Номер провадження № 22-ц/785/2059/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Доценко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Доценко Л.І.,

суддів - Процик М.В., Гірняк Л.А.

за участю секретаря - Булгак Х.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов'язання
вчинити певні дії, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 29 листопада 2013 року,

ВСТАНОВИЛА :

26.06.2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду
з позовом до ОСОБА_3 про зобов'язання
вчинити певні дії.

Позовні вимоги позивач ОСОБА_2
обґрунтовує тим, що 30 листопада 2012 року
між ним та адвокатом ОСОБА_3 (свідоцтво
НОМЕР_1) було укладено строковий
контракт, який цього ж дня було
зареєстровано в КДКА в Одеській
області, на підставі якого позивач
набув статусу помічника адвоката.

30 травня 2013 року позивач подав заяву
до відповідача з проханням звільнити
його за власним бажанням у зв'язку із
тим, що йому було запропоновано роботу
у іншій місцевості на більш вигідних
умовах, ніж він працював.

04 червня 2013 року Радою адвокатів
Одеської області позивачу було
повернуто трудову книжку, в якій було
зроблено запис про звільнення за
власним бажанням з 30 травня 2013 року у
відповідності із статтею 38 КЗпП
України у зв'язку із переїздом на нове
місце проживання. Позивач вважає, що
його права було порушено у зв;язку з
несвоєчасним поверненням трудової
книжки.

Також позивач відзначає, що в діях
відповідача вбачається порушення п. 4.1
Інструкції про порядок ведення
трудових книжок працівників,
затвердженою спільним наказом
Міністерства праці України
Міністерства юстиції України,
Міністерства соціального захисту
населення № 58 від 29 липня 1993 року, за
яким власник або уповноважений ним
орган зобов'язаний видати працівникові
його трудову книжку в день звільнення з
внесеним до неї записом про звільнення,
а при затримці видачі трудової книжки з
вини власника або уповноваженого ним
органу працівникові роботодавцем
повинен сплачуватись заробіток за
весь час вимушеного прогулу.

Днем звільнення в такому разі
вважається день видачі трудової
книжки, що є підставою вважати, що в
період з 31 травня по 4 червня 2013 року
позивачу повинно бути виплачено
середній заробіток за час вимушеного
прогулу.

Позивач просив зобов'язати
відповідача внести до трудової книжки
запис про звільнення у зв'язку з
порушенням трудового законодавства,
змінити дату звільнення з 30 травня 2013
року - на 4 червня 2013 року, стягнути з
відповідача вихідну допомогу в розмірі
тримісячного заробітку - 3441 грн.,
невиплачену заробітну плату в сумі 6867,56
грн., компенсацію за невикористану
відпустку в розмірі - 1147,0 грн.,
заробіток за час вимушеного прогулу в
розмірі 275,2 грн., середній заробіток по
день фактичного розрахунку, а також
100000,00 грн., - у відшкодування моральної
шкоди.

В судове засідання після оголошення
судом перерви позивач не з'явився. На
адресу суду надав письмову заяву, в
якій підтримав позовні вимоги в
повному обсязі та просив суд їх
задовольнити, розглянути справу без
його участі.

Відповідач надав суду заперечення, в
яких проти позову заперечував та
просив відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Рішенням Малиновського районного
суду м. Одеси від 29 листопада 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду оскаржує ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити та
вирішити питання про судові витрати,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, заперечення на неї,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з
того, що порушень п. 4.1 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок з
боку відповідача не встановлено, запис
в трудову книжку проведено у
відповідності до заяви ОСОБА_2 про
звільнення за власним бажанням, факт
порушення адвокатом ОСОБА_3 прав,
свобод чи інтересів ОСОБА_2 не знайшов
свого підтвердження.

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що 30 листопада
2012року між ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_3
було укладено контракт , який цього ж
дня було зареєстровано в
кваліфікаційно- дисциплінарній
комісії адвокатури Одеської області.
На підставі укладеного контракту
позивач набув статусу помічника
адвоката.

Згідно п.2.1 контракту від 30 листопада
2012року відповідач прийняв на себе
зобов;язання надати позивачеві умови
роботи, літературу, та інші пристрої,
необхідні для виконання обов;язків
останнього; ознайомити позивача зі
специфікою адвокатської роботи та
законодавством стосовно адвокатської
діяльності; ознайомити позивача з
методиками ведення кримінальних ,
цивільних, господарських та
адміністративних справ в судах всіх
рівнів; навчити методиці
систематизації та кодифікації
законодавства; здійснювати контроль за
діяльністю помічника.

Відповідно до умов п.2.2 контракту
позивач, як помічник адвоката,
зобов;язаний виконувати доручення
адвоката. За цим пунктом позивач
прийняв на себе зобов;язання ретельно
і добросовісно виконувати доручення
відповідача у встановлені його
розпорядженнями строки, інформувати
його про доручення, які стосуються
безпосередньо предмету адвокатської
діяльності, додержуватися вимог
конфіденційності та звичаїв
адвокатської етики.

Відповідно до роз;яснень, вказаних в
п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 13 від 24 грудня 1999року « Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці», при
розгляді справи про оплату праці осіб,
які працюють за трудовим договором,
судам слід відмежовувати сферу
державного регулювання оплати праці
від її договірного регулювання.
Додатково пп п.4 відзначає, що згідно зі
ст.21 КЗпП України , ст.20 Закону України «
Про оплату праці» оплата праці за
контрактом визначається за угодою
сторін на підставі чинного
законодавства, колективного договору
і пов;язана з виконання умов контракту.

В контракті відсутні умови оплати
праці помічника адвоката. Однак
пунктом 3.3 контракту передбачено право
сторін узгодити додаткові умови
шляхом укладання додаткової угоди.

Судом першої інстанції встановлено,
що позивач не надав будь- яких доказів,
які б підтверджували виконання роботи,
а відповідач вказав на те, що позивач
на посаді помічника адвоката не
виконав жодного самостійного
доручення , а здійснював лише навчання
з підготовки до екзаменів на отримання
свідоцтва на право зайняття
адвокатською діяльністю.

30 травня 2013року ОСОБА_2 подав заяву
з проханням звільнити його за власним
бажанням у зв;язку із запропонованою
йому роботою у іншій місцевості.
Відповідач зробив відповідний запис у
трудовій книжці, що відповідало заяві
ОСОБА_2 Трудова книжка в той же день
була передана в головний офіс Ради
адвокатів Одеської області для
завірення та вручення її позивачу,
який з;явився за її отриманням 04
червня 2013року.

На підставі наведеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
обгрунтовано прийшов до висновку про
відмову у задоволенні позову ОСОБА_2
в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги про те,
що ОСОБА_3 повинен був виплачувати
ОСОБА_2 заробітну плату, як
роботодавець, однак в порушення вимог
ст.43 Конституції України, ст.20 Закону
України « Про оплату праці», ст.24 КЗпП
України не виплачував , колегія суддів
не приймає до уваги з наступних
підстав.

Згідно ст.20 Закону України « Про
оплату праці» оплата праці за
контрактом визначається за угодою
сторін на підставі чинного
законодавства, умов колективного
договору і пов;язана з виконанням
умов контракту.

Із вказаної норми закону вбачається
, що заробітна плата - це винагорода
за виконану працівником роботу, а не
за те, що працівник знаходиться на
посаді помічника адвоката.

В контракті від 30 листопада 2012року,
укладеного між сторонами, умови
матеріального забезпечення не
визначені, оскільки під час
знаходження на посаді помічника
адвоката ОСОБА_2 не виконав жодного
самостійного доручення, про що
свідчить відсутність будь яких
документів, актів виконаної роботи, що
повинно відповідати вимогам Закону
України « Про оплату праці».

Посилання апеляційної скарги на те,
що суд першої інстанції не вірно
застосував одночасно ст.237-1 КЗпП
України та ст.23 ЦК України колегія
суддів не приймає до уваги, оскільки
суд першої інстанції розглянув справу
в межах заявлених позивачем вимог у
відповідності до ст.11 ЦПК України (
а.с.1- 4). Доказів того, що діями ОСОБА_3
позивачу заподіяна моральна шкода не
надано.

Також колегія суддів не приймає до
уваги посилання апеляційної скарги на
те, що відповідач повинен внести до
трудової книжки ОСОБА_2 запис про
звільнення за ст.39 КЗпП України та
змінити дату звільнення з 30 травня на 4
червня 2013р., оскільки ОСОБА_2 був
звільнений на підставі його особистої
заяви ( за власним бажанням, звільнення
обумовлене переїздом на нове місце
проживання, тобто ст.38 КЗпП України) та
з дати з якої він просив його
звільнити ( а.с. 18).

Таким чином, колегія суддів вважає,
що доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1п.1, 308, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 29 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий
Л.І. Доценко

Судді
М.В. Процик

Л.А. Гірняк