Провадження №2/748/48/14
Єдиний унікальний № 748/3801/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2014 року
м. Чернігів

Чернігівський районний суд
Чернігівської області у складі:

головуючого судді Козак В.І.,

при секретарі Барбаш К.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Чернігові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, про визнання особи такою, що
втратила право користування житлом та
зустрічним позовом ОСОБА_4 в інтересах
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод
в користуванні житловим будинком,
зобов'язання вчинити дії та вселення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в
якому просить визнати ОСОБА_3 таким, що
втратив право користування житловим
будинком АДРЕСА_2. В обґрунтування
позову зазначено наступне. ІНФОРМАЦІЯ_1
вона уклала шлюб з ОСОБА_3 Від шлюбу з
відповідачем мають дітей ОСОБА_6, 1995
року народження, та ОСОБА_7, 1997 року
народження. У вересні 1999 року за
рішенням Новозаводського районного
суду м. Чернігова шлюб між ними
розірваний, про що 28 вересня 1999 року в
книзі реєстрації актів про розірвання
шлюбу Чернігівського міського відділу
реєстрації актів було зроблено запис
за № 995. У 2007 році вона та відповідач
купили будинок за адресою: АДРЕСА_2. 05
липня 2007 року ОСОБА_3 подарував їй свою
частину будинку, про що свідчить
відповідний договір дарування,
зареєстрований приватним нотаріусом в
реєстрі за № 097722. 01 вересня 2012 року
ОСОБА_3 виїхав зі спірного будинку. З
того часу він жодного разу не з'являвся
за адресою АДРЕСА_2, де вона проживає з
дітьми. Всі обов'язки по утриманню
будинку виконує лише вона.

ОСОБА_3 звернувся із зустрічним
позовом, в якому просить зобов'язати
ОСОБА_1 не чинити йому перешкоди в
користуванні житловим будинком та
належними до нього господарськими
будівлями та спорудами, розташованим
за адресою: АДРЕСА_2, надати йому ключі
від вхідних дверей житлового будинку
та вселити його до житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_2.
Позов мотивований тим, що сторони
перебували у шлюбі, який згідно
свідоцтва серії НОМЕР_1 від 28.09.1999 року
було розірвано. Від шлюбу сторони мають
двох спільних дітей та під час
спільного проживання ОСОБА_3 вдочерив
доньку ОСОБА_1 ОСОБА_5, 1991 року
народження. Після розірвання шлюбу,
сторони продовжували спільно
проживати та вести спільне
господарство. На підставі договору
міни житла від 17.05.2007 року, ОСОБА_3
отримав у власність 1/5 частину
житлового будинку з надвірними
будівлями, що розташований за адресою:
АДРЕСА_2. 21.06.2007 року його місце
проживання будо зареєстровано за цією
адресою. Через деякий час згідно
домовленості між сторонами на підставі
договору дарування ОСОБА_3 подарував
ОСОБА_1 належну йому 1/5 частину
житлового будинку. Після укладення
договору дарування ОСОБА_3 продовжував
постійно проживати у спірному будинку
на законних підставах. Останнім часом
ОСОБА_3 працює охоронником в м. Києві за
вахтовим методом. В травні 2013 року, коли
ОСОБА_3 знаходився на роботі у м. Києві,
ОСОБА_1, зібравши в спірному будинку
деякі його особисті речі, викинула їх
на вулицю. Коли ОСОБА_3, в травні 2013 року,
повернувся з вахти додому за спірною
адресою, ОСОБА_1 не впустила його до
будинку, повідомивши при цьому, що
будинок йому більше йому не належить,
він більше в ньому мешкати не буде, його
речі в будинку відсутні. Надати ключі
від вхідних дверей будинку ОСОБА_1
категорично відмовилась. В спірному
будинку залишилися речі ОСОБА_3: два
дивани, два телевізори, газова плита, та
інші. У зв'язку з цим ОСОБА_3 в період
часу з травня 2013 року по теперішній час
вимушений тимчасово проживати у різних
сусідів, які мешкають неподалік від
спірного будинку, в тому числі у ОСОБА_8,
ОСОБА_9

У судовому засіданні ОСОБА_1, яка діє в
своїх інтересах та інтересах
неповнолітнього ОСОБА_6, та її
представник підтримали первісний
позов та просили його задовольнити з
вказаних підстав. У задоволенні
зустрічного позову просили відмовити,
оскільки вважають його
необґрунтованим.

ОСОБА_3 та його представник просили
відмовити у задоволенні первісного
позову. Зустрічний позов підтримали та
просили його задовольнити.

Треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6 (до зміни
прізвища та імені ОСОБА_7) та ОСОБА_7
(діти сторін, котрі зареєстровані за
спірною адресою і є співвласниками
будинку) просили задовольнити
первісний позов і відмовити у
задоволенні зустрічного. Зазначили, що
їх батько не проживає з ними у будинку з
вересня 2012 року.

ОСОБА_5 при цьому пояснила, що позивач
не створювала жодних перешкод у
користуванні будинком. Натомість,
відповідач у вересні 2012 року забрав
свої речі і пішов з дому, пояснивши, що
він іде до іншої жінки. З тих пір він
жодного разу не приходив. У новорічну
ніч на 2013 рік вся сім'я була вдома,
батька з ними не було.

ОСОБА_7 також додав, що він чітко
пам'ятає, що батько разом з товаришем
ОСОБА_10 01 вересня 2012 року забрав свої
речі і пішов з дому.

Свідок ОСОБА_11 (голова Левковицької
сільської ради) суду пояснила, що
с.Зайці, де знаходиться спірний
будинок, підпорядковано Левковицькій
сільській раді. Восени 2013 року вона
разом з секретарем сільради ОСОБА_12
приходили до спірної будівлі складати
акт не проживання відповідача. У
будинку вони не бачили особистих речей
ОСОБА_3, коли вона звернулася до сусідів
з приводу підписання акту, то ті
відмовилися, бо бояться помсти
відповідача.

Свідок ОСОБА_12 (секретар Левковицької
сільської ради) надала аналогічні
пояснення.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що
приблизно з вересня 2012 року ОСОБА_3 крив
дах на її будинку, при цьому він жив у
неї в гаражі. Потім коли похолодало він
пішов жити до односельця. Взагалі дах
крили близько півроку. Весь цей час
ОСОБА_3 періодично жив у неї. Він
говорив, що дружина та діти не пускають
його додому.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що він є
сусідом відповідача. Відповідач живе
не за місцем реєстрації. Його діти
повикидали речі у травні 2012 року. Весь
цей час він живе по людях.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що з ОСОБА_3
у них дружні відносини, вони сусіди.
Бачив, як речі відповідача викидали на
вулицю, але не пам'ятає, чи це був
травень 2012 року, чи 2013 року, але точно
перед тим, як він крив дах у будинку
ОСОБА_9.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що вони
разом з ОСОБА_3 два місяці їздили на
заробітки до м. Києва. Перед новим 2013
роком вони разом з відповідачем
приїхали з роботи і у м. Чернігові
випадково зустріли позивачку, їхали
разом на автобусі у село. По виходу з
автобусу він пішов в одну сторону, а
відповідач з позивачкою в іншу. Через
деякий час відповідач просився у нього
пожити.

Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16, котрі
товаришують з ОСОБА_6, суду пояснили, що
вони досить часто бувають у спірному
будинку в гостях з вересня 2012 року.
Відповідача жодного разу вони не
бачили.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
свідків, дослідивши матеріали справи,
приходить до наступного висновку.

Права власника житлового будинку
(квартири), визначені ст. 383 ЦК України,
та ст. 150 Житлового Кодексу України, які
передбачають право власника
користуватися житлом для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд.

Як встановлено судом, сторони
перебували у шлюбі, котрий було
розірвано 28 вересня 1999 року. (а.с.7)

Після розірвання шлюбу сторони
продовжували проживати разом.

На підставі договору міни житла від 17
травня 2007 року сторони здійснили
відчуження квартири АДРЕСА_1 та
придбали житловий будинок з надвірними
будівлями, що розташований за адресою:
АДРЕСА_2, і стали власниками по 1/5
частині домоволодіння. (а.с.58)

Як вбачається з розписки ОСОБА_3 від 18
травня 2007 року, за 1/5 частину житла, яку
зобов'язується подарувати дітям, він
отримав 4 300 доларів США. Претензій до
колишньої дружини він не має, також не
має претензій щодо житла в АДРЕСА_2.
Крім того, у розписці на отримані гроші
ОСОБА_3 зобов'язався купити собі
будинок в АДРЕСА_3.

З 21 червня 2007 року ОСОБА_3
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.
(а.с.10)

Згідно договору дарування від 05 липня
2007 року ОСОБА_3 подарував ОСОБА_17, яка
згодом змінила прізвище на ОСОБА_6
(а.с.9), належну йому 1/5 частину будинку
за адресою: АДРЕСА_2. (а.с.8)

У судовому засіданні ОСОБА_3
підтвердив, що вони з колишньою
дружиною продали квартиру в м.
Чернігові та купили спірний будинок в
с. Зайці і за свою 1/5 частину житла він
отримав вказані у розписці кошти, на
котрі збирався купити будинок на
батьківщині, де мешкають його батьки.
Він навіть поїхав до Білорусії та
сплатив завдаток за будинок, але потім
повернувся у с. Зайці.

Ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, до якої
Україна приєдналася 17.07.97 року
відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97
року «Про ратифікацію Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року, Першого протоколу та
протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції»,
закріплено принцип непорушності права
приватної власності, який означає
право особи на безперешкодне
користування своїм майном та закріплює
право власника володіти, користуватися
і розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд учиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК
України).

Як зазначалося вище, ОСОБА_3
скористався своїм правом
розпорядитися житлом, за що отримав від
ОСОБА_1 кошти на купівлю власного
будинку, але не скористався таким
правом придбання житла та продовжував
мешкати у спірному будинку.

Як пояснила позивачка, відповідач не
проживає у будинку з вересня 2012 року. Це
також підтвердили і треті особи - діти
сторін та співвласники будинку.

З пояснень свідків ОСОБА_13, ОСОБА_10 та
ОСОБА_9 вбачається, що відповідач не
проживає за місцем реєстрації з часу,
коли почав крити дах будинку ОСОБА_9,
тобто з вересня 2012 року.

Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 зазначили, що
досить часто бувають у спірному
будинку з вересня 2012 року. Відповідача
жодного разу вони не бачили.

Відповідно до ст.ст. 2 та 3 Закону
України „Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні" № 1382-ІУ від 11.12.2003 року
громадяни України вправі вільно
обирати місце свого проживання чи
перебування.

За таких обставин, у судовому засіданні
знайшов своє підтвердження факт не
проживання відповідача за первісним
позовом у спірному будинку з вересня 2012
року.

ОСОБА_1 у судовому засіданні зазначила,
що від вхідних дверей спірного будинку
є тільки один ключ, котрий вона та діти
постійно кладуть в обумовлене місце в
господарстві. Це місце ніколи не
змінювалося і ОСОБА_3 обізнаний, де
знаходиться ключ. Але з вересня 2012 року
він не приходив до будинку.

Той факт, що відповідач обізнаний про
місце знаходження ключа від дверей
будинку, підтвердив останній особисто
у судовому засіданні та зазначив, що з
тих пір як він пішов з будинку, жодного
разу туди не з'являвся.

За таких обставин, не зрозуміло, які ж
перешкоди чинилися ОСОБА_1 у
користуванні відповідачем житлом, якщо
він з власної волі не повертався до
спірної будівлі.

До правоохоронних органів з метою
усунення перешкод у користуванні
спірним житлом ОСОБА_3 не звертався і
наявність таких перешкод суду не
доведено.

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін
відповідно до вимог ч. 1 ст. 10 ЦПК
України.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом (ч. 3 ст. 10 ЦПК України).

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18.12.2009 р. №14
«Про судове рішення у цивільній
справі», рішення є законним тоді, коли
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до статті 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Приписами ч.2 ст. 405 ЦК України
визначено, що член сім'ї власника житла
втрачає право на користування житлом у
разі відсутності члена сім'ї без
поважних причин понад один рік, якщо
інше не встановлено домовленістю між
ним і власником житла або законом.

Відповідач не є членом сім"ї позивачки.

Норма закону яка б регулювала порядок
визнання особи, яка не є членом сім'ї
власника (чи наймачем), такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням в діючому законодавстві,
зокрема ЖК УРСР та ЦК України не
передбачена, з огляду на це, слід
застосувати аналогію закону, зокрема,
ст.405 ЦК України.

Виходячи з вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_3 про усунення перешкод у
користуванні будинком та вселення є
необґрунтованими та такими, що
задоволенню не підлягають.

Натомість вимоги ОСОБА_1 про визнання
ОСОБА_3 таким, що втратив право
користування житловим будинком
АДРЕСА_2, знайшли своє підтвердження у
судовому засіданні та підлягають
задоволенню, оскільки відповідач не
проживає в спірному жилому приміщенні
без поважних причин понад 1 рік.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житлом, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням - будинком АДРЕСА_2.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
усунення перешкод в користуванні
житловим будинком, зобов"язання
вчинити дії та вселення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Чернігівської області через
Чернігівський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
В.І. Козак