АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/731/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/1334/14
Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко
Доповідач Чічіль В. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Чічіля В.А.,

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Хіль Л.М.,

за участю секретаря: Самойлової М.Д.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
ухвалу Октябрського районного суду м.
Полтави від 20 лютого 2014 року у справі за
скаргою ОСОБА_1 на дії державного
виконавця Октябрського відділу
державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з заявою, у якій просила поновити
строк на оскарження постанови
Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ від
6 липня 2012 року про повернення
виконавчого документу,визнати
вищевказану постанову незаконною та
скасувати її, зобов'язавши виконавчу
службу прийняти до виконання
виконавчий лист, виданий на виконання
рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 26 серпня 2008 року.

Крім того, просила визнати дії
посадових осіб Октябрського ВДВС
Полтавського МУЮ щодо повернення
виконавчого документу без виконання
рішення суду впродовж 2 років та 8
місяців такими, що порушують права
стягувача на повне виконання судового
рішення в межах встановленого
законодавством строку, та визнати дії
посадових осіб виконавчої служби щодо
ненадіслання постанови про повернення
виконавчого листа впродовж 1 року та 6
місяців такими, що порушують її право
на своєчасне звернення до суду для
оскарження цієї постанови та незаконно
зупинили виконавче провадження на
півтора року з 6 липня 2012 року по 14 січня
2014 року.

Ухвалою Октябрського районного суду м.
Полтави від 20 лютого 2014 року
поновлено ОСОБА_1 строк звернення до
суду зі скаргою на дії державного
виконавця, у задоволенні скарги
відмовлено.

Не погодившись з даною ухвалою, її в
апеляційному порядку оскаржено ОСОБА_1,
в апеляційній скарзі просить ухвалу
місцевого суду скасувати як таку, що
постановлена судом з порушенням норм
процесуального права, та постановити
нову ухвалу про задоволення скарги на
дії державного виконавця у повному
обсязі.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу слід
відхилити.

Відповідно до п. 1 ст. 312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Як убачається з матеріалів справи, що
рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 26 серпня 2008 року стягнуто
з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
на користь ОСОБА_1 відшкодування
майнової та моральної шкоди по 2 012,50
грн. з кожного.

28 жовтня 2009 року Октябрським районним
судом м. Полтави видано виконавчий лист
щодо виконання вказаного рішення суду.

Постановою державного виконавця
Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ
Бубирь О.В. від 29 березня 2011 року
відкрито виконавче провадження щодо
примусового виконання виконавчого
листа №2-2846 від 28 жовтня 2009 року
про стягнення з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_1 боргу у сумі 2 012,50 грн.

Постановою цього ж державного
виконавця від 6 липня 2012 року,
виконавчий документ повернуто
стягувачу з підстав, передбачених п. 2 ч.
1 ст. 47 Закону України «Про
виконавче провадження», у зв'язку з
відсутністю у боржника майна, на яке
може бути звернуто стягнення.

Частиною 1 ст. 11, ч. 1 ст. 17 Закону України
"Про виконавче провадження"
передбачено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо у боржника
відсутнє майно, на яке може бути
звернуто стягнення, а, здійснені
державним виконавцем відповідно до
цього Закону заходи щодо розшуку
такого майна виявилися
безрезультатними.

З матеріалів виконавчого провадження
вбачається, що державним виконавцем
направлялися запити для встановлення
наявності у боржника рухомого та
нерухомого майна боржника,
здійснювався вихід за місцем
проживання ОСОБА_5 для опису майна, що
не було виявлено, крім того часткове
виконання виконавчого листа №2-2846 від 28
жовтня 2009 року (залишок боргу - 1 774,90
грн.) здійснювалось з пенсійних
нарахувань боржника протягом 2011-2012
року, проте було припинено у зв'язку з
непроходженням останнім медичного
огляду та ненарахуванням, у зв'язку з
цим, пенсії.

Таким чином, під час примусового
виконання виконавчого листа №2-2846 від 28
жовтня 2009 року державним виконавцем
були здійснені всі необхідні дії,
передбачені Законом України «Про
виконавче провадження», для розшуку
майна боржника, на яке може бути
звернуто стягнення.

З урахуванням цього, місцевий суд на
основі дослідження матеріалів
виконавчого провадження, дійшов
обґрунтованого висновку, що постанова
державного виконавця про повернення
виконавчого документа прийнята в межах
повноважень державного виконавця та
відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 47
Закону України «Про виконавче
провадження».

Слід зазначити, що згідно повідомлення
про вручення поштового відправлення
(а.с. 118), оскаржувана постанова
державного виконавця направлялася 17
липня 2012 року на поштову адресу ОСОБА_1
(36023, АДРЕСА_1).

Проте, відповідно до відміток на
повідомленні, двічі - 23 липня 2013 року та
24 липня 2013 року, листа не було вручено, у
зв'язку з відсутністю адресата вдома,
та залишено повідомлення про
необхідність його отримання.

Після його неотримання ОСОБА_1, якій він
адресувався, листа було повернуто до
виконавчої служби без вручення.

Скаржником ОСОБА_1 не заперечується
тієї обставини, що вищевказане поштове
відправлення їй вручено 14 січня 2014 року
при ознайомленні з матеріалами
виконавчого провадження.

Характерною є також обставина того, що
ОСОБА_1 протягом 1,5 років не
цікавилася ходом виконання рішення
суду щодо стягнення матеріальної та
моральної шкоди, постановленого на її
користь.

Разом з тим, обраний ОСОБА_1 спосіб
захисту через визнання дій виконавчої
служби щодо вручення постанови про
повернення виконавчого листа від 6
липня 2012 року, лише у 2014 році
неправомірними, не відновлює її
порушеного права на своєчасне
отримання цієї постанови.

У свою чергу, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
суду, що вищезазначені обставини є
поважними причинами для поновлення
строку на її оскарження у судовому
порядку.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
повторюють обґрунтування скарги
ОСОБА_1 на дії державного виконання та
не спростовують правильність
висновків суду щодо вищевказаних
обставин справи, яким була надана
належна правова оцінка.

Твердження апелянта, що місцевий суд
незаконно поклав на стягувача
обов'язок доказування наявності у
боржника майна, на яке може бути
звернуто стягнення, не відповідає
змісту оскаржуваного судового рішення,
оскільки місцевий суд звернув увагу
лише на те, що скаржником не надано
доказів відносно того, що виконавчі
дії проведені державним виконавцем не
в повному обсязі та здійснених
державною виконавчою службою заходів,
на момент повернення стягувачу
виконавчого листа, було недостатньо
для примусового виконання рішення
суду.

За змістом ст. 23 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
строки пред'явлення виконавчого
документа до виконання перериваються
пред'явленням виконавчого документа до
виконання. У разі повернення
виконавчого документу стягувачу у
зв'язку з неможливістю в повному обсязі
або частково виконати рішення, строк
пред'явлення виконавчого документу до
виконання після переривання
встановлюється з дня його повернення.
Після переривання строку пред'явленням
виконавчого документа до виконання
перебіг строку поновлюється. Час, що
минув до переривання строку, до нового
строку не зараховується.

Колегія суддів звертає увагу ОСОБА_1 на
те, що повернення виконавчого
документу стягувачу з підстав,
передбачених ст. 47 Закону України «Про
виконавче провадження», не позбавляє
її права повторно пред'явити
виконавчий документ до виконання.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що ухвала суду постановлена
з додержанням вимог закону і підстав
для її скасування чи зміни не
вбачається.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 303, 304, 307, 312 п. 1, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Октябрського районного суду м.
Полтави від 20 лютого 2014 року залишити
без змін.

Витрати по сплаті судового збору за
апеляційний розгляд справи віднести за
рахунок держави.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий у справі:
Чічіль В.А.

Судді:
Кузнєцова О.Ю.

Хіль Л.М.

З оригіналом згідно:

суддя
Чічіль В.А.