Справа № 594/1075/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року

Борщівський районний суд
Тернопільської області

в складі: головуючого судді
Денисової Т.С.

за участю секретаря Козар
Т.І.

представника відповідача - адвоката
ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Борщеві
цивільну справу за позовом товариства
з обмеженою відповідальністю "Кредитні
ініціативи" до ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в :

Позивач товариство з обмеженою
відповідальністю "Кредитні ініціативи"
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в
якому просить звернути стягнення на
предмети іпотеки, а саме: житловий
будинок, загальною площею 423,56 кв.м,
житловою площею - 173,3 кв.м, що
знаходиться по АДРЕСА_1, та земельну
ділянку розміром 0,1000 га, надану для
будівництва, обслуговування жилого
будинку і господарських споруд, що
знаходиться по АДРЕСА_1, та належать
ОСОБА_2 на підставі права власності,
шляхом проведення прилюдних торгів
згідно ЗУ «Про виконавче провадження»,
встановивши початкову ціну предметів
іпотеки на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки майна, в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором № 1907/0507/88-004 від 7 травня 2007
року в розмірі станом на 1 квітня 2013
року 358900,00 грн. Вказав, що 28 листопада 2012
року між публічним акціонерним
товариством «Сведбанк», який в свою
чергу виступає правонаступником
акціонерного комерційного банку
«ТАС-Комерцбанк») та факторинговою
компанією «Вектор Плюс» укладено
Договір факторингу, відповідно до п. п.
2.1, 2.2 якого, банк відступає фактору свої
права вимоги заборгованості по
кредитних договорах, укладених з
Боржниками, право на вимогу якої
належить банку на підставі
документації. Тоді ж, 28 листопада 2012
року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ
«Кредитні ініціативи» також укладено
договір факторингу, згідно п. п. 2.1, 2.2
якого, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступає
фактору, а саме ТОВ «Кредитні
ініціативи» свої права вимоги
заборгованості по кредитних договорах,
укладених з боржниками. Внаслідок
укладення вказаних договорів
відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ
«Кредитні ініціативи» набуло статусу
нового кредитора за кредитним
договором від 7 травня 2007 року
№1907/0507/88-004, та додаткових договорів до
нього, згідно яких позичальник ОСОБА_2
отримала від АКБ «ТАС-Комерцбанк»
кредит у сумі 20000 доларів США, та
зобов'язувалася своєчасно та в повному
обсязі повернути наданий кредит і
сплатити проценти за користування
кредитом. Відповідач ОСОБА_2 неналежно
виконує взяті на себе зобов'язання, чим
грубо порушує істотні умови кредитного
договору, внаслідок чого станом на 1
квітня 2013 року має прострочену
заборгованість: за кредитом 25155,21
доларів США, по відсотках 9162,86 доларів
США, пеня 10583,79 доларів США. Зазначає
також, що кредитний договір
забезпечений іпотекою у відповідності
до договорів іпотеки від 7 травня 2007
року та 21 лютого 2008 року, що укладені
між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та
відповідачем ОСОБА_2

Представник позивача за довіреністю
Овчарук А.С. в судове засідання не
прибув, подав письмову заяву, в якій
просить розглядати справу без
присутності представника позивача, на
підставі наявних доказів та
матеріалів.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник,
адвокат ОСОБА_1 судовому засіданні
позов не визнали, позивач подала
письмове заперечення, а також кожен з
них, зокрема, пояснили, що відповідачем
не заперечуються обставини укладення
кредитного договору із АКБ
«ТАС-Комерцбанк», із правонаступником
останнього ВАТ «Сведбанк» додаткової
угоди та отримання кредиту на суму 30 000
доларів США на строк до 6 травня 2017 року,
а також укладення іпотечних договорів.
Однак, позивач вказує, що при
останньому спілкуванні в Борщівському
відділенні ПАТ «Сведбанк», де вона
щомісячно проводила розрахунки за
кредитним договором, їй було
повідомлено про ліквідацію банку та
повернуто оригінали укладених угод.
Будь-яких роз»ясень щодо подальшого
виконання умов договорів їй ніхто не
надавав, а також будь-яких повідомлень
від нових кредиторів вона не
отримувала. З часом в телефонному
режимі вона спілкувалася з приводу
кредитного договору, однак той, хто
телефонував, не представлявся,
контактів не залишав. Посилаючись на
вимоги п.3.1 договорів факторингу та
ст.517 ЦК України, обоє вказують, що
позивачем не надано жодного належного
та допустимого доказу щодо переходу до
останнього права вимоги, а тому
вважають ТОВ «Кредитні ініціативи»
неналежним позивачем. Зазначають, що
позивачем не надано доказів
зарахування коштів на рахунок Клієнта -
ТОВ «ФК «Вектор плюс» відповідно до п.3.3
договору факторингу, що може стати
підставою для визнання договору
неукладеним, доказів передачі
документації за п.4.1, 4.4 того ж договору
з огляду на те, що усі оригінали
документів знаходяться у неї. Крім
того, зазначає, що за умовами договору
факторингу новий кредитор
зобов»язувався надіслати письмові
повідомлення про відступлення прав
вимоги, однак цього не зробив, а тому
боржник, відповідно до вимог ч.2 ст.517 ЦК
має право не виконувати свого обов'язку
новому кредиторові до надання
боржникові доказів переходу прав у
зобов»язанні. Відповідач не
погоджується із сумою заборгованості,
а позивач не довів існування саме такої
суми заборгованості.

Вислухавши пояснення сторони
відповідача, дослідивши письмові
докази по справі, суд вважає, що в
задоволенні позову слід відмовити,
виходячи з наступного.

Між акціонерним комерційним банком
"ТАС-Комерцбанк" та відповідачем ОСОБА_2
7 травня 2007 року укладений кредитний
договір №1907/0507/88-004 про надання кредиту
на споживчі цілі у готівковій формі
через касу банку у розмірі 20000 доларів
США зі сплатою процентів за
користування кредитом у розмірі 14%
річних, на строк з 7 травня 2007 року по 6
травня 2017 року (п.п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.4 договору).

Відповідно до п. 2.1 кредитного договору,
забезпеченням виконання зобов'язання
по погашенню заборгованості за
кредитом, сплаті процентів за
користування кредитом, пені за
несвоєчасну сплату процентів і
несвоєчасне погашення заборгованості
за кредитом, відшкодування збитків у
зв'язку з порушенням умов договору та
інших витрат банку, пов'язаних з
одержанням виконання, виступає
іпотека: житловий будинок в АДРЕСА_1
який належить позичальнику.

Іпотечний договір укладений 7 травня 2007
року.

21 лютого 2008 року між відкритим
акціонерним товариством «Сведбанк»,
яке виступає правонаступником
акціонерного комерційного банку
"ТАС-Комерцбанк", та відповідачем
ОСОБА_2 укладена додаткова угода №1 до
кредитного договору, відповідно до
якої п.1.1, п.2.1 договору викладено у
новій редакції, а саме, пунктом 1.1
передбачено, що банк зобов'язується
надати позичальнику грошові кошти у
вигляді кредиту вже у розмірі 30000
доларів США.

Того ж дня сторони уклали іпотечний
договір, яким забезпечується, в тому
числі, повернення іпотекодавцем
кредиту у сумі 30000 доларів США, та на
забезпечення зобов»язання
відповідачем передано земельну
ділянку розміром 0,1000 га, надану для
будівництва, обслуговування жилого
будинку і господарських споруд, що
знаходиться по АДРЕСА_1.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2
не заперечує факту укладення
кредитного договору та додаткових угод
до кредитного договору та іпотечних
договорів.

Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.57 КПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підстав яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Належними, відповідно до ст.58 ЦПК
України, є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

За ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Як вбачається з копій документів,
долучених до позовної заяви, 28
листопада 2012 року за договором
Факторингу № 15 публічне акціонерне
товариством "Сведбанк", яке виступає
правонаступником акціонерного
комерційного банку "ТАС-Комерцбанк",
відступила факторинговій компанії
«Вектор Плюс», а остання того ж дня теж
за договором факторингу відступила
товариству з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи», кожен свої права вимоги
заборгованості по кредитних договорах,
укладених з боржниками, зазначених у
реєстрі заборгованості боржників,
право на вимогу якої належить Банку на
підставі документації.

Докази прав нового кредитора у
зобов'язанні передбачені ст.517 ЦК
України, згідно якої первісний
кредитор у зобов'язанні повинен
передати новому кредиторові документи,
які засвідчують права, що передаються,
та інформацію, яка є важливою для їх
здійснення.

За умовами договорів факторингу, п.2.1
договору, клієнт відступає фактору
свої права вимоги заборгованості по
кредитних договорах, укладених з
боржниками, зазначених у реєстрі
заборгованості боржників та у переліку
кредитних договорів та договорів
забезпечення, право на вимогу якої
належить клієнту на підставі
документації, а фактор, шляхом надання
фінансової послуги клієнту, набуває
права вимоги такої заборгованості від
боржників та передає клієнту за плату
грошові кошти в розпорядження у
розмірі, що становить ціну продажу та в
порядку, передбаченому даним
договором.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Відповідно до ст.638 ЦК України, договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Відповідно до положень статей 1077,1078 ЦК
України за договором факторингу
(фінансування під відступлення права
грошової вимоги) одна сторона (фактор)
передає або зобов'язується передати
грошові кошти в розпорядження другої
сторони (клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

Предметом договору факторингу може
бути право грошової вимоги, строк
платежу за якою настав (наявна вимога),
а також право вимоги, яке виникне в
майбутньому (майбутня вимога).

Згідно зі ст.1081 ЦК України клієнт
відповідає перед фактором за дійсність
грошової вимоги, право якої
відступається, якщо інше не
встановлено договором факторингу.

Відповідно до ст.1082 ЦК України боржник
зобов'язаний здійснити платіж
факторові за умови, що він одержав від
клієнта або фактора письмове
повідомлення про відступлення права
грошової вимоги факторові і в цьому
повідомленні визначена грошова вимога,
яка підлягає виконанню, а також
названий фактор, якому має бути
здійснений платіж. Боржник має право
вимагати від фактора надання йому в
розумний строк доказів того, що
відступлення права грошової вимоги
факторові справді мало місце. Якщо
фактор не виконає цього обов'язку,
боржник має право здійснити платіж
клієнтові на виконання свого обов'язку
перед ним.

Отже, внаслідок укладення вказаних
вище договорів факторингу мала б
відбулася заміна кредитора і ТОВ
«Кредитні ініціативи», набувши статусу
нового кредитора за договором 1907/0507/88-004
від 7 травня 2007 року, мало б право
звертатися до суду за захистом
порушених прав.

Однак, звертаючись до суду із позовом
ТОВ «Кредитні ініціативи» не надав
суду усіх належних доказів набуття ним,
як фактором, права на стягнення
заборгованості саме за зобов'язаннями
відповідача.

Відповідач не заперечує існування
договірних стосунків із акціонерним
комерційним банком "ТАС-Комерцбанк" та
правонаступником останнього відкритим
акціонерним товариством «Сведбанк».

За змістом договору факторингу № 15
клієнтом виступає публічне акціонерне
товариства «Сведбанк», а фактором -
товариство з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс», однак доказів
повноважень таких товариств по
відношенню до кредитного договору, що
розглядається, позивач не надав.

Відсутні у справі і реєстри
заборгованості боржників, переліки
кредитних договорів та договорів
забезпечення чи витяги з них щодо
зобов'язань відповідача у справі.

Суд не бере до уваги як доказ витяг з
додатку № 1 договору факторингу від 28
листопада 2012 року та два витяги з
додатку № 1 до договору про
відступлення прав за іпотечним
договором від 28 листопада 2012 року з
наступних підстав.

Відповідно до копії договору
факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року,
додатками договору є, додатки №№ 1-А,
1-Б, 2,3,4,5,6,7,8 та 9. До позовної заяви
позивачем долучено витяг з додатку № 1
«перелік кредитних договорів», - такого
додатку в договорі факторингу не
вбачається.

Відповідно до копії договору
факторингу від 28 листопада 2012 року,
додатками договору є, додатки №№ 1-А,
1-Б, 2,3,4,5,6,7-А та 7-Б, у договорі про
передачу прав за іпотечним договором
від 28 листопада 2012 року додатків не має.
Натомість позивач надав суду два
витяги з додатку № 1 до договору про
відступлення прав за іпотечним
договором від 28 листопада 2012 року
«перелік кредитних договорів», - такого
договору позивач не надав та такого
додатку в договорі факторингу та в
договорі про передачу прав за
іпотечним договором, не вбачається.
Витяги підписані особою, не
уповноваженою на такі дії.

Не бере суд як доказ одержання
боржником - відповідачем ОСОБА_2 від
фактора письмового повідомлення про
відступлення права грошової вимоги
факторові, де повинна бути визначена
грошова вимога, яка підлягає виконанню,
а також названий фактор, якому має бути
здійснений платіж - долучене позивачем
повідомлення про усунення порушень,
вимога про добровільне виселення.
Даний доказ не містить дати
відправлення, вихідного номера, у
повідомленні зазначена сума
заборгованості не станом на день
укладення договору факторингу, а
станом вже на 1 квітня 2013 року, не
названий фактор, якому має бути
здійснений платіж, лише адреса для
листування, а також викладене
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки. Відсутні докази
вручення такого повідомлення боржнику.

За таких обставин, суд вважає, що
боржник був позбавлений права вимагати
від фактора надання йому в розумний
строк доказів того, що відступлення
права грошової вимоги факторові
справді мало місце. При цьому, слід
врахувати, що відповідач не мав
можливості і здійснити платіж
клієнтові на виконання свого обов'язку,
оскільки Борщівське відділення ВАТ
«Сведбанк» припинило свою діяльність,
рахунки закриті та було передало
останнім боржнику усі оригінали
кредитної угоди.

Суд в ході розгляду спору по суті
задовольнив клопотання відповідача, в
порядку ст.168 ЦПК України витребував
від позивача документи, які б належно
підтверджували повноваження позивача
на стягнення заборгованості саме за
зобов'язаннями відповідача, рух коштів,
суму та розрахунок заборгованості
(розрахунок, що є у справі, підписаний
не уповноваженою особою), а також
чинність договорів факторингу. Щодо
чинності договорів слід зазначити, що
відповідно до п.10.1 Договору факторингу,
договір набирає чинності з моменту
його укладення сторонами. Натомість
п.3.2 цього ж договору не містить
зазначення розміру ціни продажу.

Однак позивач двічі проігнорував
виконання ухвали суду, чим позбавив суд
можливості належним чином перевірити
чи мали місце обставини, якими
обґрунтовуються вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються, а
тому суд не може надати належної оцінки
наявним доказам у справі.

Окрім того, позивачем не враховано
вимоги постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 309 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
зокрема п.5, за яким позовна заява про
вирішення спору, що виникає з кредитних
правовідносин, за формою і змістом
повинна відповідати загальним
правилам, встановленим статтею 119 ЦПК, а
залежно від предмета та підстави
позову - і вимогам, які містяться у
спеціальному законодавстві. Зокрема, у
разі пред'явлення позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки у заяві
має бути викладено обставини,
необхідні для ухвалення рішення,
зокрема відповідно до статті 39 Закону
України «Про іпотеку», - натомість
позивач посилається на Закон України
«Про виконавче провадження».

Суд був позбавлений можливості
врегулювати будь-яке питання, що
виникало в ході розгляду спору, у
зв»язку з неявкою представника
позивача у три попередні та вісім
судових засідань.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за
необхідне в задоволенні позовних вимог
відмовити за недоведеністю.

Керуючись ст.ст.526,638,1054,1077,1078,1081
Цивільного кодексу України, керуючись
ст.ст.10,11,57-60,212,213,214 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позову товариства з
обмеженою відповідальністю "Кредитні
ініціативи" до ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет іпотеки
відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення через Борщівський
районний суд до апеляційного суду
Тернопільської області, а особами, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення рішення, протягом того ж
строку з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий: підпис

З оригіналом згідно.

Суддя Борщівського районного суду
Денисова Т.С.