Справа №200/3762/13-ц
Провадження № 2/200/2052/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року Бабушкінський
районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді
Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Данильченко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права
власності на житлове приміщення
квартири, зобов»язання не чинити
перешкоди в користуванні квартирою
шляхом вселення, зобов»язання укласти
договір про надання послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій, за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Головного управління
державної міграційної служби в
Дніпропетровській області про
визнання таким, що втратив право
проживання в квартирі та зобов»язання
скасувати державну реєстрацію, -

В С Т А
Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
з вищезазначеним позовом. В
обґрунтування заявлених позовних
вимог з урахуванням уточнень ОСОБА_1
посилається на те, що 08.09.1990 року між ним
та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. В
період перебування у шлюбі ним, ОСОБА_2
та ОСОБА_3 була приватизована
трикімнатна квартира за адресою
АДРЕСА_3, яка належить їм на праві
спільної сумісної власності. 25.12.2008
року шлюб між ним та ОСОБА_2 було
розірвано, домовленості з
відповідачами щодо користування
квартирою ними не досягнуто, між ними
склалися такі відносини, що
унеможливлюють його проживання в
квартирі.

ОСОБА_1 посилається на те, що
рішенням Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 24.10.2013
року у справі №2-243/2011 були задоволені
його позовні вимоги до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про визнання права користування
квартирою, відповідачів зобов»язано не
чинити перешкоди в користуванні
квартирою, визначений порядок
користування квартирою та виділена в
його користування житлова кімната 5,
площею 10,2 кв.м.; коридор, площею 10,6 кв.м.,
кладова, площею 1,3 кв.м., кухня, площею 8,9
кв.м., ванна, площею 2,8 кв.м., вбиральня,
площею 0,9 кв.м., залишені в загальному
користуванні. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до цього
часу не отримують свідоцтво про право
власності на спірну квартиру, видане на
підставі розпорядження органу
приватизації та технічний паспорт. Як
співвласник квартири він позбавлений і
обмежений в реалізації своїх прав
здійснення власністю, передбачених
законом, він не може зареєструвати на
свою житлову площу свою дитину,
вселитися в квартиру, користуватися
житлово-комунальними послугами,
укласти договір про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, продати свою
частину в квартирі. Не виконують
відповідачі і вказане рішення
апеляційного суду, продовжують чинити
перешкоди в користуванні спірною
квартирою, його права на квартиру не
визнають.

Позивач також зазначає, що в
зв»язку з тим, що 1/3 частину квартири
неможливо виділити в натурі, він має
намір відступити від принципу рівності
часток, переданих йому в порядку
приватизації квартири. Житлове
приміщення №5, площею 10,2 кв.м., в
квартирі багатоквартирного будинку є
окремим об»єктом нерухомого майна,
придатне і призначене для постійного
проживання в ньому і права на нього він
може зареєструвати в Єдиному реєстрі
речових прав на нерухоме майно.

Позивач просить визнати за ним
право приватної власності на житлове
приміщення №5 квартири АДРЕСА_3,
житловою площею 10,2 кв.м., загальною
площею 17,4 кв.м.; зобов»язати ОСОБА_2,
ОСОБА_3 не чинити перешкоди в
користуванні ним квартирою АДРЕСА_3
шляхом вселення його у вказану
квартиру; зобов»язати Комунальне
підприємство «Жилсервіс-2»
Дніпропетровської міської ради
укласти з ним договір про надання
послуг з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій на житлове
приміщення №5, площею 10,2 кв.м.,
загальною площею 17,4 кв.м., в квартирі
АДРЕСА_3 із відкриттям особового
рахунку, стягнути з відповідачів на
його користь понесені витрати по
справі.

ОСОБА_2 звернулася до суду з
зустрічним позовом, в яклму просила
визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право
мешкання у квартирі АДРЕСА_3,
зобов»язати Головне управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області в особі
Бабушкінсьокго районного відділу у
м.Дніпропетровську скасувати державну
реєстрацію ОСОБА_1 за вказаною адресою.
Даний позов був об»єднаний судом із
позовом ОСОБА_1

В обґрунтування своїх позовних
вимог позивач ОСОБА_2 посилається на те,
що вона є відповідальним
квартиронаймачем вказаної квартири і
постійно мешкає за цією адресою з 1979
року на підставі обмінного ордеру №3045
від 01.10.1979 року. ОСОБА_1 був
зареєстрований за цією адресою як її
чоловік для працевлаштування. 20.12.2006
року ОСОБА_1 добровільно вибув на інше
постійне місце проживання до своєї
матері ОСОБА_4 в АДРЕСА_2, яка раніше
була отримана і на нього, самостійно
прийнявши рішення про їх розлучення.
13.09.2007 року він подав заяву до КЖЕП №36
м.Дніпропетровська, в якій зазначено,
що у спірній квартирі не мешкає,
квартира не приватизована. Впродовж
тривалого часу з 2006 року ОСОБА_1 в
кв.АДРЕСА_3 не проживає, доступу до
квартири не має, оскільки створив іншу
родину з іншою жінкою, що
підтверджується відповідними актами,
складеними КЖЕП №36. Сім»я ОСОБА_1 своє
місцезнаходження скриває. Оскільки
відповідач жодного дня не проживав у
спірній квартирі, він повинен бути
знятий з реєстрації за вказаною
адресою.

В судовому засіданні ОСОБА_1 з
представниками свої позовні вимоги
підтримав, позовні вимоги ОСОБА_2 не
визнав, посилаючись на їх
необґрунтованість.

В судовому засіданні ОСОБА_2, яка є
також представником ОСОБА_3, позовні
вимоги ОСОБА_1 не визнала, посилаючись
на їх необґрунтованість, свої позовні
вимоги підтримала.

Представники КП «Жилсервіс-2»,
Головного управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області в судове
засідання не з»явилися, про день, час та
місце розгляду справи повідомляися
належним чином.

Вислухавши осіб, які з»явилися,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що заявлені ОСОБА_1 позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню, а позовні вимоги ОСОБА_2
задоволенню не підлягають, зважаючи на
наступне.

У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорювань прав, свобод
чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін, при
цьому кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
письмових доказів, речових доказів,
зокрема звуко- і відеозаписів,
висновків експертів.

Як встановлено в судовому
засіданні, відповідно до свідоцтва про
шлюб серії НОМЕР_1, виданого 08.09.1990 року,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 08.09.1990 року
перебували у зареєстрованому шлюбі.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було
розірвано 28.01.2009 року, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу серії НОМЕР_2, актовий
запис № 33.

Відповідно до Свідоцтва про
право власності на житло від 16.11.1993 року
квартира АДРЕСА_3 належить на праві
спільної сумісної власності ОСОБА_2,
ОСОБА_1, ОСОБА_3 на підставі
розпорядження від 15.11.1993 року № Б-2369.

Вказана квартира є
трьохкімнатною, має житлову площу 38,9
кв.м., загальну площу 66,6 кв.м., та
складається з: житлової кімнати 5,
площею 10,2 кв.м., житлової кімнати 4,
площею 17,4 кв.м., житлової кімнати 8,
площею 11,3 кв.м. з лоджією, площею 3,10
кв.м., коридору, площею 10,60 кв.м.,
кладової, площею 1,30 кв.м., кухні, площею
8,9 кв.м., ванної кімнати, площею 2,80 кв.м.,
вбиральні, площею 0,9 кв.м.

У вказаній квартирі
зареєстровані та проживають ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, основним квартиронаймачем
квартири є ОСОБА_2 ОСОБА_1 є також
зареєстрованим в квартирі з 07.12.1990 року,
проте в ній не проживає з літа 2007 року.

Судом також встановлено, що між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склалися неприязні
відносини, відповідачами чиняться
перешкоди у його проживанні в квартирі
за вказаною адресою та в користуванні
нею, ними були замінені замки в дверях
квартири, ключі від яких ОСОБА_1 надані
не були.

З приводу зазначеного, для
захисту своїх прав ОСОБА_1 звертався з
відповідними заявами до
правоохоронних органів та з позовами
до суду.

Перешкоджання відповідачами
ОСОБА_1 в користуванні вказаною
квартирою та в проживанні в ній
підтверджується Актом КЖЕП №36 від
04.08.2011 року, висновком про результати
перевірки заяви ОСОБА_1 від 24.09.2007 року,
постановами ДІМ Бабушкінського РВ ДМУ
ГУ МВС України в Дніпропетровській
області про відмову в порушенні
кримінальної справи від 05.09.2010, 29.12.2011
року; поясненнями в судовому засіданні
ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 ключів від
квартири не має, він не є членом її
сім»ї і не має передбаченого законом
права проживати у спірній квартирі,
змістом її позовної заяви.

Також дані обставини встановлені
рішенням Бабушкінського районного
суду м.Дніпропетровська від 26.06.2012 року,
ухваленим у справі №2-243/2011 за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання
права користування житловим
приміщенням, визначення порядку
користування житловим приміщенням,
яким ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов»язані не
чинити йому перешкод в користуванні
квартирою АДРЕСА_3.

Крім того, факт чинення ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 перешкод ОСОБА_1 в користуванні
та проживанні в квартирі АДРЕСА_3
встановлений рішенням колегії суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 24.10.2013 року, ухваленим у цій
же справі №2-243/2011, яким визначений
порядок користування квартирою
АДРЕСА_3 та виділено ОСОБА_1 у
користування житлову кімнату 5, площею
10,2 кв.м., а житлову кімнату 4, площею 17,4
кв.м., та житлову кімнату 8, площею 11,3
кв.м. з лоджією, площею 3,10 кв.м., виділено
у користування ОСОБА_2 та ОСОБА_3;
коридор, площею 10,60 кв.м., кладову,
площею 1,30 кв.м., кухню, площею 8,9 кв.м.,
ванну кімнату, площею 2,80 кв.м.,
вбиральню, площею 0,9 кв.м., залишено в
загальному користуванні.

Вищевказані рішення
Бабушкінського районного суду
м.Дніпропетровська від 26.06.2012 року та
рішення колегії суддів судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 24.10.2013
року, вступили в законну силу і
встановлені ними обставини у
відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України
не підлягають доказуванню при розгляді
даної цивільної справи.

Разом з цим, судом встановлено, що
на час розгляду даної цивільної справи
відповідачі продовжують перешкоджати
ОСОБА_1 проживати у спірній квартирі та
користуватися нею, ключі від дверей
квартири у нього відсутні, що не
заперечувалося в судовому засіданні
ОСОБА_2 та що відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК
України не підлягає доказуванню.
ОСОБА_1 іншого житла не має, проживав на
квартирі, яку орендував, на теперішній
час проживає з сім»єю в квартирі
сестри.

Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК
України власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав, право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні. Особа може
бути позбавлена права власності або
обмежена у його здійснені лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

У відповідності до ч.1 ст.369 ЦК України
співвласники майна, що у у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Згідно зі ст. 391 ЦК України,
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Таким чином, суд вважає, що вимоги
позивача ОСОБА_1 про усунення перешкод
в користуванні ним квартирою шляхом
його вселення в неї підлягають
задоволенню.

Із наведених підстав не
підлягають задоволенню позовні вимоги
ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_1 таким, що
втратив право проживання у спірній
квартирі та скасування його державної
реєстрації в квартирі, оскільки при
розгляді даної справи встановлені
обставини перешкоджання ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 користування ОСОБА_1
приміщенням цієї квартири. Крім того,
ОСОБА_1, як співвласник квартири має
право користуватися нею на свій розсуд.

Суд вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_1 про визнання права приватної
власності на житлове приміщення 5 в
квартири АДРЕСА_3, житловою площею 10,2
кв.м., загальною площею 17,4 кв.м.,
задоволенню не підлягають, зважаючи на
наступне.

Відповідно до ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом, і
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

У відповідності до ст. 41
Конституції України право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України
спільна власність двох або більше осіб
без визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною
власністю.

Відповідно до ст. 357 ЦК України частки у
праві спільної часткової власності
вважаються рівними, якщо інше не
встановлено за домовленістю
співвласників або законом.

Згідно до ч.1 ст.370 ЦК України
співвласники мають право на виділ у
натурі частки із майна, що у спільній
сумісній власності. У відповідності до
ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу
частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки кожного із співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними, законом або
рішенням суду.

Відповідно до ст. 372 ЦК України майно,
що є у спільній сумісній власності,
може бути поділено між співвласниками
за домовленістю між ними. У разі поділу
майна між співвласниками вважається,
що частки співвласників у праві
спільної сумісної власності є рівними,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними або законом.

Відповідно до роз»яснень, що містяться
у п. 14 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про
судову практику у справах за позовами
про захист прав приватної власності»
квартира, яка є спільною сумісною
власністю чи спільною частковою
власністю, на вимогу учасника цієї
власності підлягає поділу в натурі,
якщо можливо виділити сторонам
ізольовані жилі та інші приміщення із
самостійними виходами, які можуть
використовуватися як окремі квартири
або які можна переобладнати в такі
квартири. У протилежному випадку може
бути встановлено порядок користування
приміщеннями квартири, якщо про це
заявлено позов.

Таким чином, ОСОБА_6 є
співвласником спірної квартири і в
силу наведених норм закону його частка
у праві спільної сумісної власності є
рівною з іншими співвласниками, з якими
у нього існує спір щодо володіння та
користування квартирою. Рішенням
апеляційного суду від 24.10.2013 року
визначений порядок користування ним
спірною квартирою та виділено у
користування житлову кімнату 5, площею
10,2 кв.м. Разом з цим, позивачем не
надано суду будь-яких доказів того, що
ця кімната використовуватися може
використовуватися як окрема квартира
або її можна переобладнати в таку
квартиру, тому його позовні вимоги про
визнання за ним права власності на
житлове приміщення 5 в квартири
АДРЕСА_3, житловою площею 10,2 кв.м.,
загальною площею 17,4 кв.м., задоволенню
не підлягають.

Суд вважає необґрунтованими доводи в
судовому засіданні ОСОБА_2 про те, що
квартира АДРЕСА_3 не є приватизованою і
відноситься до державного житлового
фонду, оскільки нею як уповноваженим
власником квартири не отримано в
Управлінні житлового господарства
свідоцтво про право власності на
квартиру та технічний паспорт.

При розгляді даної справи встановлено,
що вказана квартира відповідно
свідоцтва про право власності на житло
від 16.11.1993 року належить на праві
спільної сумісної власності ОСОБА_2,
ОСОБА_1, ОСОБА_3, за якими у
встановленому законом порядку
зареєстровано право власності на цю
квартиру, що підтверджується
матеріалами справи, а саме - листами КП
«ДМБТІ» від 08.11.2007 року № 13041, від 20.11.2013
року №13528, від 28.11.2013 №13937, від 25.12.2013
року № 15277, листом Бабушкінського РВ
ДМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській
області від 03.12.2013 року.

Правомірність здійснення
приватизації вказаної спірної
квартири та набуття ОСОБА_1, а також
ОСОБА_2, ОСОБА_3 права власності на неї
встановлені рішенням Бабушкінського
районного суду м.Дніпропетровська від
12.11.2010 року, ухваленим у цивільній
справі № 2-528/2010, яким ОСОБА_2 та ОСОБА_3
було відмовлено у задоволенні позовних
вимог до ОСОБА_1, Управління житлового
господарства Дніпропетровської
міської ради про визнання недійсним
та скасування розпорядження від 15.11.1993
року за №Б-2369, визнання недійсним та
скасування свідоцтва про право
власності на вказану квартиру. Вказане
рішення районного суду вступило в
законну силу і відповідно до ст.61 ЦПК
України встановлені ним обставини не
підлягають доказуванню при розгляді
даної справи. Всі інші доводи ОСОБА_2 не
є підставою для задоволення її
позовних вимог.

В судовому засіданні встановлено,
що 09.09.2013 року між ОСОБА_2 та КП
«Жилсервіс-2» було укладено Договір №
48/109 про надання послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкової
території, предметом якого є
забезпечення виконавцем надання
послуг з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій у житловому
будинку АДРЕСА_3, а споживач
зобов»язався забезпечити своєчасну
оплату таких послуг за встановленим
тарифом у строк не пізніше 20 числа
кожного місяця та на умовах, що
передбачені цим договором.

Згідно зі змісту положень ч.1 ст. 369
ЦК України співвласники майна, що є у
спільній сумісній власності, повинні
погоджувати один з одним свою
поведінку по володінню, користуванню і
розпорядженню майном, що є їхньою
спільною власністю.

Відповідно до ст. 360 ЦК України
співвласник відповідно до своєї частки
у праві спільної часткової власності
зобов»язаний брати участь у витратах
на управління, утримання та збереження
спільного майна, у сплаті податків,
зборів (обов»язкових платежів), а також
нести відповідальність перед третіми
особами за зобов»язаннями, пов»язаними
із спільним майном.

Зважаючи на визначений рішенням
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 24.10.2013
року порядок користування квартирою
АДРЕСА_3 та виділення ОСОБА_1 у
користування житлової кімнати 5, площею
10,2 кв.м., та залишення у загальному
користуванні співвласників квартири
приміщень загального користування, суд
вважає за необхідне зобов»язати КП
«Жилсервіс-2» Дніпропетровської
міської ради укласти з ОСОБА_1 Договір
про надання послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій на житлове приміщення №5,
площею 10,2 кв.м., в квартирі АДРЕСА_3 із
відкриттям особового рахунку.

Задовольняючи вказані позовні
вимоги позивача ОСОБА_1, суд вважає за
необхідне відповідно до ст.88 ЦПК
України стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3
понесені ним витрати по справі - 465,90
грн., тобто стягнути по 232 грн. 95 коп. з
кожного з відповідачів. Разом з цим, суд
вважає необхідним відмовити ОСОБА_1 у
задоволенні вимог про стягнення з
відповідачів решти частини понесених
витрат, оскільки ці витрати не
відносяться до судових витрат у
розумінні ст. 79 ЦПК України.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Зобов»язати ОСОБА_2, ОСОБА_3 не
чинити перешкоди в користуванні ОСОБА_1
квартирою АДРЕСА_3.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру
АДРЕСА_3.

Зобов»язати Комунальне
підприємство «Жилсервіс-2»
Дніпропетровської міської ради
укласти з ОСОБА_1 Договір про надання
послуг з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій на житлове
приміщення №5, площею 10,2 кв.м., в
квартирі АДРЕСА_3 із відкриттям
особового рахунку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 понесені витрати по справі -
сплачений судовий збір у сумі 232 грн. 95
коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 понесені витрати по справі -
сплачений судовий збір у сумі 232 грн. 95
коп.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні
позовних вимог про визнання права
власності на житлове приміщення в
квартирі та про стягнення решти
частини понесених витрат.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_1, Головного
управління державної міграційної
служби в Дніпропетровській області про
визнання таким, що втратив право
проживання в квартирі та зобов»язання
скасувати державну реєстрацію.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в 10-ти
денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя
Т.О. Кудрявцева