АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/750/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Бабаніна В.А. Доповідач - Слоквенко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської
області у складі:

Головуючого: - Слоквенка Г.П.,

Суддів: - Максюти Ж.І.,
Кочкової Н.О.,

при секретарі: Пантелеєвій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6 про визнання права власності на
1/2 частину спільного сумісного майна
подружжя, за апеляційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 14 листопада 2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2012 року ОСОБА_5 звернулась
до суду з даним позовом посилаючись на
те, що вона з ОСОБА_6 перебувала у
фактичних шлюбних відносинах з 1999 до
кінця грудня 2009 року. Шлюб між ними не
було зареєстровано. У 2000 році позивач
та відповідач переїхали в будинок по
АДРЕСА_1, власником якого є мати
відповідача - ОСОБА_7 За час спільного
проживання ними сумісно було придбано:
холодильник „ Атлант" вартістю 2300 грн.;
телевізор „LG" вартістю 1400 грн.;
комп'ютер вартістю 7500 грн.;
мікрохвильова піч вартістю 1200 грн.;
пральна машина „Whirpool" вартістю 2200 грн.;
фотоапарат вартістю 1100 грн.; DVD плеєр
ВВК вартістю1200 грн; витяжка вартістю 500
грн; ванна кімната (сантехніка, кахель,
ремонт) 11500 грн; вікна „ Internovo" -8 штук на
сумму 11000 грн.; індивідуальне опалення (
двухконтурний котел, труби, радіатори
опалення) вартістю11000 гривень;
будівельні матеріали для будівництва
гаража на суму-2000грн. всього на 50900
гривень. Просила суд стягнути з ОСОБА_6
? частину спільно нажитого майна, а саме
- 25450 грн.( а.с.3-4 ).

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 14 листопада 2013 року позов
ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 1/2 частину
вартості спільного майна - 3600 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5
судові витрати в розмірі 229, 40 грн. В
задоволенні інших позовних вимог
відмовлено ( а.с.98-100 ).

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог( а.с. 101-102 )

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід задовольнити з наступних
підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що що з
ОСОБА_6 перебувала у фактичних шлюбних
відносинах з 1999 до кінця грудня 2009 року,
без реєстрації шлюбу. Від шлюбу мають
сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1. Спочатку жили
у матері відповідача, у 2000 році
переїхали в будинок по АДРЕСА_1, який
належить матері відповідача - ОСОБА_7 як
спадок від батьків. Почали робити
ремонт в будинку за свої кошти. За час
спільного проживання ними було
придбано: холодильник Атлант" вартістю
2300 грн.; телевізор „LG" вартістю 1400 грн.;
комп'ютер вартістю 7500 грн.;
мікрохвильова піч вартістю 1200 грн.;
пральна машина „Whirpool" вартістю 2200 грн.;
фотоапарат вартістю 1100 грн.; DVD плеєр
ВВК вартістю1200 грн; витяжка вартістю 500
грн; ванна кімната ( сантехніка,
кахель,ремонт) 11500 грн; вікна „ Internovo" -8
штук на сумму 11000 грн.; індивідуальне
опалення ( двухконтурний котел, труби,
радіатори опалення) вартістю11000
гривень; будівельні матеріали для
будівництва гаража на суму-2000грн.
всього на 50900 гривень. При зверненні до
суду із позовом ОСОБА_5 зазначила, що
документи на перераховане майно
знаходяться у відповідача та він їх не
надає.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд 1 інстанції посилався на показання
свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11 які
стверджували, що в будинку по АДРЕСА_1
було майно, яким користувалися ОСОБА_5
та ОСОБА_6, однак воно було досить старе,
у зв'язку із чим позивач та відповідач
поступово купували сучасну техніку.
ОСОБА_11 не є родичкою позивача і не
перебуває в неприязних стосунках з
відповідачем, що підтверджено
останнім. В свою чергу суд не надав
належної уваги показанням свідків
ОСОБА_9, ОСОБА_7 які стверджували, що
сторони нічого не купували, а
користувались лише майном, що
залишилось в будинку від батьків
матері відповідача - ОСОБА_7 Однак
особи, що були допитані в якості свдків,
не пояснили суду звідки з'явилось майно
в будинку, яке це майно та за чиї кошти
воно було придбане.

Крім того, оскільки відповідач
заперечував наявність майна, та
зазначав що встановити його
знаходження чи відсутність у нього
можливості немає, суд вважав, що
вартість частки позивача у майні
повинна бути стягнута з відповідача.

Проте з такими висновками суду
погодитись не можна.

Згідно з ч. 1 ст. 57 СК України особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
є майно, набуте нею, ним до шлюбу, майно,
набуте нею, ним за час шлюбу, але на
підставі договору дарування або у
порядку спадкування, майно, набуте нею,
ним за час шлюбу, але на кошти, які
належали їй, йому особисто.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду від 21.12.2007 року № 11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання.

Позивачем не надано жодного належного
доказу про те, що вони з відповідачем
купували спірне майно за спільні кошти.
В матеріалах справи містяться лише
копії накладних та товарних чеків щодо
купівлі певних будівельних матеріалів,
однак в зазначених документах не
зазначені дані покупця, а лише назва
товару та сума. У зв'язку із зазначеним
немає підстав стверджувати за чиї саме
кошти купувались зазначені будівельні
матеріали.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК
України сторона зобов'язана довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог.
Встановлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати те, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Таким чином, висновки суду першої
інстанції про часткове задоволення
позовних вимог та стягнення з
відповідача суми у розмірі 3600 грн. не є
обґрунтованими, рішення суду першої
інстанції ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права
та підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в повному
обсязі у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 309, 316 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 -
задовольнити.

Рішення Нікопольського міськрайонного
суду Дніпропетровської області від 14
листопада 2013 року - скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: