У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,
суддів:Леванчука А.О.,Маляренка А.В.,
Нагорняка В.А.,Юровської Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6,
ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про усунення
перешкод у здійсненні права власності,
вселення та відшкодування моральної
шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6,
ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду
Одеської області від 30 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2008 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7
звернулися до суду із вказаним позовом
на обґрунтування якого зазначили, що
вони є співвласниками квартири
АДРЕСА_1. Протягом останніх років
позивачі не можуть потрапити до
власної квартири, оскільки ОСОБА_8,
ОСОБА_9, які також є співвласниками
спірної квартири, чинять їм перешкоди у
користуванні власністю, не допускають
їх до квартири.

У зв'язку з викладеним,
уточнивши позовні вимоги, позивачі
просили суд: зобов'язати відповідачів
не чинити перешкоди у користуванні
квартирою АДРЕСА_1; вселити їх у вказану
вище квартиру; стягнути з відповідачів

10 тис. грн у відшкодування моральної
шкоди.

Рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 23 липня 2013
року позов ОСОБА_6, ОСОБА_7 задоволено
частково. Вселено ОСОБА_6, ОСОБА_7 в
квартиру АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_8,
ОСОБА_9 не перешкоджати ОСОБА_6, ОСОБА_7 в
користуванні квартирою АДРЕСА_1. В
задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного
суду Одеської області від 30 жовтня 2013
року рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 23 липня 2013 року
змінено. Скасовано в частині позовних
вимог ОСОБА_6, ОСОБА_7 щодо вселення та
зобов'язання не перешкоджати в
користуванні. Постановлено нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовлено, в іншій частині рішення
залишено без змін.

У касаційній скарзі
ОСОБА_6, ОСОБА_7 просять скасувати
рішення суду апеляційної інстанції та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню на таких
підставах.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив із того, що
через створені відповідачами
перешкоди позивачі позбавлені
можливості вільно розпоряджатися
своєю власністю - спірною квартирою, що
призвело до порушення їх прав.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції в частині
задоволення позову ОСОБА_6, ОСОБА_7 щодо
вселення та зобов'язання не чинити
перешкоди у користуванні спірною
квартирою та відмовляючи в цій частині
в задоволенні позову, виходив із того,
що рішення суду першої інстанції не
обґрунтоване, висновки суду не
відповідають обставинам справи та не
підтверджені належними та допустимими
доказами. Крім того, суд першої
інстанції в порушення вимог ст. 11 ЦПК
України вийшов за межі позовних вимог,
вирішивши питання про вселення
позивачів до спірної квартири.

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитись не можна з наступних
підстав.

Судами встановлено, що згідно зі
свідоцтвом про право власності на
житло від 24 вересня 1993 року № 25102
квартира АДРЕСА_1 належить на праві
приватної спільної сумісної власності
ОСОБА_9, ОСОБА_10,

ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7 (а. с. 8).

Згідно з довідкою Шостої Одеської
державної нотаріальної контори від 12
липня 2013 року № 2096/02-14 спадкоємцями за
законом після смерті ОСОБА_10, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1, є: дочка

ОСОБА_9, яка прийняла спадщину на
підставі заяви про прийняття спадщину
від 09 квітня 2012 року за № 480; дочка
ОСОБА_6, яка прийняла спадщину на
підставі заяви про прийняття спадщини
від 22 травня 2012 року за № 741. Станом на 12
липня 2013 року інших спадкоємців немає
(а. с. 195).

Відповідно до довідки (виписки із
домової книги про склад сім'ї і
реєстрації) вих. 220 від 01 липня 2013 року в
квартирі АДРЕСА_1, проживають та
зареєстровані чотири особи: ОСОБА_9,
ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7 (а.с. 196).

Відповідно до ст. 41 Конституції
України, ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Згідно з вимогами ст. ст. 16, 386 ЦК України
власник має право звернутися до суду з
вимогою про захист порушеного права
будь-яким способом, що є адекватним
змісту порушеного права, який ураховує
характер порушення та дає можливість
захистити порушене право.

За правилами ст. 150 ЖК України власник
має право використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.

Аналогічні вимоги містить ст. 383 ЦК
України.

Отже, за змістом зазначених норм права
співвласник майна, яке знаходиться у
спільній сумісній власності без
виділення часток у натурі, має право на
вільне користування зазначеним майном
у повному обсязі та має право на
усунення перешкод у такому
користуванні у будь-який час.

Заперечення співвласника проти
задоволення позову про усунення
перешкод у користуванні майном або
заперечення проти вселення
співвласника та відсутність
можливості у власника самостійно без
звернення до співвласників
реалізувати свої права (відсутність
ключів від приміщення, вчинення
скандалів, заміна замків, дверей тощо)
при відсутності вільного доступу до
належного йому майна є підставою
вважати, що співвласники чинять
перешкоди у користуванні належною
позивачу власністю.

Установивши, що відповідачі чинять
перешкоди ОСОБА_6, ОСОБА_7 у
користуванні квартирою, а також те, що
позивачі не мають можливості
самостійно туди вселитися, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про доведеність позовних вимог
останніх й наявність передбачених
законом підстав для їх задоволення.

Такий висновок суду першої інстанції є
обґрунтованим, при встановленні
зазначених фактів судом не було
порушено норм цивільного
процесуального законодавства й
правильно застосовано норми
матеріального права.

Оскільки право власності є абсолютним
правом, що включає право володіння,
користування та розпорядження майном,
якого ніхто не може бути позбавлений,
крім випадків, передбачених законом, то
власник на підставі ст. 391 ЦК України,
ст. 150 ЖК Української РСР може захистити
своє порушене право шляхом вселення, що
відповідає ст. 16 ЦК України і є
способом, що відповідає встановленому
порушенню.

Посилання апеляційного суду на те, що
суд першої інстанції, вирішуючи спір,
вийшов за межі позовних вимог, вселивши
позивачів до спірної квартири,
безпідставні та спростовуються
матеріалами справи, оскільки згідно з
уточненнями позовних вимог від 25
березня 2009 року

а. с. 51) позивачі обрали спосіб захисту
порушеного права та просили вселити їх
у спірну квартиру.

Скасовуючи зазначене рішення в цій
частині, апеляційний суд при таких
обставинах дійшов помилкового
висновку про відмову в задоволенні
позову з тих підстав, що позивачі до
часу звернення до суду не
користувалися спірною квартирою. Такі
висновки не відповідають нормам
матеріального права та встановленим
фактичним обставинам справи, які
сторони не заперечують.

Таким чином, безпідставно скасувавши
законне й обґрунтоване рішення суду
першої інстанції, апеляційний суд
припустився помилки в застосуванні
процесуального та матеріального
закону.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що рішення
апеляційного суду Одеської області від
30 жовтня 2013 року підлягає скасуванню із
залишенням у силі рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст. 336, 339 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7
задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 30 жовтня 2013 року скасувати,
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 23 липня 2013 року залишити в
силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук
Судді: О.А. Леванчук А.В. Маляренко В.А.
Нагорняк Г.В. Юровська