Номер провадження № 22-ц/785/291/14
Головуючий у першій інстанції Целух
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Доценко Л.І.,Процик М.В.,

при секретарі - Булгак Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах малолітнього ОСОБА_5, до
ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про
визнання договору купівлі-продажу ?
частки квартири недійсним, переведення
прав покупця, позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4,
яка діє в своїх інтересах та в
інтересах малолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_8,
третя особа - орган опіки та піклування,
в особі Малиновської районної
адміністрації Одеської міської ради,
про усунення перешкод у користуванні
квартирою, вселення до квартири,
встановлення порядку користування,
стягнення збитків та відшкодування
моральної шкоди, за апеляційною
скаргою ОСОБА_7 на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 05 березня 2013 року,

встановила:

У грудні 2010 р. ОСОБА_4 звернулася до
суду з доповненим в подальшому
вищевказаним позовом (Т. 1, а. с. 3 - 5, 30 - 31),
в якому на підставі ст. ст. 242, 362, 363 ЦК
України, ст. 12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
громадян та безпритульних дітей»,
остаточно просила: 1) перевести на неї
права та обов'язки покупця, щодо
придбання ? частини квартири АДРЕСА_1,
на ім'я малолітнього ОСОБА_5; 2) визнати
недійсним договір купівлі-продажу ?
частини квартири АДРЕСА_1, укладений
між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 05.01.11 р.,
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_9.

В позові ОСОБА_4 посилалася на те, що
її малолітній син ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є
співвласниками квартири АДРЕСА_1.
Кожному належить по ? частини квартири.
У листопаді 2010 р. ОСОБА_6 забажав
продати свою частку. Бажаючи придбати
частину квартири, 14.12.10 р. в
нотаріальній конторі вона отримала
заяву ОСОБА_6 про намір продати
квартиру за 160 000 грн..

В органі опіки та піклування вона
отримала згоду на придбання 1/2 частини
квартири. 26.12.10 р. вона дізналася, що
ОСОБА_6 знайшов іншого покупця, якому
запропонував іншу, значно меншу ціну та
отримав завдаток. ОСОБА_6 навмисно
запропонував їй неприйнятну для неї
ціну, розраховуючи на те, що вона
відмовиться від придбання ? частини
квартири. Вона пропонувала відповідачу
продати частину квартири в розстрочку.

У січні 2011 р. до неї звернулася жінка,
яка представилася новим власником ?
частини квартири АДРЕСА_1. Остання
пояснила, що придбала половину
квартири за договором від 05.01.11 р. у
ОСОБА_6

Вона від придбання частини квартири
не відмовляється, зобов'язалась після
відкриття провадження у справі внести
на депозитний рахунок суду грошову
суму.

У лютому 2011 р. до суду надійшла
уточнена в подальшому позовна заява
ОСОБА_7 (Т. 1, а. с. 67 - 70, 118 - 121), в якому вона
на підставі ст. ст. 15, 16, 22, 23, 317, 356, 358, 391
ЦК України остаточно просила: 1)
зобов'язати ОСОБА_4, яка діє в своїх
інтересах та інтересах малолітнього
ОСОБА_5, ОСОБА_8 не перешкоджати їй у
вселенні та подальшому користуванні
квартирою АДРЕСА_1; 2) вселити її у
квартиру АДРЕСА_1; 3) встановити порядок
користування квартирою АДРЕСА_1 між
співвласниками, згідно якого виділити
їй в користування кімнату площею - 12,8
кв. м. та відгороджену комору площею - 3,5
кв. м.. Виділити в користування ОСОБА_5 -
житлову кімнату площею - 19,1 кв. м.. Кухню,
ванну кімнату, коридор та вбиральню
залишити у спільному користуванні
ОСОБА_7 та ОСОБА_5; 3) стягнути солідарно
з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на її користь збитки
в сумі - 12 500 грн., відшкодування
моральної шкоди в сумі - 2 500 грн., а також
понесені судові витрати.

В позові ОСОБА_7 посилалася на те, що
відповідно до укладеного 05.01.11 р. з
ОСОБА_6 договору купівлі-продажу вона
придбала ? частину квартири АДРЕСА_1.
Квартира є двокімнатною. Від ОСОБА_6 їй
стало відомо, що останній до продажу
займав кімнату площею - 12,6 кв. м. та
комору площею - 3,5 кв. м..

03.02.11 р. вона прибула до квартири з
метою вселення. Однак, відповідачі
впустити її в квартиру відмовилися,
зчинили скандал, вели себе дуже
агресивно.

Іншого житла в м. Одесі у неї немає. У
зв'язку з тим, що відповідачі у квартиру
її не впустили вона була змушена
орендувати житло, за що сплатила 12 500
грн..

Вказаними діями відповідачів їй
завдано моральну шкоду, яка полягає у
душевних стражданнях, погіршенні її
матеріального становища, зміні
життєвих планів. Враховуючи характер
порушення її прав, наявність
негативних наслідків, небезпечність
моральних страждань для її здоров'я,
розмір відшкодування моральної шкоди
вона оцінює в сумі - 2 500 грн..

Ухвалою Малиновського районного
суду м. Одеси від 01.11.11 р. цивільна
справа за позовом ОСОБА_4 була об'єднана
в одне провадження зі справою за
позовом ОСОБА_7.

ОСОБА_4 та її представник в судовому
засіданні свої позовні вимоги
підтримали в повному обсязі, просили їх
задовольнити в повному обсязі із
зазначених в позові підстав.

ОСОБА_7 позовні вимоги ОСОБА_4 не
визнала. Свій позов підтримала за
викладених в ньому підстав.

Представник органу опіки та
піклування, в особі Малиновської
районної адміністрації Одеської
міської ради, позов ОСОБА_4 підтримала,
заперечувала проти задоволення позову
ОСОБА_7.

Рішенням Малиновського районного
суду м. Одеси від 05.03.13 р. позов ОСОБА_4,
яка діє в своїх інтересах та в
інтересах малолітнього ОСОБА_5, до
ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про
визнання договору купівлі-продажу ?
частки квартири недійсним задоволено в
повному обсязі. Визнано недійсним з
05.01.11 р. договір купівлі-продажу ?
частини квартири АДРЕСА_1, укладений
05.01.11 р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_9. У задоволенні позову ОСОБА_7 до
ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах малолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_8,
третя особа - орган опіки та піклування,
в особі Малиновської районної
адміністрації Одеської міської ради,
про усунення перешкод у користуванні
квартирою, вселення до квартири,
встановлення порядку користування,
стягнення збитків та відшкодування
моральної шкоди повністю відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати. Ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 та
задоволення її позову. Посилається на
те, що рішення суду першої інстанції
ухвалено при невідповідності
висновків суду обставинам справи, з
порушенням норм матеріального (ст. ст.
356, 358, 361, 362, 392 ЦК України) та
процесуального (ст. ст. 11, 213 ЦПК України)
права: - ОСОБА_4 була письмово
повідомлена про продаж частки у
спільному майні, проте протягом місяця
не здійснила своє переважне право
купівлі; - ОСОБА_4 не внесла на
депозитний рахунок суду грошові кошти;
- в результаті вчинення договору
купівлі-продажу будь-які права
малолітнього ОСОБА_5 не порушені; - суд
не визначився з вимогами ОСОБА_4 про
переведення прав покупця; - дії
відповідачів носять протиправний
характер і завдають їй моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 28.05.13 р. (Т. 1, а. с. 217 - 224)
рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 05.03.13 р. скасовано. Ухвалено
нове рішення. В задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах
та в інтересах малолітнього ОСОБА_5, до
ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про
визнання договору купівлі-продажу ?
частки квартири недійсним відмовлено.
Позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено
частково. Зобов'язано ОСОБА_4, яка діє
особисто, а також в інтересах
малолітнього ОСОБА_5, та ОСОБА_8 не
перешкоджати ОСОБА_7 у вселенні та
користуванні квартирою АДРЕСА_1.
Вселено ОСОБА_7 в квартиру АДРЕСА_1.
Встановлено порядок користування
квартирою АДРЕСА_1 між співвласниками,
згідно якого виділити ОСОБА_7 у
користування кімнату площею - 12,8 кв. м.,
а інші приміщення квартири, а саме
ванну кімнату площею - 3,4 кв. м.,
вбиральню площею - 1,6 кв. м., коридор
площею - 5,9 кв. м., вбудовану шафу площею -
0,5 кв. м., комору площею - 3,5 кв. м.
залишити у спільному користуванні
ОСОБА_7 та ОСОБА_4, яка діє в своїх та в
інтересах малолітнього ОСОБА_5.
Стягнуто у солідарному порядку з
ОСОБА_8 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7
моральну шкоду в розмірі - 2 500 грн..
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7
судовий збір в сумі - 1 873 грн. В решті
позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 06.11.13 р. (Т. 2, а. с.
20 - 22) рішення апеляційного суду
Одеської області від 28.05.13 р. скасовано,
справу передано на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

При новому апеляційному перегляді
вищевказаного рішення суду першої
інстанції апелянт та його представник
в судовому засіданні підтримали доводи
та вимоги, які викладені в апеляційній
скарзі.

ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнала,
просила її відхилити, а рішення
залишити без змін. Посилалася на те, що
ОСОБА_6 навмисно продав належну йому
частину квартири за завищеною ціною.

Відповідно до ст. 303 ЦПК колегія
суддів перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши пояснення осіб, які
прийняли участь у судовому засіданні,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечень на неї, дослідивши
матеріали цивільної справи,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при ухваленні рішень, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Статтями 213, 214 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилалися як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд
вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; 2) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 3) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи в повному обсязі позов
ОСОБА_4 та відмовляючи повністю в
задоволенні позову ОСОБА_7, суд першої
інстанції виходив з того, що в
порушення ч. 4 ст. 12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
осіб і безпритульних дітей» договір
купівлі-продажу від 05.01.11 р. було
посвідчено нотаріусом за відсутністю
дозволу органу опіки та піклування.
Відсутні докази того, що ОСОБА_4, як
законний представник ОСОБА_5,
відмовилася від здійснення
переважного права купівлі частини
спірної квартири. Договір
купівлі-продажу було укладено до
закінчення місячного строку,
передбаченого ч. 3 ст. 362 ЦК України (Т. 1,
а. с. 190 - 191).

Колегія суддів вважає, що погодитися
з такими висновками суду першої
інстанції не можна, цих висновків суд
першої інстанції дійшов при неповному
з'ясуванні обставин, що мають значення
для справи, невідповідності висновків
суду обставинам справи, з порушенням
норм матеріального (ст. ст. 203, 215, 362 ЦК
України, ст. 12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
осіб та безпритульних дітей») та
процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179 ЦПК
України) права. Суперечливими, такими,
що не відповідають обставинам справи є
висновки суду першої інстанції про
наявність підстав для визнання
договору купівлі-продажу недійсним,
повну відмову в задоволенні позову
ОСОБА_7. Доводи апеляційної скарги в цій
частині є частково обґрунтованими.

Судом встановлено наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Двокімнатна квартира АДРЕСА_1 (Т.1, а.
с. 6 - 7, 78 - 81) на підставі договору
дарування від 08.04.10 р. (Т. 1, а. с. 15) та
Свідоцтва про право власності на житло,
виданого Управлінням
житлово-комунального господарства
виконкому Одеської міської ради від
12.06.11 р., в рівних частках на праві
власності належала малолітньому
ОСОБА_5, законними представниками якого
є його батько - ОСОБА_8 та матір - ОСОБА_4
(Т. 1, а. с. 14 - 18), та ОСОБА_6.

Згідно з свідоцтвом, виданим 29.12.10 р.
державним нотаріусом Другої Одеської
державної нотаріального контори
Масловою М.В., 03.12.10 р. заяву ОСОБА_6 щодо
права привілейованої купівлі ? частини
спірної квартири було передано батькам
ОСОБА_5 - ОСОБА_4 та ОСОБА_8 (Т. 1, а. с. 74 - 76
зворотна сторона). ОСОБА_8, батько
малолітнього ОСОБА_5 (Т. 1, а. с. 14) отримав
вказану заяву ОСОБА_6 кур'єрською
поштою - 03.12.10 р. об 14 год. 20 хв. (Т. 1, а. с.
77). ОСОБА_4, як законний представник
малолітнього ОСОБА_5, вказану заяву
ОСОБА_6 про продаж ? частини квартири за
ціною - 160 000 грн. отримала в
нотаріальній конторі - 14.12.10 р. та
виявила бажання придбати ? частку
спірної квартири (Т. 1, а. с. 8).

Розпорядженням Малиновської
районної адміністрації від 24.12.10 р . №
995/01-06 (Т. 1, а. с. 9) надано дозвіл ОСОБА_4,
ОСОБА_8, батькам ОСОБА_5, на вчинення
правочину щодо придбання у ОСОБА_6
належньої останньому ? частини спірної
квартири на ім'я малолітнього ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

05.01.11 р., тобто до закінчення
місячного строку з часу отримання
ОСОБА_4 заяви ОСОБА_6 щодо права
привілейованої купівлі ? частини
спірної квартири, за нотаріально
посвідченим договором купівлі-продажу
ОСОБА_6 продав ? частину спірної
квартири ОСОБА_7 (Т. 1, а. с. 28, 71). ОСОБА_7
зареєструвала своє право спільної
часткової на ? частину спірної квартири
(Т. 1, а. с. 72).

З лютого 2011 р. ОСОБА_4, ОСОБА_8 не
впускають ОСОБА_7 у спірну квартиру,
перешкоджаючи останній вселитися у
квартиру.

Між сторонами по справі склалися
правовідносини щодо права спільної
часткової власності, здійснення права
спільної часткової власності,
переважного права купівлі частки у
праві спільної часткової власності.

За правилами, передбаченими ст. ст.
355, 356, 358 ЦК України, майно, що є у
власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).
Власність двох або більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю. Право спільної часткової
власності здійснюється співвласникам
за їхньою згодою Співвласники можуть
домовитися про порядок володіння та
користування майном, що є їхньою
спільною частковою власністю. Кожен із
співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної частково власності.

Статтями 361, 362 ЦК України
передбачено, що співвласник має право
самостійно розпорядитися своєю
часткою у праві спільної часткової
власності. У разі продажу частки у
праві спільної часткової власності
співвласник має переважне право перед
іншими особами на її купівлю за ціною,
оголошеною для продажу, та на інших
рівних умовах, крім випадку продажу з
публічних торгів. Продавець частки у
праві спільної часткової власності
зобов'язаний письмово повідомити інших
співвласників про намір продати свою
частку, вказавши ціну та інші умови, на
яких він її продає. Якщо співвласники
відмовилися від здійснення
переважного права купівлі чи не
здійснять цього права щодо нерухомого
майна протягом одного місяця від дня
отримання ними повідомлення, продавець
має право продати свою частку іншій
особі. У разі продажу частки у спільній
частковій власності з порушенням
переважного права купівлі співвласник
може пред'явити до суду позов про
переведення на нього прав та обов'язків
покупця. Одночасно позивач
зобов'язаний внести на депозитний
рахунок суду грошову суму, яку за
договором повинен сплатити покупець.

За загальними правилами,
передбаченими ст. 15, 16 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого майнового
права та інтересу. Способи захисту
цивільних прав та інтересів вказані в
ч. 2 ст. 16 ЦК України. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Переважне право ОСОБА_4, як законного
представника малолітнього
співвласника спірної квартири ОСОБА_5,
перед іншими особами на купівлю
належної ОСОБА_6 ? частини спірної
квартири за ціною - 160 000 грн. було
порушено. Порушене право підлягає
захисту у спосіб, передбачений законом
або договором. ОСОБА_4 спочатку
звернулася до суду з вимогою про
переведення на неї прав покупця. В
позові ОСОБА_4 вказала про те, що після
відкриття провадження у справі вона
внесе на депозитний рахунок суду
грошову суму, яка дорівнює вартості
проданої частини квартири (Т. 1, а. с. 3 - 4).
Однак, в порушення ч. 4 ст. 362 ЦК України
вона ні під час розгляду справи в суді
першої інстанції, ні під час
апеляційного перегляду рішення суду не
внесла на депозитний рахунок суду
грошову суму, яку за договором покупець
(ОСОБА_7) сплатила покупцю (ОСОБА_6), а
саме - 160 000 грн. (Т. 1, а. с. 28, 71). Невнесення
вказаної грошової суми на депозитний
рахунок суду є підставою для відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про
переведення прав покупця. Доводи
ОСОБА_4 про те, що насправді ОСОБА_6
продав належну йому частину квартири
за значно нижчою ціною є
безпідставними, оскільки відповідно до
договору купівлі-продажу його ціна
складає - 160 000 грн. (Т. 1, а. с. 28, 71).

Колегія суддів також, звертає увагу
на те, що доповнивши свій позов
взаємовиключними вимогами про
визнання укладеного 05.01.11 р. між ОСОБА_6
та ОСОБА_7 договору купівлі-продажу ?
частини спірної квартири, ОСОБА_4
обрала неналежний спосіб захисту
права. Тому в задоволенні цих позовних
вимог їй також необхідно відмовити.

Доводи ОСОБА_4 про те, що укладенням
договору купівлі-продажу від 05.01.11 р. ?
частини спірної квартири порушено
права її малолітнього сина ОСОБА_5 є
неспроможними. Відповідно до ч. 4 ст. 12
Закону України ««Про основи
соціального захисту бездомних осіб та
безпритульних дітей» попередня згода
органу опіки та піклування необхідний
тільки у випадку вчинення будь-яких
правочинів щодо нерухомого майна,
право власності на яке або право
користування яким мають діти. Спірний
договір від 05.01.11 р., укладений між
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, було вчинено відносно
майна, яке не належить дитині.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що права
ОСОБА_7, яка придбала ? частину спірної
квартири у ОСОБА_6, щодо володіння та
користування належною їй власністю
порушені з боку ОСОБА_4 та ОСОБА_8, як
законних представників малолітнього
ОСОБА_5, а тому підлягають захисту.
ОСОБА_7 підлягає вселенню у спірну
квартиру. ОСОБА_4 яка діє в своїх
інтересах та інтересах малолітнього
ОСОБА_5, та ОСОБА_8 необхідно зобов'язати
усунути перешкоди ОСОБА_7 у
користуванні квартирою.

Враховуючи, що співвласники
ідеальних часток квартири
домовленості щодо порядку її
користування не досягли, приймаючи до
уваги склад приміщень квартири, а
також, що в судовому засіданні ОСОБА_4
визнала, що до продажу ОСОБА_6
користувався житловою кімнатою, площею
- 12,8 кв. м. та відгородженою коморою,
площею - 3,5 кв. м., колегія суддів
приходить до висновку про можливість
встановлення порядку користування
спірною квартирою, за яким виділити в
користування ОСОБА_7 - кімнату площею -
12,8 кв. м. та відгороджену комору площею -
3,5 кв. м., а в користування ОСОБА_5 -
житлову кімнату площею - 19,1 кв. м..
Залишити у їх спільному користуванні -
кухню площею - 9,0 кв. м., ванну кімнату
площею - 3,4 кв. м., коридор площею - 5,9 кв.
м. та вбиральню площею - 1,6 кв. м.. Обраний
порядок користування квартирою не
порушує майнових прав малолітнього
ОСОБА_5, оскільки йому виділено більшу
за площею житлову кімнату.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_7
про стягнення збитків, відшкодування
моральної шкоди необхідно відмовити,
оскільки матеріали справи не містять
належних та допустимих доказів
завдання збитків та того, що
перешкоджання з боку відповідачів у
володінні, користуванні та
розпорядженні належною їй часткою
спірної квартири останній завдано
моральної шкоди.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог. Підставою для
скасування рішення суду і ухвалення
нового рішення по суті позовних вимог є
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права. Норми
матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
рішення, якщо це порушення призвело до
неправильного вирішення справи.

Ураховуючи, що неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду першої
інстанції обставинам справи, порушення
останнім норм матеріального та
процесуального права, призвело до
неправильного вирішення справи,
колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню,
з ухваленням нового рішення про повну
відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 та
часткове задоволення позову ОСОБА_7.

Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України,
стороні на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Таким чином, з ОСОБА_4 та ОСОБА_8
необхідно стягнути в рівних частках з
кожного на користь ОСОБА_7 судові
витрати на загальну суму - 1 891,00 грн. =
(51,00 грн. + 120,00 грн.) - суд першої
інстанції + 1 720,00 грн. - суд апеляційної
інстанції, тобто з кожного по - 945,50 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК
України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 -
задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного
суду м. Одеси від 05 березня 2013 року -
скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4, яка дії
в своїх інтересах та в інтересах
малолітнього ОСОБА_5, до ОСОБА_6, третя
особа - ОСОБА_7, про визнання договору
купівлі-продажу ? частки квартири
недійсним, переведення прав покупця -
повністю відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4,
яка діє в своїх інтересах та інтересах
малолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_8, третя
особа - орган опіки та піклування, в
особі Малиновської районної
адміністрації Одеської міської ради,
про усунення перешкод у користуванні
квартирою, вселення до квартири,
встановлення порядку користування,
стягнення збитків та відшкодування
моральної шкоди - задовольнити
частково.

Зобов'язати ОСОБА_4 яка діє в своїх
інтересах та інтересах малолітнього
ОСОБА_5, ОСОБА_8 усунути перешкоди
ОСОБА_7 у користуванні квартирою
АДРЕСА_1 шляхом її вселення в квартиру
АДРЕСА_1.

Встановити порядок користування
квартирою АДРЕСА_1, виділивши в
користування:

- ОСОБА_7 - кімнату площею - 12,8 кв. м. та
відгороджену комору площею - 3,5 кв. м.;

- ОСОБА_5 - житлову кімнату площею - 19,1
кв. м..

Залишити у спільному користуванні
ОСОБА_7 та ОСОБА_5 - кухню площею - 9,0 кв.
м., ванну кімнату площею - 3,4 кв. м.,
коридор площею - 5,9 кв. м. та вбиральню
площею - 1,6 кв. м..

В решті позову ОСОБА_7 - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий суддя:
А. П. Заїкін

Судді:
Л. І. Доценко

М. В. Процик