РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 2608/15656/12

пр. № 2/759/1644/14

14 квітня 2014 року Святошинський
районний суд м. Києва

у складі: головуючого-судді
Петренко Н.О.

при секретарі
Довгаленко К.А., Литвиненко Я.О.,
Савченко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа: Головне управління юстиції у м.
Києві про визнання заповіту недійсним

встановив:

Позивач звернулась до суду з позовом
про визнання недійсним заповіту
мотивуючи свої вимоги тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її дідусь ОСОБА_3,
який мав на праві власності будинок
АДРЕСА_1. Після смерті дідуся позивачка
звернулась до Дванадцятої Київської
державної нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини та від
нотаріуса їй стало відомо, що її дідусь
склав заповіт лише на користь своєї
дружини, відповідачки по справі.
Позивачка вважає, що її дідусь не
розумів значення своїх дій під час
підписання заповіту, оскільки хворів
на тяжку хворобу, а за два роки до
складання заповіту його фізичний та
психічний стан значно погіршились.
Просить визнати недійсним заповіт
ОСОБА_3, складений на користь ОСОБА_2.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав та просив
його задовольнити.

Відповідачка та представник
відповідача в судовому засіданні
заперечували проти задоволення позову
посилаючись на те, що за життя ОСОБА_3 не
страждав ніякими психічними
захворюваннями, не перебував на обліку
ні в нарколога, ні в психіатра, не
вживав спиртних напоїв, оскільки
хворів на цукровий діабет ІІ типу,
ніколи не проявляв неадекватної
поведінки і жодних факторів, які
наводить позивачка щодо його
неадекватної поведінки, не існувало.
Натомість ОСОБА_3 працював до
останнього, продовжуючи встановлювати
пам'ятники на Біличанському кладовищі,
підробляв проведенням ремонтів у
знайомих, до кінця 2011р. керував
автомобілем, був мисливцем, мав зброю і
восени 2011р. ще ходив на охоту.

Представник третьої особи
Головного управління юстиції у м. Києві
в судове засідання не з`явився, надав
суду лист, в якому повідомляє, що
психічний та фізичний стан, а також
дійсність намірів ОСОБА_3 не викликали
у державного нотаріуса Дванадцятої
Київської державної нотаріальної
контори сумнівів щодо його
дієздатності, а тому підстав для
відмови у вчиненні нотаріальних дій не
було. Просить розглянути справу у
відсутність представника Головного
управління юстиції у м. Києві за
наявними документами та доказами,
враховуючи фактичні обставини справи
та ухвалити рішення відповідно до
вимог діючого законодавства.

Допитаний в судовому засіданні у
якості свідка ОСОБА_4 пояснив, що
спадкодавець був чоловіком його
сестри, не страждав на психічні
хвороби, був здоровим, крепким
чоловіком.

Допитаний в судовому засіданні у
якості свідка ОСОБА_5 пояснив, що він
працював разом з ОСОБА_3 та жили по
сусідству, дома його ніколи не
закривали, захворів він раптово в кінці
2011р. Онука ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем
не проживала та в його будинку свідок
її не бачив.

Допитаний в судовому засіданні у
якості свідка ОСОБА_7 пояснив, що в
період з 2007-2012р.р. він був наглядачем
Біличанського кладовища і постійно
знаходився у них дома. Спадкодавець був
адекватним, здоровим чоловіком, єдине
на що страждав - це боліла права нога та
у 2009р. переніс операцію (пахова грижа).
Позивачку бачив двічі, на похоронах та
на 9 днів.

Допитана в судовому засіданні у якості
свідка ОСОБА_8 пояснила, що знала ОСОБА_3
з моменту його зустрічі з
відповідачкою, з 1980 року. В 2010-2011р.р.
спадкодавець робив у неї ремонт ванної
кімнати. Позивачку бачила на похоронах.

Допитана в судовому засіданні у якості
свідка ОСОБА_9 пояснила, що вона є
донькою відповідачки та прийомною
донькою померлого ОСОБА_3 У 2010р. ОСОБА_3
придбав автомобіль та майже до
останнього керував ним.

Допитаний в судовому засіданні у
якості свідка ОСОБА_10 пояснив, що знав
ОСОБА_3 з народження, він є його
племінником. Приблизно за три роки до
своєї смерті ОСОБА_3 не впізнав його
дружину, став якийсь дивний, рот
привідкритий, тянув мову та кидав ногу.
Останній рік сидів у дворі на качалці
та виходив тільки до калітки. За своє
життя спадкодавець мав декілька
автомобілів. Приблизно за два роки до
смерті його не допускали до машини.
Спадкодавець завжди був головою сім`ї,
багато років судився зі свідком за
майно, свідок тільки через суд зміг
повернути своє майно (туалет та інші
споруди).

Допитаний в судовому засіданні у
якості свідка ОСОБА_11 пояснив, що він є
племінником ОСОБА_3, проживав в одному
будинку через стіну. Спадкодавець був
головою родини, останній рік хворів і
не працював, останнім часом вигляд мав
не здоровий, повільно говорив.
Позивачку останній раз бачив на
похоронах її батька ОСОБА_13. Ніколи не
бачив, щоб спадкодавця закривали чи не
давали йому спілкуватися з людьми.

Суд, вислухавши пояснення представника
позивача, відповідача, представника
відповідача, взявши до уваги письмові
пояснення третьої особи Головного
управління юстиції у м. Києві,
заслухавши пояснення свідків,
дослідивши матеріали справи вважає, що
позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 Цивільного
кодексу України правочин, який
дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний
судом недійсним за позовом цієї особи,
а в разі її смерті - за позовом інших
осіб, чиї цивільні права або інтереси
порушені.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є донькою
ОСОБА_13, що підтверджується свідоцтвом
про народження від 23.12.1987р.

Згідно свідоцтва про народження від
05.08.1966р. ОСОБА_13 є сином ОСОБА_3.

Згідно свідоцтва про смерть від 20.01.2012р.
ОСОБА_13 помер ІНФОРМАЦІЯ_3

Згідно свідоцтва про смерть від 20.08.2012р.
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2

09.06.2011 року державним нотаріусом
Дванадцятої Київської державної
нотаріальної контори був посвідчений
заповіт ОСОБА_3, який заповів ОСОБА_2 все
своє майно, рухоме та нерухоме, де б
воно не було і з чого б воно не
складалося і, взагалі, все те, що буде
йому належати на день смерті і на що він
за законом матиме право.

Згідно витягу про реєстрацію в
Спадковому реєстрі до Спадкового
реєстру внесено реєстраційний запис,
параметрами якого є: реєстрація
заповіту, номер у Спадковому реєстрі
51273930, заповідач ОСОБА_3, НОМЕР_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1

Згідно довідки МСЕК від 16.04.2002р. ОСОБА_3
була встановлена друга група
інвалідності безстроково.

29.06.1999р. ОСОБА_3 був виданий сертифікат
про проходження профілактичного
наркологічного огляду, який дійсний до
29.06.2002р.

06.05.1999р. ОСОБА_3 був виданий дозвіл № 3843
на право зберігання, носіння
мисливської рушниці, який дійсний до
11.04.2002р.

Згідно акту посмертної комісійної
судово-психіатричної експертизи № 977
від 29.11.2013 року ОСОБА_3 на момент
складання та підписання заповіту від
09.06.2011р. страждав психічним порушенням
у вигляді Органічного ураження
головного мозку
судинно-дисметаболічного ґенезу з
церебрастенічним синдромом (F06.6) за
своїм психічним станом міг у повній
мірі усвідомлювати значення своїх дій
та керувати ними.

Згідно ст.ст. 1233, 1234 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї
смерті. Право на заповіт має фізична
особа з повною цивільною дієздатністю.
Право на заповіт здійснюється
особисто.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Як вбачається з матеріалів справи
спадкодавець ОСОБА_3 на випадок своєї
смерті зробив розпорядження на все
своє майно на користь ОСОБА_2. Як
встановлено посмертною комісійною
судово-психіатричною експертизою на
момент вчинення правочину за своїм
психічним станом ОСОБА_3 міг у повній
мірі усвідомлювати значення своїх дій
та керувати ними.

У зв'язку з вищевикладеним вимоги
позивача не обґрунтовані на законі та
не підтверджені доказами, а відповідно
є такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
202, 215, 225, 1233,1234 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2, третя особа: Головне
управління юстиції у м. Києві про
визнання заповіту недійсним.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя: