АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/3090/2014
Головуючий у 1 інстанції - Чех Н.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі

у складі головуючого судді
Музичко С.Г.

суддів
Кравець В.А., Семенюк Т.А.
при секретарі
Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2
на рішення Дніпровського районного
суду м. Києва від 11 грудня 2013 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про
виселення з житлового приміщення,
зобов'язання знятися з реєстраційного
обліку,

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 11 грудня 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_1, до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про
виселення з житлового приміщення,
зобов'язання знятися з реєстраційного
обліку - відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що
03.03.2003 року ОСОБА_1 придбала у власність
на підставі договору купівля-продажу
квартиру АДРЕСА_1, яку в 14.05.2004 року
подарувала ОСОБА_5, який є її сином.

14 липня 2005 року за згодою ОСОБА_5, який
на той час був власником спірного
житла, відповідно до договору
дарування, були зареєстровані
відповідач ОСОБА_3 та її син від
першого шлюбу ОСОБА_4.

Також судом першої інстанції
встановлено, ОСОБА_5. з жовтня 1997 року
по жовтень 2011року перебував в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3Після
розірвання шлюбу відповідачі постійно
проживають у спірній квартирі.

31 жовтня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5
було укладено договір про розірвання
договору дарування, за яким позивачу
було повернуто у власність зазначену
квартиру.(а.с.10)

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимоги, суд першої інстанції керувався,
ст..60 ЦПК України та виходив з того, що
позивачем не надано беззаперечних
доказів порушення відповідачем її прав
як власниці будинку, а вимоги про
виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 що
проживали в будинку та були
зареєстрована в ньому з дозволу
позивача, порушує житлові права
відповідачки, яка іншого житла не має.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 11.12.2013 та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити повному обсязі. В
обґрунтування своїх вимог посилається
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права.

В судовому засіданні апеляційного суду
позивач ОСОБА_1 та її представник
ОСОБА_2 просили задовольнити
апеляційну скаргу з наведених у ній
доводів. Відповідач ОСОБА_3 та її
представник ОСОБА_6, просили відхилити
апеляційну скаргу, вважаючи рішення
суду першої інстанції законним та
обґрунтованим. Третя особа
ОСОБА_5просили задовольнити апеляційну
скаргу, рішення Дніпровського
районного суду м.Києва від 11.12.2013 року
скасувати ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених в суді першої інстанції
вимог, колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав

Судом встановлено, що відповідно до
договору купівлі-продажу, квартира
АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві
власності.(а.с.8)

14 липня 2005 року за згодою ОСОБА_5, який
на той час був власником спірного
житла, відповідно до договору
дарування, були зареєстровані
відповідач та її син від першого щлюбу
ОСОБА_4

Рішенням Дніпровського районного суду
м.Києва від 07.10.2011 року шлюб між
відповідачем та третьої особою ОСОБА_5
було розірвано.

31 жовтня 2012 року між позивачем ОСОБА_1
та ОСОБА_5 було укладено договір про
розірвання договору дарування.

Як встановлено судом, на даний час в
квартирі АДРЕСА_1 залишається
зареєстрованою та проживає відповідач
ОСОБА_3, яка є колишньою дружиною,
колишнього власника квартири ОСОБА_5,
що підтверджується довідкою форми № 3
(а.с.7).

Судом встановлено і не заперечується
сторонами, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4
проживають у вказаній квартирі,
зареєстровані в ній, не бажають
виселятися та зніматися з
реєстраційного обліку, чим створює
перешкоди для позивача у здійсненні
ними права власності на спірну
квартиру.

Згідно із ст. 41 Конституції
Україникожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.

Власникові, згідно із ст. 317 ЦК
України, належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Статтею 319 ЦК Українипередбачено,
що власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 391 ЦК
Українивласник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Ураховуючи, що право користуванням
відповідачів спірною квартирою є
похідним від права власності
колишнього власника цього житла
ОСОБА_5, за згоди якого вони вселились в
цю квартиру, то у зв'язку з відчуженням
квартири колишнім її власником
відповідачі втратили право
користування нею, а тому підлягають
виселенню за позовом власника цього
нерухомого майна, який в силу закону
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач неодноразово зверталися до
відповідачів з вимогою про звільнення
(виселення) зі спірної квартири, про що
не заперечувала і ОСОБА_3 в суді
апеляційної інстанції.(а.с.17,19)

Відповідно до ст. 109 ЖК України,
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку.

Як вбачається зі змісту позовної заяви,
позивач просила зобов'язати
відповідачів усунути перешкоди у
користуванні власністю, зокрема,
знятися з реєстраційного обліку за
даною адресою.

Судом встановлено, що відповідачі, на
час розгляду справи судом, залишаються
бути зареєстрованими в спірному
життлі, чим порушують такими діями
права позивача.

Питання про зняття особи з реєстрації
регулюється спеціальним Законом
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні».

Відповідно до ст.ст. 3, 9 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»,
реєстрація - внесення відомостей до
паспортного документа про місце
проживання або місце перебування із
зазначенням адреси житла особи та
внесення цих даних до реєстраційного
обліку відповідного органу спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань реєстрації,
зняття з реєстрації місця перебування
особи здійснюється за її
повідомленням.

Приймаючи до уваги те, що реєстрація
відповідачів та їх проживання у
спірній квартирі, власником якої є
позивач, перешкоджає їй в повній мірі
розпоряджатися своїм майном,
користуватися квартирою, суд вважає за
можливе задовольнити апеляційну
скаргу та позовну заяву ОСОБА_1 та
усунути перешкоди в користуванні
власністю шляхом виселення та зняття з
реєстраційного обліку у спірній
квартирі ОСОБА_3 та ОСОБА_4

На підставі викладеного, керуючись ст.
303, 304, 313-317 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 11 грудня 2013 року скасувати
та ухвалити нове рішення наступного
змісту.

Виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 усунути
перешкоди ОСОБА_1 у користуванні
квартирою АДРЕСА_1 шляхом зняття з
реєстраційного обліку.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили негайно, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня його
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді