Справа №487/4305/13-ц 11.02.2014 11.02.2014 11.02.2014
Провадження №22-ц/784/387/14 Суддя по
1-ї інстанції - Павлова Ж.П.
Доповідач в апеляційній інстанції -
Рішення

Іменем України

11 лютого 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Довжук Т.С., Коломієць В.В.,

при секретарі судового засідання -
Бакуті Т.В.,

за участю представника позивача - Банку
- Ремешевського Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_3 та ОСОБА_4, діючих в своїх
інтересах та в інтересах малолітньої
дитини ОСОБА_5,

на рішення Заводського районного суду
м. Миколаєва від 3 грудня 2013 року у
справі

за позовом

публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, діючих також в
інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5,
третя особа: орган опіки та піклування
виконкому Миколаївської міської ради,
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, виселення та зняття з
реєстраційного обліку,

та зустрічним позовом

ОСОБА_3 та ОСОБА_4, діючих також і в
інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5,
до публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» про
захист житлових прав,

встановила:

У травні 2013 року публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - Банк)
звернулося з позовом до ОСОБА_3 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
- належну йому квартиру АДРЕСА_1 в
рахунок погашення 66 152,46 дол. США
(еквівалент 528 558,12 грн.) заборгованості
за кредитним договором, шляхом його
продажу Банком з укладенням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з наданням позивачу
всіх повноважень, необхідних для
здійснення продажу. Також просив
виселити відповідача із вказаної
квартири разом з іншими особами, які в
ній зареєстровані і проживають зі
зняттям їх з реєстраційного обліку.

Доповнюючи та уточнюючи позовні
вимоги, позивач вказував, що 14 травня
2007 року ОСОБА_3 отримав 24 400 дол.
США кредиту строком до 13 травня
2037 року під 12 % річних.

В забезпечення кредитного
зобов'язання передав в іпотеку Банку
належну йому квартиру АДРЕСА_1.

Позивач зазначав, що позичальник,
в порушення умов укладеного з ним
кредитного договору, у встановлені
строки не погашає суму кредиту,
проценти за користування кредитом та
комісію, а тому він має право вимагати
дострокового повернення кредитних
коштів шляхом звернення стягнення на
іпотечне майно.

На вимогу Банку про виконання
зобов'язання або виселення із
іпотечної квартири іпотекодавець не
реагує, проживає в ній складом сім'ї із
трьох осіб. Крім нього в квартирі
проживає його дружина - ОСОБА_4 та їх
малолітня донька - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яку іпотекодавець
зареєстрував у квартирі без згоди
Банку.

Посилаючись на викладені
обставини, позивач просив звернути
стягнення на предмет іпотеки та
виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх малолітню
доньку ОСОБА_5 із вказаної квартири,
зняти їх з місця реєстрації.

У жовтні 2013 року відповідачі
звернулися до суду із зустрічним
позовом до Банку про захист житлових
прав. В обґрунтування позову
посилались на наявність судового
рішення про стягнення з ОСОБА_3
заборгованості за кредитним договором,
тому вважали що відсутні підстави для
звернення стягнення на предмет
іпотеки, а також просили визнати право
малолітньої дитини на проживання у
квартирі разом із батьками,
посилаючись на наявність
конституційного права на житло.

Рішенням Заводського районного
суду м. Миколаєва від 3 грудня 2013 року
позовні вимоги Банку задоволено. В
рахунок погашення кредитної
заборгованості ОСОБА_3 за кредитним
договором, яка утворилася в сумі 66 152, 46
дол. США станом на 10 квітня 2013 року,
звернуто стягнення на предмет іпотеки -
квартиру АДРЕСА_1 шляхом її продажу
іпотекодержателем від імені власника
будь-якій особі покупцю за ціною
визначеною суб'єктом оціночної
діяльності, з наданням їм усіх
повноважень власника. Виселено
відповідачів із зазначеної квартири
разом з малолітньою дитиною зі зняттям
їх з місця реєстрації.

Відмовлено у задоволенні
зустрічного позову відповідачів.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В апеляційний скарзі
відповідачі, посилаючись на
незаконність та необґрунтованість
судового рішення, просили його
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог Банку та задовольнити їх
зустрічні позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача, перевіривши
наведені в скарзі доводи та дослідивши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню із
наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги
Банку, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що
відповідачем не виконуються
зобов'язання за кредитним договором, а
тому у позивача виникло право на
звернення стягнення на предмет іпотеки
у спосіб, визначений іпотечним
договором.

Так, відповідно до ч.1 ст. 33 Закону
України «Про іпотеку» (далі - Закон), у
разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання, іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Звернення стягнення на предмет
іпотеки здійснюється, зокрема й на
підставі рішення суду (ч. 3 ст. 33 Закону).

За такого, відповідно до ст. 39
Закону, у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки, у рішенні суду
зазначається спосіб реалізації
предмета іпотеки: шляхом проведення
прилюдних торгів або застосування
процедури продажу, встановленої
статтею 38 Закону.

Статтею 38 Закону встановлена
процедура продажу предмета іпотеки, в
тому числі за рішенням суду, шляхом
продажу іпотекодержателем предмета
іпотеки будь-якій особі
-покупцеві. Ціна продажу предмета
іпотеки встановлюється за згодою між
іпотекодавцем та іпотекодержателем
або на підставі оцінки майна суб'єктом
оціночної діяльності, на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна.

Як вбачається з матеріалів
справи, 14 травня 2007 року між закритим
акціонерним товариством комерційний
банк «ПриватБанк», правонаступником
якого є публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк», та
ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за
яким останній отримав 24 400 доларів США
під 12 % річних строком до 13 травня 2037
року та 8 235 дол. США на сплату
страхових платежів.

На забезпечення виконання
вказаного кредитного договору, між
ними 14 травня 2007 року укладено договір
іпотеки, посвідчений приватним
нотаріусом Миколаївського міського
округу ОСОБА_6, предметом іпотеки є
однокімнатна квартира АДРЕСА_1,
загальною площею 30,7 кв.м та житловою 17,3
кв.м, яка належала йому на підставі
договору купівлі-продажу від 14 травня
2007 року, посвідченого тим же
нотаріусом (а.с. 18-22).

Заставна вартість предмета
іпотеки становить 154 025 грн. (пункт 33.4
договору іпотеки).

Пунктами 22-27 іпотечного договору
сторони узгодили всі можливі способи
звернення стягнення на предмет
іпотеки, передбачені Законом.

Письмову вимогу від Банку про
усунення порушень умов кредитного та
іпотечного договору і про виселення
ОСОБА_3 отримав 12 березня 2013 року
(а.с.10-12, 94 ).

За такого, вимога позивача щодо
способу реалізації предмета іпотеки
відповідає вимогам Закону та умовам
договору.

При цьому, колегія суддів
виходить з того, що визначення судом
такого способу реалізації предмета
іпотеки як надання іпотекодержателю
права продажу предмета іпотеки
будь-якій особі -покупцеві не потребує
подальшої деталізації інших дій Банку
як продавця цього майна (як то
отримання витягу з Державного реєстру
прав власності тощо).

Згідно із розрахунком Банку
станом на 10 квітня 2013 року
заборгованість позичальника за
кредитним договором склала 66 152,46
доларів США, що за курсом НБУ станом на
10 квітня 2013 року 7,99 грн. за 1 долар США,
що еквівалентно 528 558,12 грн., із яких
заборгованість:

- 25 175,34 доларів США - за кредитом;

- 15 728,40 доларів США - по процентам за
користування кредитом;

- 2 244,29 доларів США - комісії;

- 19 824,51 доларів США - пені;

- 31,29 доларів США - штрафу фіксована
складова;

- 3 148,63 дол. США - штраф процентна
складова.

Між тим, суд не перевірив розмір
заборгованості й не звернув уваги на
положення ст. 258 ЦК України про те, що
позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки ( штрафу та пені), а тому
безпідставно не застосував ці вимоги
закону.

З урахуванням викладеного, розмір
заборгованості за кредитним договором,
в рахунок якої звертається стягнення
на предмет іпотеки, станом на 10 квітня
2013 року підлягає зменшенню до 53 367,26
доларів США, що еквівалентно 426 404,41 грн.,
та складається із заборгованості:

- 25 175,34 доларів США - по кредиту;

- 15 728,40 доларів США - по процентам за
користування кредитом;

- 2 244,29 доларів США - по комісії,

- 7 648,13 доларів США - по пені в межах 1
року;

- 31,29 доларів США - штраф (фіксована
частина);

- 2 539,81 дол. США - штраф (процентна
складова).

Доводи апеляційної скарги про те,
що звернення стягнення на предмет
іпотеки є неможливим, оскільки з ОСОБА_3
вже стягнута достроково
заборгованість за цим кредитним
договором рішенням Заводського
районного суду м. Миколаєва від
24 жовтня 2012 року, залишеним без
змін в цій частині ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області від 3 вересня 2013 року, яке
знаходиться на примусовому виконанні,
є необґрунтованими.

Стягнення за вказаним судовим
рішенням не проводилося.
Заборгованість за кредитним договором
існує з 21 листопада 2008 року, після
цього здійснено лише один платіж - 14
травня 2009 року.

Виходячи із змісту ст. 33 Закону,
наявність судового рішення про
стягнення з боржника на користь
кредитора заборгованості за кредитним
договором не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум
шляхом звернення стягнення на передане
боржником в іпотеку нерухоме майно.
Вказана правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
4 вересня № 73-цс/13 від 4 вересня 2013 року.

Вирішуючи питання про виселення
відповідачів із квартири разом із
малолітньою дитиною, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що такі позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст. 40
Закону «Про іпотеку», при зверненні
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення, виселення мешканців
проводиться в порядку, встановленому
законом.

Порядок та підстави виселення у
такому випадку передбачені ст. 109 ЖК
України.

Зокрема, частиною 3 ст. 109 ЖК
України передбачено, що після
прийняття кредитором рішення про
звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення всі громадяни,
що мешкають у ньому, зобов'язані на
письмову вимогу кредитора або нового
власника добровільно звільнити
житлове приміщення протягом одного
місяця з дня отримання цієї вимоги,
якщо сторонами не погоджено більший
строк. Якщо громадяни не звільняють
жиле приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Така ж правова позиція
викладена у пункті 43 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» № 5 від 30 березня
2012 року, в якому роз'яснено, що
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду за певних умов:
якщо мешканці добровільно не звільнили
житлове приміщення , на яке звернуто
стягнення, як на предмет іпотеки,
протягом одного місяця з дня отримання
письмової вимоги іпотекодержателя або
нового власника або в інший погоджений
сторонами строк.

На момент передачі квартири в
іпотеку жоден із відповідачів не був
зареєстрований у спірній квартирі.

Відповідно до пунктів 12.7; 18.12
іпотечного договору, іпотекодавець
стверджував про відсутність прав
будь-яких осіб на це майно, та
зобов'язався отримувати письмову згоду
Банку для реєстрації у вказаній
квартирі. Проте, без згоди Банку
ОСОБА_3 разом з малолітньою донькою
зареєструвався в зазначеній квартирі.

Згідно із довідкою ТОВ «Ліски -М»
від 9 вересня 2013 року, відміток щодо
реєстрації у паспортах відповідачів
вбачається, що у спірній квартирі
після укладення іпотечного договору
зареєстровані: ОСОБА_3 з 4 серпня 2009
року та його донька - ОСОБА_5 (
ІНФОРМАЦІЯ_1) з 18 січня 2010 року (а.с. 34,44,
45).

Відповідачка ОСОБА_4, перебуваючи
у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 1
серпня 2009 року, зареєстрована в іншій
квартирі АДРЕСА_2 (а.с. 78,91). В
запереченнях на позов, відповідачі
стверджують, що всі вони проживають у
спірній квартирі.

Попередження про виселення разом
з членами її сім'ї ОСОБА_3 отримав
12 березня 2013 року (а.с. 10-12, 94).

Отже, на час укладення договору
іпотеки малолітня дитина ОСОБА_5,
зареєстрована в квартирі не була,
самостійного права на це майно вона не
має.

За змістом ч. 4 ст. 29 ЦК України
місцем проживання фізичної особи, яка
не досягла десяти років, є місце
проживання її батьків або одного із
них, з ким вона проживає.

За такого, доводи апеляційної
скарги про порушення права малолітньої
дитини є безпідставними, а висновок
суду про відмову у задоволенні
зустрічного позову є вірним.

Разом з тим, вирішення питання
про зняття особи з реєстраційного
обліку залежить від вирішення питання
про право користування такої особи
житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 7 Закону України
від 11 грудня 2003 року «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в України» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється відповідним органом
реєстрації протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду про: 1)
позбавлення права власності на житлове
приміщення; 2) позбавлення права
користування житловим приміщенням; 3)
визнання особи безвісно відсутньою; 4)
оголошення фізичної особи померлою.

Орган уповноважений вирішувати
зазначене питання не залучений до
участі у справі в якості відповідача,
тому такі позовні вимоги задоволенню
не підлягають.

Інші доводи апеляційної скарги
не впливають на правильність інших
висновків суду.

З урахуванням викладеного,
рішення районного суду підлягає
частковому скасуванню та частковій
зміні на підставі п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК
України, судова колегія

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, діючих в своїх інтересах та в
інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5,
задовольнити частково.

Рішення Заводського районного
суду м. Миколаєва від 3 грудня 2013 року
змінити в частині способу звернення
стягнення на предмет іпотеки, виклавши
резолютивну частину рішення в цій
частині в наступній редакції.

Звернути стягнення на предмет
іпотеки - однокімнатну квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 30,7 кв. м та
житловою 17,3 кв. м, належну ОСОБА_3 на
праві власності на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого 14 травня
2007 року за реєстровим № 2674 приватним
нотаріусом Миколаївського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, та
передану ним в іпотеку закритому
акціонерному товариству комерційний
банк «ПриватБанк», правонаступником
якого є публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк», на
підставі договору іпотеки від 14
травня 2007 року, посвідченого приватним
нотаріусом Миколаївського міського
нотаріального округу ОСОБА_6,
заставною вартістю 154 025 грн., шляхом
надання публічному акціонерному
товариству комерційний банк
«ПриватБанк» права продажу вказаного
предмета іпотеки будь-якій особі -
покупцеві за ціною, визначеною на
підставі оцінки майна суб'єктом
оціночної діяльності, на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна.

За рахунок коштів отриманих від
продажу вказаного предмета іпотеки
погасити заборгованість ОСОБА_3 за
кредитним договором
№ NKKLG104040037, укладеним 14 травня 2007
року між ним та закритим акціонерним
товариством комерційний банк
«ПриватБанк», правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк», станом
на 10 квітня 2013 року в сумі 53 367,26
доларів США, що еквівалентно 426 404,41 грн.,
та складається із заборгованості:

- 25 175,34 доларів США - по кредиту;

- 15 728,40 доларів США - по процентам за
користування кредитом;

- 2 244,29 доларів США - по комісії,

- 7 648,13 доларів США - по пені в межах 1
року;

- 31,29 доларів США - штраф (фіксована
частина);

- 2 539,81 дол. США - штраф (процентна
складова).

Рішення суду в частині вирішення
позовних вимог публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» про виселення
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх малолітньої дитини
ОСОБА_5, а також в частині розподілу
судових витрат - залишити без змін.

Рішення суду в частині вирішення
зустрічного позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
діючих в своїх інтересах та в інтересах
малолітньої дитини ОСОБА_5, залишити
без змін.

Рішення суду в частині вирішення
позовних вимог публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
діючих в своїх інтересах та в інтересах
малолітньої дитини ОСОБА_5, про зняття
з місця реєстрації скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних
вимог публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
діючих в своїх інтересах та в інтересах
малолітньої дитини ОСОБА_5, про зняття
з місця реєстрації.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: