Справа № 1328/9514/12
Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/783/1098/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шумська Н.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючий суддя:
Шумська Н.Л.

судді:
Мацей М.М., Шандра М.М.

секретар: Олексів О.А.

особи, які беруть участь у справі:
ОСОБА_2, пр. ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові апеляційну
скаргу ПАТ «КБ «ПриватБанк» на рішення
Шевченківського районного суду
м.Львова від 06 листопада 2013 року за
позовом ОСОБА_4 правонаступником якої є
ОСОБА_2 до ПАТ «КБ «Приват Банк» про
визнання наслідків нікчемного
правочину, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Шевченківського районного
суду м.Львова від 06 листопада 2013 року
позов задоволено; визнано наслідки
нікчемного правочину, оформленого у
вигляді Заяви № DNH4KS1200084 від 07.07.2006 року,
поданій від імені ОСОБА_4 на отримання
кредиту у сумі 3060, 32 грн. у філії ЗГРУ КБ
«Приват Банк» на купівлю ТНС, а саме
Холодильника BOSH KSV 33606, вартістю 2468,00
грн. у торгівельно-сервісній мережі
Львівська Філія ТзОВ «Мережа
супермаркетів електроніки
«Домотехніка», сплату комісії КБ
«Приват Банк» та ТОВ «Приват Кредит» за
консультативні послуги, такими, що не
створюють юридичних наслідків крім
тих, що пов»язані з його нікчемністю.

Рішення суду оскаржив ПАТ «КБ
«ПриватБанк». В апеляційній скарзі
покликається на його незаконність та
необґрунтованість, а також є таким, що
винесено з порушенням норм
процесуального та матеріального права.
Зокрема зазначає, що строк позовної
давності закінчився 07.07.2009 року, а
позовну заяву подано лише 21.11.2012 року.
Отже, суд повинен був відмовити у
задоволенні позовних вимог у зв»язку
із пропуском строку позовної давності.
Крім того, обидві сторони фактично
вчинили дії, спрямовані на реальне
виконання умов договору і цей договір
не може вважатися нікчемним. Також
позичальник своїм особистим підписом
на заяві підтвердив свою згоду із тим
що ця заява разом із запропонованими
ПриватБанком Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам,
тарифами складає між сторонами
кредитно-заставний договір. Окрему
увагу звертає на ту обставину, що
відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України
сторони мають право укласти договір, в
якому містяться елементи різних
договорів. До відносин сторін у
змішаному договорі застосовуються у
відповідних частинах положення актів
цивільного законодавства про договори,
елементи яких містяться у змішаному
договорі, якщо інше не встановлено
договором або не випливає із суті
змішаного договору. Таким чином, навіть
у випадку, якщо суд першої інстанції
дійшов висновку про те, що умови не є
частиною укладеного договору, у нього
були відсутні законні підстави для
визнання нікчемним договору в цілому.
Просить рішення Шевченківського
районного суду м.Львова від 06 листопада
2013 року скасувати та ухвалити нове,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які
беруть участь у справі, з»ясувавши
обставини справи та перевіривши доводи
скарги, апеляційний суд знаходить
підстави для задоволення апеляційної
скарги та скасування рішення суду
першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про
задоволення позовних вимог про
визнання наслідків нікчемності
правочину такими, що не створюють
юридичних наслідків крім тих, що
пов»язані з його нікчемністю, суд
першої інстанції допустив неповноту
з»ясування обставин справи, порушення
норм матеріального права, що
підставами, передбаченими ч.1ст.309 ЦПК,
скасування рішення суду.

Висновок про нікчемність правочину -
кредитного договору суд першої
інстанції обґрунтовував ст.1055 ЦК
України, згідно якої кредитний договір
укладається у письмові формі, а
кредитний договір, укладений з
недодержанням письмової форми є
нікчемним. Однак суд не з»ясував та не
дав оцінки обставинам укладення
правочину, не застосував норму
матеріального права, яка підлягає
застосуванню у правовідносинах сторін.

Зокрема, згідно 207 ЦК України, правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялись сторони.

Як вбачається з матеріалів справи та
згідно встановлених обставин справи,
особа- позивальник ОСОБА_4 заповнила та
підписала документ із заголовком
«заява позичальника» про надання
строкового кредиту на суму 3060грн.32коп.
для купівлі холодильника в
торгівельній мережі супермаркетів
електроніки «Домотехніка» (а.с.5).
вказаний документ містить усі
реквізити договору про надання кредиту
для купівлі побутової техніки, істотні
умови договору, а саме розмір кредиту
3060,32грн., строк- 24 місяці до 07.07.2008року,
відсотки 2,09% у місяць на суму залишку,
умови внесення щомісячного платежу та
його розмір- 163,99 грн. на місяць. Цим
документом в розділі «банківські
послуги» також було обумовлено, що при
порушенні позичальником зобов»язань
по погашенню кредиту, позичальник
сплачує банку відсотки за користування
кредитом в розмірі 6% на місяць,
розрахованих від суми залишку
непогашеної заборгованості.

Таким чином, суд першої інстанції
допустив неправильне тлумачення та
порушення норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
спору.

Також обґрунтованими колегія суддів
вважає доводи апеляційної скарги з
покликанням на незастосуванням судом
першої інстанції норм матеріального
права, які передбачають свободу в
укладенні договору, вибору контрагента
та визначенні умов (ст.6, 627, 626, 628 ЦК
України).

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору (ст.638 ЦК
України).

Згідно ст.630 ЦК України, договором може
бути встановлено, що його окремі умови
визначаються відповідно до типових
умов договорів певного виду,
оприлюднених у встановленому порядку.

Договором приєднання, відповідно до
ст.634 ЦК України, є договір, умови якого
встановлені однією із сторін у
формулярах або стандартних формах,
який може бути укладений лише шляхом
приєднання другої сторони до
запропонованого договору в цілому.

Встановлено, що ОСОБА_4 підписала заяву,
що містить пункт, яким позичальник
засвідчує, що ознайомлений із умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам «розстрочка» та «стандарт» які
були надані йму у письмові формі. Також
позичальник своїм підписом за заяві
підтвердив свою згоду із тим, що заява
разом із запропонованими Банком
умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам тарифами складає між
сторонами кредитний договір.

Безспірним також є факт отримання
кредиту позичальником та придбання за
кредитні кошти обумовленого товару-
холодильника BOSH KSV 33606, вартістю 2468,00
грн. у торгівельно-сервісній мережі
Львівська Філія ТзОВ «Мережа
супермаркетів електроніки
«Домотехніка», яким володіє позивач на
даний час.

Слід звернути увагу на недоречність
формулювання позовної вимоги та
вживання юридичних термінів у
резолютивній частині рішення суду
першої інстанції щодо визнання
наслідків нікчемності правочину,
оскільки чинним законодавством
передбачено застосування наслідків
нікчемності правочину, а не визнання
таких.

Відтак суд першої інстанції не
визначив правовідношення сторін, не
встановив обставин, які мають значення
у справі, не провів оцінку доказів як
вимагає ст.212 ЦПК та не відобразив її у
мотивувальній частині рішення, що
свідчить про порушення також і
процесуальних норм.

Відповідно до ч.1ст.309 ЦПК України
апеляційний суд скасовує рішення суду
першої інстанції через неповноту
з»ясування обставин, що мають значення
у справі, допущені порушення норм
матеріального та процесуального права,
які є самостійними підставами для
скасування рішення суду.

Ухвалюючи нове рішення, апеляційний
суд, повно та всебічно перевіривши
обставини справи та доводи апеляційної
скарги, відмовляє у позові за
безпідставністю позовних вимог.
Обґрунтування вимог нікчемністю
правочину не ґрунтується на законі.
Апеляційним судом встановлено
дотримання письмової форми договору
згідно ст.207 ЦК України, укладення та
виконання визначених умов кредитного
договору у частині придбання позивачем
товару за кредитні кошти, з врахуванням
комісії за консультативні послуги.
Невиконання позичальником умов
договору у частині виконання
зобов»язань перед банком по поверненню
коштів та відсотків не може свідчити
про недійсність договору.

Керуючись ст.303, п.2ч.1ст.307, ч.1ст.309,
ч.2ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ «КБ «ПриватБанк»
задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду м.Львова від 06 листопада 2013 року
скасувати та ухвалити нове, яким у
позові ОСОБА_4, правонаступником якої є
ОСОБА_2, до ПАТ «КБ «Приват Банк» про
визнання наслідків нікчемного
правочину- відмовити повністю.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з дня проголошення й може
бути оскаржене протягом 20-ти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя
Н.Л. Шумська

Судді:
М.М. Мацей

М.М. Шандра