Справа № 0306/3153/12 Головуючий у 1
інстанції: Бондар В.М. Провадження №
22-ц/773/319/14 Категорія: 2 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Антонюк К. І.,

суддів - Лівандовської-Кочури Т.В.,
Овсієнко А.А.,

при секретарі - Черняк О.В.,

з участю: представника відповідача -
Сміховського В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за заявою приватного
підприємства «Люблинецьбуд» про
перегляд за нововиявленими
обставинами ухвали Ковельського
міськрайонного суду від 29.05.2012 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до приватного
підприємства «Люблинецьбуд» про
стягнення статутної частки та визнання
права власності на майно за
апеляційною скаргою приватного
підприємства «Люблинецьбуд» на ухвалу
Ковельського міськрайонного суду
Волинської області від 25 грудня 2013
року,

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2012 року ОСОБА_2 звернулась з
позовом до приватного підприємства
«Люблинецьбуд» про стягнення належної
їй частки у статутному фонді
підприємства в розмірі 75 994,30 грн. та
визнання за нею право власності на
виділені їй в натурі об'єкти нерухомого
та рухомого майна, які виділені в її
користь рішенням загальних зборів ПП
«Люблинецьбуд».

Під час судового розгляду справи
ухвалою Ковельського міськрайонного
суду від 29.05.2012 року визнано мирову
угоду укладену між позивачем ОСОБА_2 та
Приватним підприємством
«Любленецьбуд»в особі в.о. директора
ПП. «Люблинецьбуд» Мартинюка Ю.М. за
умовами якої: визнано за позивачем
ОСОБА_2 право власності на об'єкти
нерухомого та рухомого майна, які
виділені на користь позивача рішенням
загальних зборів засновників ПП
«Люблинецьбуд» від 04.05.2012 року, як
частка у майні підприємства, що є
пропорційною частці позивача у
статутному фонді підприємства і
визначена за даними балансу,
складеного на момент виходу позивача
із числа засновників ПП «Люблинецьбуд»
та становить 17.85 % в майні
підприємства, а саме: на незавершену
будівництвом частину головного
корпусу А -1 (формувальний цех)
загальною площею 4972,6 кв.м., що
розташований по АДРЕСА_1 і вартість
якого становить 1304111,90 грн.; кран КС
-4361А, № НОМЕР_1, 1991 року випуску,
вартістю 21738,44 грн., комп'ютерну
техніку - системний блок вартістю 600,74
грн., ноутбук ASUS вартістю 996,52 грн. і
монітор PHILIPS, вартістю 180,01 грн.

Відповідач ПП «Люблинецьбуд»
зобов'язувався передати вказані
об'єкти рухомого та нерухомого майна
позивачеві та сплатити на користь
ОСОБА_2 належну їй частку в статутному
фонді підприємства в сумі 75994,30
гривень до 15 червня 2012 року.
Провадження у даній справі закрито.

04 жовтня 2013 року ПП «Люблинецьбуд»
звернулось з заявою про скасування
ухвали суду від 29 травня 2012 року, якою
затверджено мирову угоду у зв'язку з
нововиявленими обставинами. Заяву
обгрунтовано тим, що рішенням
апеляційного суду від 05.09.2013 року
визнано недійсним рішення загальних
зборів засновників ПП «Люблинецьбуд»
від 04.05.2012 року, що є істотною
обставиною, яка не була відома
відповідачу у справі на час розгляду
справи.

Ухвалою Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 25 грудня 2013
року заяву приватного підприємства
«Люблинецьбуд» залишено без
задоволення.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду,
приватне підприємство «Люблинецьбуд»
в особі директора Сміховського В.І.
подало апеляційну скаргу, покликаючись
на порушення норм процесуального
права, просить скасувати ухвалу та
задовольнити заяву ПП «Люблинецьбуд»
про перегляд судового рішення у зв'язку
з нововиявленими обставинами.

Колегія суддів перевіривши законність
та обґрунтованість ухвали суду
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід задовольнити, ухвалу
скасувати і направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Залишаючи заяву ПП «Люблинецьбуд» про
перегляд ухвали Ковельського
міськрайонного суду від 29.05.2012 року за
нововиявленими обставинами без
задоволення суд прийшов до висновку, що
обставини, на які покликається
приватне підприємство не є
нововиявленими, а новими, і тому
відсутні правові підстави для
задоволення заяви.

З такими висновками суду погодитись не
можна, оскільки ці висновки суперечать
вимогам закону та не відповідають
матеріалам справи.

Згідно з ст. 361 ЦПК України підставами
для перегляду рішення, ухвали суду чи
судового наказу у зв'язку з
нововиявленими обставинами є, зокрема,
істотні для справи обставини, що не
були і не могли бути відомі особі, яка
звертається із заявою, на час розгляду
справи.

У п. 3 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про застосування цивільного
процесуального законодавства при
перегляді судових рішень у зв'язку з
нововиявленими обставинами» від 30
березня 2012 року № 4 (далі - Постанова)
судам роз'яснено, що нововиявлені
обставини - це юридичні факти, які мають
істотне значення для розгляду справи
та існували на час розгляду справи, але
не були і не могли бути відомі заявнику,
а також обставини, які виникли після
набрання судовим рішенням законної
сили та віднесені законом до
нововиявлених обставин (частина друга
статті 361 ЦПК України).

Нововиявлені обставини мають
підтверджуватися фактичними даними
(доказами), що в установленому порядку
спростовують факти, покладені в основу
судового рішення. Суд має право
скасувати судове рішення у зв'язку з
нововиявленими обставинами лише за
умови, що ці обставини можуть вплинути
на юридичну оцінку обставин, здійснену
судом у судовому рішенні, що
переглядається.

При вирішенні питання про перегляд
судового рішення у зв'язку з
нововиявленими обставинами суд має
виходити з визначених ч. 2 ст. 361 ЦПК
України підстав, перелік яких є
вичерпним і розширеному тлумаченню не
підлягає, та дотримання заявником умов,
що містяться у ст. ст. 362, 364 ЦПК України.

Судове рішення не може переглядатись у
зв'язку з нововиявленими обставинами у
разі якщо обставини, передбачені ч. 2 ст.
361 ЦПК України, відсутні, а є підстави
для перегляду судового рішення в
апеляційному чи касаційному порядку
або Верховним Судом України, а також
якщо обставини, визначені ч. 2 ст. 361 ЦПК
України, були або могли бути відомі
заявникові на час розгляду справи.

Звертаючись до суду з позовом, позивач
обґрунтовував свої вимоги тим, що
відповідачем в добровільному порядку
не виконується рішення загальних
зборів ПП «Люблинецьбуд» від 04.05.2012
року, яким виділені їй в натурі об'єкти
нерухомого та рухомого майна,
затверджена їх вартість.

Закриваючи провадження у справі в
зв'язку з визнанням мирової угоди, суд
першої інстанції виходив з того, що
умови мирової угоди не суперечать
закону, відповідним пунктам 4.5, 4.5.4., 7.3.
Статуту підприємства, оскільки зборами
засновників від 04.05.2012 року задоволено
заяву позивача про вихід з числа
засновників, передано належну частку у
статутному фонді підприємства та
майнову частку в натурі, погоджено
вартість майна.

Основним документом, що регулює
діяльність ПП «Люблинецьбуд» є Статут,
затверджений протоколом № 5 загальних
зборів засновників від 14.09.2011 року.

Відповідно до п.п. 7.2., 7.3. Статуту
засновник має право вийти з
підприємства, повідомивши інших
засновників про свій вихід не пізніше
ніж за місяць до виходу. Засновник, який
виходить із підприємства має право
одержати вартість частки майна,
пропорційну його частці у статутному
фонді підприємства, визначеними за
даними балансу, складеного на момент
виходу цього засновника.

За домовленістю між засновником та
підприємством виплата вартості майна
може бути замінена переданням майна в
натурі. Таке майно передається за
вартістю, яка затверджується
загальними зборами.

Згідно рішення загальних зборів
засновників ПП «Люблинецьбуд»,
оформленого протоколом від 04.05.2012 року,
у зв'язку з заявою ОСОБА_2 про вихід із
числа засновників видано належну їй
частку статутного фонду, що становить 75
994,30 грн. та майнову частку в натурі, а
саме: об'єкти незавершеного
будівництва та рухоме майно з
зазначенням вартості майна.

Отже, зміст вищезазначених документів
та положень Статуту свідчить, що
рішення зборів засновників від 04.05.2012
року, на підставі якого визнано між
сторонами мирову угоду, має істотне
значення для прийняття судом судового
рішення про визнання мирової угоди,
оскільки вирішення питань щодо
передання майна в натурі та
затвердження його вартості віднесено
до компетенції загальних зборів
засновників.

Рішенням апеляційного суду Волинської
області від 05.09.2013 року рішення
загальних зборів засновників ПП
«Люблинецьбуд», які оформлені
протоколом від 04.05.2012 року визнано
недійсним.

Юридичні факти, які свідчили про
недійсність рішення зборів
засновників від 04.05.2012 року, які мали
важливе значення для справи, існували
на час постановлення судом ухвали від
29.05.2013 року, однак не були і не могли
бути відомі заявнику та суду, оскільки
були виявлені та встановлені рішенням
апеляційного суду від 05.09.2013 року, тому
колегія суддів вважає, що ці обставини
відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України є
нововиявленими, що є підставою для
перегляду судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що ухвала суду від 25.12.2013 року
постановлена з порушенням норм
процесуального права та підлягає
скасуванню з передачею справи для
продовження її розгляду до суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В
А Л И Л А :

Апеляційну скаргу приватного
підприємства «Люблинецьбуд»
задовольнити частково.

Ухвалу Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 25 грудня
2013 року в даній справі скасувати і
направити справу для продовження її
розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
кримінальних та цивільних справ
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий

Судді: