Справа № 101/6276/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 року Алуштинський
міський суд Автономної Республіки
Крим у складі

головуючого судді - Гордєйчик Т.Ф.

при секретарі - Левченко К.В.

за участю адвоката - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Алушті цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод
у користуванні власністю шляхом
припинення права користування жилим
приміщенням, -

В С
Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3
звернулися до суду із зазначеним
позовом, у якому просили усунути
перешкоди в користуванні своєю
власністю - квартирою АДРЕСА_1 шляхом
припинення права користування
відповідачами жилим приміщенням
цієї квартири, мотивуючи тим, що
останні не проживають у спірному
жилому приміщенні із 2008 року, перестали
бути членами їхньої родини, при цьому
мають інше благоустроєне житло у
іншому місці .

Між тим, відповідачка та її син не
знімаються із реєстрації за вказаною
адресою, не сплачують комунальні
платежі за користування житловим
приміщенням даної квартири , чим
чиняться перешкоди позивачам у
користуванні квартирою належним чином,
оскільки не дозволяє їм
розпоряджатися квартирою на свій
розсуд та значно зменшує їхні законні
права щодо її володіння та
користування.

Відповідачка сповіщалася про
необхідність явки в судове засідання
у відповідності до вимог ст. 74 ч. 9 ЦПК
України через оголошення у пресі, про
що свідчить № 31 ( 5442) газети «Крымские
известия» за 19 люте 2014 року та № 31 (
5160) газети «Урядовий кур'єр» за 18 люте
2014 року .

Таким чином, вважається, що
відповідачка повідомлена про
необхідність явки до суду належним
чином.

Суд , заслухавши позивачів,
їхнього представника, свідка та
дослідивши надані матеріали справи,
прийшов до висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно з вимогами статей 10 та
11 ЦПК України суд розглядає цивільні
справи в межах заявлених позивачем
вимог та зазначених і доведених ним
обставин. Крім того, відповідно зі
статтею 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини , на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

На підставі наданих суду доказів
встановлено, що позивачам у
відповідності до свідоцтва про право
власності на житло від 30. 11. 2004 року
належить на праві власності в рівних
частках, а саме по 1/ 2 частці, квартира
АДРЕСА_1 міста Алушти ( а.с. 9). Вказане
право власності позивачів належним
чином зареєстроване, про що свідчить
Витяг про реєстрацію права власності
на нерухоме майно , виданого
Сімферопольським міжміським бюро
реєстрації і технічної інвентаризації
від 23. 12. 2004 року ( а.с. 10).

Згідно до адресної довідки
відповідачка ОСОБА_4 значиться
зареєстрованою разом із своїм сином
ОСОБА_5 за вказаною адресою із 21. 10. 2005
року ( а.с. 15), але зі слів позивачів та
свідка ОСОБА_6 не проживають у квартирі
із 2008 року, їхні особисті речі у
квартирі також відсутні.

Встановлено і підтверджено
документально, що відповідачка ОСОБА_4
перебувала у шлюбі із старшим сином
позивачки ОСОБА_7, який в подальшому 07.
10. 2009 року був розірваний ( а.с. 30).

На даний час ОСОБА_7 перебуває у
зареєстрованому шлюбі із 27. 03. 2010 року
з іншою жінкою ( а.с. 28), в період якого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилася
дитина донька ОСОБА_8 ( а.с. 29). ОСОБА_7
не мав і не має на даний час права
власності на вказану квартиру, із 30. 03.
2012 року значиться зареєстрованим у
місті Ялті, де і проживає разом із
новою сім'єю ( а.с. 32).

Позивачі у своєму позові
зазначають, що відповідачка із її сином
на даний час являються для них
сторонніми людьми . Таким чином, будь -
якого права на цю квартиру не мають.

Встановлено, що останні являлися
членами сім'ї ОСОБА_7, але на даний час
сім'я розпалася, у останнього інша
сім'я. Відповідачі за зазначеною
адресою не проживають, права власності
на цю квартиру так саме як і ОСОБА_7 не
мають. Отже, останні втратили право
користування жилим приміщенням цієї
квартир.

З цього питання існує усталена
практика Верховного суду України.

Так, відповідно до висновків ,
що містяться в ухвалах у справах : № 6-
10723св08, № 6- 2778св08, № 6- 55662св10, право
члена сім'ї власника будинку ( квартири)
користуватися цим житлом існує лише за
наявності у власника права приватної
власності на майно. Виникнення права
членів сім'ї власника будинку на
користування будинком ( квартирою) та
обсяг цих прав залежить від виникнення
у власника будинку ( квартири) права
власності на цей будинок ( квартиру), а ,
отже, припинення права власності на
будинок припиняє право членів його
сім'ї на користування цим будинком (
квартирою). Чинним законодавством
України не передбачено перехід права
та обов'язків попереднього власника до
нового власника в частині збереження
права користування житлом яченів сім'ї
колишнього власника у випадку зміни
власника.

Отже, права членів сім'ї
власника будинку ( квартири) на об'єкт
власності є похідним від прав самого
власника.

Оскільки ОСОБА_7, членом сім'ї
якого являлися відповідачі, не має
права власності на вказану квартиру,
то відповідачі також позбавленні
права на користування цією квартирою.

Отже, вимоги позивачів про
усунення їм перешкод у користуванні
вказаною квартирою саме шляхом
припинення права відповідачів щодо
користування нею являються
обґрунтованими і заснованими на
законі.

Так, згідно до статті 386 ЦК
України власник, який має підстави
передбачити можливість порушення
свого права власності іншою особою,
може звернутися до суду про заборону
вчинення нею дій, які можуть порушити
його право, або з вимогою про вчинення
певних дій для запобігання такому
порушенню.

Таким чином, захист права власності
гарантується законом, який надає
власнику право вимагати усунення будь -
яких порушень його прав, хоч би ці
порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння.

Способи захисту права власності
передбачені також нормами статей 16 та
391 ЦК України.

Права власника житлового будинку (
квартири) визначені статтею 383 ЦК
України та ст. 150 ЖК України , які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї ,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише на підставах,
передбачених законом.

Отже, у разі будь - яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном , власник
має право вимагати усунення
відповідних перешкод, зокрема шляхом
припинення права користування
житловим приміщенням.

Таким чином, обраний позивачами спосіб
захисту права власності шляхом
припинення права користування ОСОБА_4
та ОСОБА_5 жилим приміщенням вказаної
квартири не суперечить закону.

Такий висновок суду також
узгоджується із позицією Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ , який викладений у листі від 28. 01.
2013 року за № 24- 150/ 0/ 4- 13 «Про практику
застосування судами законодавства під
час розгляду цивільних справ про
захист права власності та інших
речових прав).

Таким чином, з огляду на наведене, суд
задовольняє позов у повному обсязі
заявлених вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 214-215 ЦПК України,
ст. 16 , 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК
України, листом Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28. 01. 2013 року за № 24- 150/ 0/ 4- 13
«Про практику застосування судами
законодавства під час розгляду
цивільних справ про захист права
власності та інших речових прав), суд, -

В И Р І Ш
И В :

Позов задовольнити .

Усунути перешкоди ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у
користуванні власністю - квартирою
АДРЕСА_1 шляхом припинення права
користування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 жилим
приміщенням квартири АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду АР Крим через
Алуштинський міський суд шляхом подачі
в 10 - денний строк з дня його оголошення
апеляційної скарги, а іншими особами,
які не були присутні в судовому
засіданні, в той же строк з дня
отримання копії мотивованого
рішення.

Суддя

Алуштинського міського суду
Т.Ф.
Гордєйчик