Справа № 368/2036/13-ц Головуючий у І
інстанції Закаблук О.В.Провадження №
22-ц/780/1775/14 Доповідач у 2
інстанції Сушко Л.П.Категорія 26
УХВАЛА

Іменем України

26 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі :

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Лащенка В.Д.,
Кулішенка Ю.М.

при секретарі: Антіпову Я.А.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" на рішення
Кагарлицького районного суду
Київської області від 04 грудня 2013 року
за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, який обґрунтував тим, що
відповідно до договору № КЗХRRX03980070 від
01.09.2007 року ОСОБА_2 отримав кредит у
розмірі 2048,40 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 12,00 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом. Відповідач підтвердив
свою згоду на те, що підписана заява
разом з Умовами надання кредиту
фізичним особам «Розстрочка» складає
між ним і Банком кредитний договір, про
що свідчить підпис відповідача у заяві.
У порушення норм закону та умов
договору відповідач зобов'язання
належним чином не виконав. У зв'язку з
цим позивач просив стягнути
заборгованість, яка станом на 20.08.2013
року становить - 26272,41 грн..

Рішенням Кагарлицького районного суду
Київської області від 04 грудня 2013 року
в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«Приватбанк» просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі, посилаючись на
незаконність та необґрунтованість
рішення, ухваленого внаслідок
неповного з'ясування обставин, які
мають значення для справи, з порушенням
та неправильним застосуванням судом
норм матеріального та процесуального
права. Вважає, що суд не мав права
застосовувати строк позовної давності,
оскільки відсутня заява сторони про
застосування строків позовної
давності.

Вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції обґрунтовував свої висновки
тим, що позов заявлений не правомірно,
оскільки позивач пропустив строки
позовної давності.

Такі висновки суду відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного
кодексу України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і в
установлений строк відповідно до умов
договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором кредитодавець
зобов'язується надати грошові кошти
позичальнику в розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити відсотки.

Згідно з п. 23 ст. 1 Закону України «Про
захист прав споживачів» кошти, які
надані кредитодавцем ( банком або іншою
фінансовою установою) споживачеві на
придбання продукції є споживчим
кредитом.

Згідно ст. 257 ЦК України загальний строк
позовної давності встановлено
терміном в 3 роки.

Згідно ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих
видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Згідно п.5.5 Умови надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) термін позовної давності
встановлюється сторонами 5 років.

Встановлено, що між стронами 01.09.2007 року
був укладений договір № КЗХRRX03980070 від
01.09.2007 року, на умовах якого ОСОБА_2
отримав кредит у розмірі 2048,40 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом,
строком на 12 місяців. Відповідач
підтвердив свою згоду на те, що
підписана заява разом з Умовами
надання кредиту фізичним особам
«Розстрочка» складає між ним і Банком
Договір, про що свідчить підпис
Відповідача у заяві. Відповідно до умов
договору погашення заборгованості
здійснюється в наступному порядку:
щомісяця в період сплати, Позичальник
повинен надавати Банку грошові кошти
(щомісячний платіж) для погашення
заборгованості за Кредитом, яка
складається із заборгованості за
Кредитом, за відсотками, комісією, а
також інші витрати згідно Умов.

Також встановлено, що відповідач
зобов'язання визначені договором
належним чином не виконав, у зв'язку з
цим станом на 20.08.2013 року має
заборгованість - 26272,41 грн., яка
складається з: 2048,40 грн. -
заборгованість за кредитом; 1051.0,86 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 552,09 грн. -
заборгованість по комісії за
користуванням кредитом; 11433,80 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; штрафи
відповідно до пушту 5.3 Умов та правил
надання банківських послуг: 500,00 грн. -
штраф (фіксована частина); 1227,26 грн. -
штраф (процентна складова).

П.7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист
прав споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, у системному зв'язку з
самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
споживчого кредиту (правова позиція
висловлена в постанові Верховного Суду
України від 20 листопада 2013 року №6-126 цс
13), яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для судів.

Крім того, встановлено, що 01.09.2008 року є
час закінчення терміну дії договору,
22.10.2013р. позивач звернувся до суду з
позовом, тобто з часу закінчення дії
договору до моменту звернення
позивача до суду минуло більше п'яти
років, що є порушенням строків позовної
давності для звернення до суду.

З урахуванням наведеного, суд дійшов
вірного висновку, що позов заявлений не
правомірно, оскільки позивач пропустив
строки позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що в
матеріалах справи відсутня заява про
застосування строків позовної
давності, не заслуговують на увагу,
оскільки відповідачу був наданий
споживчий кредит.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" відхилити.

Рішення Кагарлицького районного суду
Київської області від 04 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: