Ухвала

іменем україни

12 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Хопти С.Ф., Гулька Б.І.,
Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Шевченківської районної у м. Києві ради
про встановлення факту, що має юридичне
значення та визнання права власності в
порядку спадкування за касаційною
скаргою ОСОБА_5, поданою представником -
ОСОБА_6, на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 29 листопада
2007 року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 6 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2007 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_7,
яка приходилась їх невісткою (жінка
двоюрідного брата - ОСОБА_8.). З 1988 року
вона підтримувала з ОСОБА_7 родинні
відносини, а у 1995 році після смерті
брата, ОСОБА_8, значно погіршився стан
її здоров'я. ОСОБА_7 була хворою,
одинокою жінкою, мала потребу у
сторонній допомозі і восени 1999 року
запропонувала їй перейти жити до неї у
квартиру АДРЕСА_1. На ведення
домашнього господарства витрачали її
заробітну плату та пенсію ОСОБА_7, із
загального бюджету оплачували
житлово-комунальні послуги. Оскільки
вона не менше 5 років проживала з
ОСОБА_7, яка не мала інших спадкоємців,
однією сім'єю, просила встановити такий
факт та визнати за нею право власності
на вказану квартиру, як за спадкоємцем
четвертої черги.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 29 листопада
2007 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від
6 листопада 2013 року, позов ОСОБА_4
задоволено. Встановлено факт
проживання однією сім'єю ОСОБА_4 та
ОСОБА_7 в квартирі АДРЕСА_1 Визнано за
ОСОБА_4 право власності в порядку
спадкування за законом на квартиру
АДРЕСА_1

У касаційній скарзі ОСОБА_5 в особі
представника - ОСОБА_6, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_4 відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Відмовляючи ОСОБА_6 у задоволенні
апеляційної скарги на рішення суду від
29 листопада 2007 року, апеляційний суд на
підставі доказів, поданих сторонами,
які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), дійшов до правильного
висновку про те, що вказаним рішенням
суду, яким задоволено позов ОСОБА_4,
права ОСОБА_6 не порушені, так як вона не
надала доказів вчинення дій про
прийняття спадщини після ОСОБА_7, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, так як
рішенням апеляційного суду м. Києва від
23 жовтня 2013 року їй відмовлено у
визначенні додаткового строку для
прийняття спадщини. Оскаржене нею
судове рішення відповідає вимогам
законності й обґрунтованості.

Оскільки з матеріалів справи та змісту
касаційної скарги не вбачається
неправильне застосування судами норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, поданою
представником - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 29 листопада
2007 року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 6 листопада 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
С.Ф. Хопта

Б.І. Гулько

Д.Д.
Луспеник