Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних
справ
Суддя 1-ї інстанції Іжевська Н.Г.
Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№ 336/7092/13
Справа № 22ц-778/ 2065/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних
справ апеляційного суду Запорізької
області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді:
Подліянова Г.С., Дашковська А.В.

секретар - Мельник З.П.

при участі: прокурора -
адвоката -

________________________________________________________________________
____________________

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за

апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Шевченківського районного суду
м.Запоріжжя від 24.03.2014 року у справі за
позовом ОСОБА_4 законного представника
неповнолітніх ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_5,
третя особа ОСОБА_3, ОСОБА_6, П'ята
Запорізька державна нотаріально
контора про визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину та
скасування державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_4 в інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5,
треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_6, П'ята
Запорізька державна нотаріально
контора про визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину й
скасування державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно,
посилаючись на те, що за рішенням
Шевченківського районного суду
м.Запоріжжя від 04.07.2008 року ОСОБА_7 був
оголошений померлим з ІНФОРМАЦІЯ_2.
Померлий є батьком неповнолітніх
ОСОБА_2 та ОСОБА_1. Після його смерті
відкрилася спадщина на 49/400 частки
житлового будинку по АДРЕСА_1.
Відповідач (сестра померлого), як
спадкоємець другої черги, отримала у
нотаріальній конторі свідоцтво про
право власності на спадкове майно та
зареєструвала за собою право власності
на спірну частку житлового будинку.
Оскільки законодавством встановлена
презумція прийняття спадщини
неповнолітніми, вважає, що відповідач
незаконно набув право власності на
спадкове майно, тому просила позов
задовольнити.

За рішенням Шевченківського районного
суду м.Запоріжжя від 24.03.2014 року позов
відхилено.

В апеляційній скарзі позивачі та третя
особа ОСОБА_3, в окремих апеляційних
скаргах зауважували на тому, що суд
неправильно встановив обставин справи
та невірним застосуванням судом норм
матеріального права, а отже покликали
оскаржуване рішення скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, вивчивши матеріали справи,
колегія суддів судової палаті з
цивільних справ апеляційного суду
дійшла до висновку, що скарги
підлягають задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК суд апеляційної
інстанції змінює рішення суду першої
інстанції і ухвалює нове рішення в
зв'язку з невідповідністю висновків
суду обставинам справи та
неправильного застосування норм
матеріального права.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_7 є
батьком ОСОБА_1 та ОСОБА_2(а.с.10-14).

Рішенням Шевченківського районного
суду м.Запоріжжя від 04.07.2008 року ОСОБА_7
був оголошений померлим з ІНФОРМАЦІЯ_2,
яке набрало чинності 15.07.2008 року (а.с.7-б).

Після смерті померлого відкрилася
спадщина на 49/400 частки житлового
будинку по АДРЕСА_1 (а.с.22).

Відповідач ОСОБА_5, як спадкоємець
другої черги, звернулась до 5-ї
Запорізької державної нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини та отримала свідоцтво про
право на спадщину після померлого, а
саме на 49/400 частки житлового будинку по
АДРЕСА_1. (а.с.91-б).

Суд першої інстанції при ухваленні
рішення, виходив із того, що на момент
смерті спадкодавця позивачі досягли
чотирнадцяти років, а тому самостійно
мусили б звернутись до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини (ст.1269 ЦК), а оскільки цього не
здійснили то за положеннями ст.1272 ЦК, на
думку суду, вони вважаються як такими
що не прийняли спадщину. Окрім того, не
заявили клопотання про встановлення
додаткового строку для подання
відповідної заяви до нотаріальної
контори.

Погодитись з наведеними висновками
суду не можна.

На час ухвалення рішення позивачі були
неповнолітніми (а.с.10-14).

Майнові інтереси дитини є предметом
особливого захисту в спадкових
правовідносинах.

Законодавець відносить дітей
спадкодавця до спадкоємців першої
черги (ч.1 ст.1261 ЦК).

Права дитини отримали охорону у
правовідносинах спадкування з моменту
прийняття спадщини.

За загальним правилом спадкоємець за
заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її у
визначений законом 6-и місячний строк з
часу відкриття спадщини. Прийняття
спадщини - це односторонній правочин,
який може бути вчинений двома
способами: вчинення юридичної дії -
подання заяви нотаріусу за місцем
відкриття спадщини; вчинення дії, яка
свідчить про фактичне прийняття
спадщини - це постійне проживання зі
спадкодавцем на час відкриття спадщини
за умови, що протягом шестимісячного
строку, встановленого законом для
прийняття спадщини, спадкоємець не
заявив про відмову від неї.

Малолітня, неповнолітня, недієздатна
особа, а також особа, цивільна
дієздатність якої обмежена, вважаються
такими, що прийняли спадщину, крім
випадків встановлених частинами
другою - четвертою ст.1273 ЦКУ, які
визначають право на відмову від
прийняття спадщини (частина четверта
статті 1268 ЦКУ).

Отже, малолітня особа, неповнолітня
особи, вважається, як такою що прийняла
спадщину за умови, що не відмовилася
від неї в особі батьків або за їх згодою
та з дозволу органу опіки та
піклування.

Законодавець з метою захисту прав
малолітніх та неповнолітніх дітей
закріплює безумовний принцип
прийняття ними спадщини, тобто це
означає, що якщо спадкоємці на момент
відкриття спадщини були малолітніми чи
неповнолітніми дітьми, і з якихось
причин батьки або опікуни чи
піклувальники не подали заяву про
прийняття ними спадщини від імені та в
інтересах дітей спадкодавця і не
відмовилися від спадщини, вважається,
що спадщину діти прийняли.

Таким чином, законодавством
встановлена презумпція прийняття
спадщини неповнолітніми, яка звільняє
їх від необхідності поновлювати строк
для прийняття спадщини.

З огляду на викладене, суд наголошує, що
видача свідоцтва про право на
спадщину спадкоємцям, які прийняли
спадщину, ніяким строком не обмежена.

Суд зазначає, що особа, яка досягла 14
років, має право подати заяву про
прийняття спадщини без згоди своїх
батьків або піклувальника.

Тим самим законодавець надав широку
можливість неповнолітнім дітям
самостійно, без будь-яких втручань та
обмежень реалізувати свої майнові
права у спадщині.

Проте, це є правом неповнолітньої
особи, а не її обов'язок.

Із матеріалів справи слідує, що
відповідач, звернувшись до державного
нотаріуса із заявою про отримання
спадкового майна після смерті брата,
не повідомила нотаріуса про наявність
інших спадкоємців першої черги -
неповнолітніх ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Більш
того, заявила, що крім неї, інших
спадкоємців немає (заява у спадковій
справі а.с.62-б).

Державним нотаріусом П'ятої
Запорізької державної нотаріальної
контори м.Запоріжжя було видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом сестрі спадкодавця, що
суперечить вимогам ст.1261 ЦК України та
порушує права неповнолітніх ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 дітей померлого, які, відповідно
до ч. 4 ст. 1268 ЦК України, вважається
такими, що прийняли спадщину у
встановлений законом строк.

Право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК
України).

За змістом ст.1301 ЦК України в судовому
порядку вирішується питання про
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину, якщо буде встановлено, що
особа, якій воно видане, не мала права
на спадкування, а також в інших
випадках, встановлених законом.

Згідно із роз'ясненнями Пленуму
Верховного Суду України, викладеними в
п. 27 постанови № 7 від 30 травня 2008 року
"Про судову практику у справах про
спадкування" відповідно до ст. 1301 ЦК
України свідоцтво про право на
спадщину може бути визнано недійсним
не лише тоді, коли особа, якій воно
видане, не мала права на спадкування,
але й за інших підстав, установлених
законом. Іншими підставами можуть бути:
визнання заповіту недійсним, визнання
відмови від спадщини недійсною,
визнання шлюбу недійсним, порушення у
зв'язку з видачею свідоцтва про право
на спадщину прав інших осіб тощо.

Запис до державного реєстру прав
власності може бути скасований на
підставі рішення суду (ст.26 Закону "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень").

Таким чином, апеляційний суд робить
висновок про те, що заявлені вимоги є
обґрунтованими і такими що підлягають
задоволенню, а ухвалене рішення
скасуванню.

Керуючись ст.303,309,313,314,315,317 ЦПК України,
судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду м.Запоріжжя від 24.03.2014 року у цій
справі скасувати та ухвалити нове
рішення.

Заявлені вимоги ОСОБА_4 законного
представника неповнолітніх ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право
на спадщину за законом від 31.07.2013 року
видане державним нотаріусом П'ятої
Державної нотаріальної контори
м.Запоріжжя ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1 на
спадщину, яка складається з 49/400 частки
домоволодіння АДРЕСА_1 у спадковій
справі за № 104/2013 року, реєстраційний
номер 3-881.

Скасувати у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно право
власності на 49/400 частки домоволодіння
№ АДРЕСА_1, яке зареєстроване за ОСОБА_5.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
судові витрати пов'язані з оплатою
судового збору у розмірі 114 грн. 70 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1,
ОСОБА_2 судові витрати пов'язані з
оплатою судового збору у розмірі 60 грн.
90 коп., кожному.

Рішення судової колегії може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня його
проголошення.

Головуючий: Судді: