартиру.

Рішенням Свердловського міського суду
Луганської області від 17.09.2008 р. шлюб
між позивачем та відповідачем
розірвано, у рішенні зазначено, що
шлюбні відносини між сторонами
припинилися з серпня 2008 року. 17 вересня
2009 року позивачу повторно видано
свідоцтво про розірвання шлюбу серії
НОМЕР_2, після реєстрації розірвання
шлюбу позивачу присвоєно прізвище
ОСОБА_1

Як вбачається з наведеного вище, спірна
квартира придбана позивачем за час
шлюбу з відповідачем.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 60
Сімейного кодексу України, вважається,
що кожна річ, набута за час шлюбу, крім
речей індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Проте, належність майна до спільної
сумісної власності подружжя
визначається не тільки фактом
придбання його під час шлюбу, але й
спільністю участі подружжя коштами або
працею в набутті майна. Застосовуючи
зазначену вище норму права та визнаючи
право спільної сумісної власності
подружжя на майно, суд повинен
установити не тільки факт набуття
майна під час шлюбу, а й той факт, що
джерелом його набуття є спільні
сумісні кошти або спільна праця
подружжя (правовий висновок,
викладений у постанові Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду
України від 2 жовтня 2013 р. у справі №
6-79цс13).

З наданих позивачем до суду документів
вбачається, що позивач придбала спірну
квартиру за кошти, отримані особисто
нею під час шлюбу за договорами
кредитування та позики. Відповідач
грошових коштів на придбання квартири
не надавав.

Згідно положень ч. 3 ст. 61 Сімейного
кодексу України, якщо одним із подружжя
укладено договір в інтересах сім'ї, то
гроші, інше майно, в тому числі гонорар,
виграш, які були одержані за цим
договором, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Але, як свідчать матеріали справи,
договори кредитування і позики були
укладені позивачем хоча й під час
шлюбу, проте використані не в інтересах
сім'ї. До такого висновку суд приходить
виходячи з того, що відповідач у
спірній квартирі проживав лише один
місяць, як видно з даних домової книги
та довідки Комунального підприємства
«Житлово-комунальне господарство
Червонопартизанської міської ради»
від 16.12.2013 р., зареєстрований у спірній
квартирі ніколи не був, та вже у серпні
2008 року припинив шлюбні відносини з
позивачем, тобто фактично сім'я
позивача та відповідача вже не
існувала. Крім того, відповідач не брав
участі у поверненні отриманих на
придбання квартири коштів за
договорами кредитування та позики. Як
вбачається з трудової книжки позивача,
ОСОБА_1 з 10 травня 2007 року до цього часу
працює в Управлінні Пенсійного фонду
України в м. Свердловську Луганської
області, мала власний заробіток та
зобов'язання за цими договорами
виконала власними коштами, про це
свідчать надані суду квитанції (а.с.31-44).
З наведеного випливає, що, оскільки
отримані позивачем для придбання
квартири кошти використані не в
інтересах сім'ї, вони не можуть бути
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, а є особистою
приватною власністю позивача.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_5,
ОСОБА_8 підтвердили той факт, що
відповідач у спірній квартирі не
проживав протягом місяця, з серпня 2008
року сторони припинили шлюбні
відносини, фактично їх сім'я вже не
існувала. Відповідач не мав роботи, не
брав участі у поверненні отриманих
позивачем на придбання квартири коштів
за договорами кредиту та позики.

Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.57
Сімейного кодексу України, особистою
приватною власністю дружини, чоловіка,
зокрема, є майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але за кошти, які належали їй,
йому особисто.

Зважаючи на те, що спірна квартира була
набута позивачем за кошти, що належали
їй особисто, ця квартира також є
особистою приватною власністю
позивача.

Таким чином, суд вважає, що позовні
вимоги є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

З свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від
26.07.2011 р. вбачається, що 26.07.2011 р. позивач
одружилася з ОСОБА_9 та змінила
прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1.

Відповідно до положень ст.88 Цивільного
процесуального кодексу України, з
відповідача на користь позивача
належить стягнути судовий збір у
розмірі 243,60 грн.

Керуючись положеннями ст.ст.50,52 ЦК
України, ст.ст.57, 60, 61 СК України, ст.ст.209,
212-215, 218, 223-226, 294, 360-7 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання квартири особистою приватною
власністю - задовольнити.

Визнати особистою приватною власністю
ОСОБА_1 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 53,5 кв.м., житловою
площею 29,8 кв.м..

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, судовий
збір у розмірі 243,60 грн. 60 коп.

Повний текст рішення складений 25
квітня 2014 року.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга протягом десяти
днів з дня проголошення рішення до
апеляційного суду Луганської області.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Головуючий

І.О.Александрина