АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження№22-ц/790/391/14
Головуючий 1 інстанції -
Справа №2018/2-230/11/02
Категорія: - кредитні
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2014 року судова колегія
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області
в складі :

Головуючого: -
Коровіна С.Г.

Суддів : -
Коваленко І.П

Довгаль А.П.

При секретарі:
-Огарьовій О.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення Київського районного суду м.
Харкова від 01 липня 2011 року по справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_6,
ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_5, Управління служб у справах
дітей Харківської районної державної
адміністрації Харківської області про
дострокове погашення заборгованості
за кредитним договором та звернення
стягнення на заставлене майно, -

В С Т А Н О В И Л А :

В вересні 2009 року Харківська
філія публічного акціонерного
товариства «Брокбізнесбанк»
звернулася до суду з позовом про
дострокове погашення заборгованості
за кредитним договором та відсоткам за
користування кредитом.

Позивач посилався на те, що 11
квітня 2008 року між Акціонерним банком
«Брокбізнесбанк» та ОСОБА_6 було
укладено кредитний договір №509Т - 52. У
відповідності до умов договору
відповідачу надано кредит на суму 50000
доларів США зі сплатою 13,5% річних з
терміном повернення кредиту до 11
квітня 2018 року. Відповідач отримав
зазначену суму і зобов'язався погашати
кредит згідно з графіком, наведеним у
додатку №1 до договору, який є
невід'ємною частиною кредитного
договору.

Згідно п.4.2.1. кредитного договору
позичальник зобов'язаний здійснювати
своєчасне повернення кредиту,
сплачувати нараховані проценти в
строки передбачені договором,
щомісячно не пізніше 15 числа
наступного місяця.

Станом на 14 вересня 2009 року
загальна заборгованість відповідача
за кредитним договором складала 52521,25
доларів США.

Позивач також просив стягнути
неустойку в розмірі 0,5% від суми
простроченого платежу та штраф 20 грн.
за кожний день прострочення. Неустойку
позивач нарахував в сумі 2128,79 доларів
США за прострочення сплати кредиту,
3694,25 доларів - прострочення сплати
нарахованих відсотків, 6020 грн. штраф за
кожний день прострочення платежу.

Крім того 11 квітня 2008 року між
ОСОБА_7 та позивачем було укладено
договір поруки №509Т-52-2на забезпечення
виконання своїх зобов'язань ОСОБА_6 за
кредитним договором №509Т-52-2 від 11.04.2008
року. Позивач посилався на те, що згідно
ст.541, 543 ЦК України передбачена
солідарна відповідальність по
зазначеним зобов'язанням. З
урахуванням зазначеного позивач
просив стягнути заборгованість з
відповідачів солідарно.

В процесі розгляду справи позивач
уточни позовні вимоги і просив для
задоволення вимог банку звернути
стягнення на предмет іпотеки - житловий
будинок АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_7
Позивач також просив виселити з
будинку усіх громадян, яки в ньому
мешкають.

Позивач просив стягнути з
відповідачів солідарно судові витрати
- державне мито 1700 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення - 120
грн.

Рішенням суду позов задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7
на користь позивача заборгованість за
кредитним договором 58520 доларів 17
центів США.

Судом звернуто стягнення на
предмет іпотеки - житловий будинок
АДРЕСА_1

Виселені із зазначеного будинку
всі громадяни, яки в ньому мешкають.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та
ОСОБА_6 судові витрати в розмірі 1820 грн.

Додатковим рішенням від 03 жовтня
2011 року зазначено, що виселенню
підлягають ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_9,
ОСОБА_5.

Ухвалою суду від 28 жовтня 2011 року
виправлено описки у додатковому
рішенні в частині номеру житлового
будинку.

Ухвалою суду від 05 квітня 2012 року
виправлено інші описки в рішенні суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5
просив рішення суду скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції. Він посилався на те,
що суд не врахував йог заперечення
проти позову і пояснення з приводу
виникнення заборгованості за кредитом.
Крім того він вважає, що позивач
неправильно розрахував
заборгованість, а суд не звернув на це
уваги. В додатковій заяві після
усунення недоліків апеляційної скарги
(т.1 а.с.232,233) ОСОБА_5 просить скасувати
рішення суду в частині виселення сина
ОСОБА_7 - ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1. В інший
частині рішення суду він не оспорює.
Про це підтвердив апелянт і в судовому
засіданні апеляційного суду. Крім того
до цієї заяви було додано апеляційну
скаргу ОСОБА_7 (а.с.236-238), яка в супереч
вимогам ч.1 ст. 296 ЦПК України не подана
через суд першої інстанції, який
ухвалив оскаржуване рішення. Оскільки
апеляційну скаргу подано з пропуском
строку на апеляційне оскарження
(рішення від 01.07.2011року), а скаргу
підписано апелянтом 13.12.2013 року і не
сплачено судовий збір, то ухвалою
апеляційного суду від 17 грудня 2013 року
апеляційну скаргу залишено без руху і
апелянту надано строк 30 днів для
усунення недоліків. Копію ухвали
вручено апелянту в судовому засіданні
21 січня 2014 року. У визначений судом
термін недоліки апеляційної скарги
усунуті не були і ухвалою від 24 лютого
2014 року апеляційну скаргу повернуто
апелянту.

Заслухавши доповідача, сторони,
перекриши обставини справи колегія
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

У відповідності до вимог ч.1 ст.303
ЦПК України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених в суді першої
інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачі договір іпотеки не
оспорювали з зустрічним позовом про
визнання його недійсним до суду не
зверталися.

Згідно єдиної уточненої
апеляційної скарги ОСОБА_5 він оспорює
рішеня суду першої інстанції тільки в
частині виселення неповнолітнього
ОСОБА_10 із спірного будинку. В іншій
частині рішення суду відповідачі та
треті особи не оскаржили. При таких
обставинах апеляційний суд перевіряє
справу лише в межах доводів
апеляційної скарги.

Судом першої інстанції
встановлено, що 11 квітня 2008 року між АК
«Брокбізнесбанк» в подальшому ПАТ
«Брокбізнесбанк» в особі Харківської
філії та ОСОБА_6 було укладено
кредитний договір №509Т - 52. У
відповідності до умов договору
відповідачу ОСОБА_6 було надано кредит
у розмірі 50000 доларів США зі сплатою 13,5
річних, з терміном повернення кредиту
до 11 квітня 2018 року.

В забезпечення виконання ОСОБА_6
умов договору відповідачем ОСОБА_7 було
передано в іпотеку банку житловий
будинок АДРЕСА_1 загальною площею 78
кв.м., житловою площею 51,5 кв.м. з
надвірними будівлями.

Зазначений будинок передано
банку в іпотеку згідно Іпотечного
договору №509Г-52-1, посвідченого 11.02.2008
року нотаріусом Харківського
районного нотаріального округу
Харківської області - ОСОБА_12 та
зареєстровано в реєстрі за №2269. На час
укладення договору іпотеки в
зазначеному будинку були
зареєстровані родичі відповідача:
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, що
підтверджується довідкою від 11.04.2008
року (а.с.127). На час укладення договору
іпотеки іпотекодавець не повідомив
банк про те, що в спірному будинку
проживає та зареєстрований
неповнолітній ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1. В
домовій книзі, копію якої ОСОБА_7 надала
керівництву ПАТ «Брокбізнесбанк» на
час укладення іпотечного договору
неповнолітній ОСОБА_10 не значився
(а.с.102-104). Згідно копії домової книги,
яку надано апелянтом до апеляційного
суду місце проживання ОСОБА_10
ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровано АДРЕСА_2
тільки 13.02.2014 року. Проти цього не
заперечували сторони у справі.

Згідно зі ст.32 ЦК України, ст.177 СК
України та ст.17 Закону України «Про
охорону дитинства» батьки не мають
права без дозволу органу опіки і
піклування укладати договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

У п.44 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
витікають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що суди повинні виходити з
того, чи мала дитина право власності на
предмет іпотеки чи право користування
предметом іпотеки на момент укладення
договору іпотеки. Будь які дії вчинені
без згоди іпотеко держателя після
укладення договору іпотеки (наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки) не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстав невиконання вимог
закону про отримання згоди опіки та
піклування.

З матеріалів справи вбачається,
що згідно договору іпотеки від 11.04.2008
року власником спірного будинку
зазначена ОСОБА_7 Майнові права
неповнолітнього ОСОБА_10 на спірний
будинок відсутні. При цьому в п.2.5
іпотечного договору зазначено, що за
місцем знаходження предмету іпотеки не
зареєстровано та фактично не
проживають (не мають права
користування) малолітні чи
неповнолітні особи, та передання
Предмету іпотеки в іпотеку не порушує
прав та інтересів зазначених осіб.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень., крім випадків
встановлених законом. Апелянт не
довів, що укладеним договором іпотеки
порушені права малолітнього ОСОБА_10,
оскільки на час укладення договору
іпотеки він в будинку не проживав і
права на предмет іпотеки чи право на
користування предметом іпотеки він не
мав. Право на проживання в будинку у
нього, згідно запису у домовій книзі,
виникло з 13.02.2014 року, значно пізніше
чим ухвалено рішення по цій справі. При
таких обставинах у суду першої
інстанції не було підстав відмовити у
задоволенні позову про виселення
ОСОБА_10 із спірного будинку, оскільки
на той час права на проживання в
будинку у встановленому законом
порядку у нього не було. Крім того
іпотекодавець договір іпотеки з
будь-яких підстав не оспорює.

Розглядаючи апеляційну скаргу
ОСОБА_5, в межах її доводів, судова
колегія не вбачає підстав до
скасування або змінення рішення суду
першої інстанції. Колегія погоджується
з рішенням суду і відхиляє апеляційну
скаргу.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315,
317, 319 ЦПК України судова колегія ,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Київського районного
суду м. Харкова 01 липня 2011 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
негайно, але може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -