У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С., суддів:
Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,Гримич
М.К., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
ОСОБА_8 про усунення перешкод у
користуванні квартирою; за зустрічними
позовами ОСОБА_9, ОСОБА_8 в інтересах
неповнолітніх ОСОБА_10, ОСОБА_11 до
ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_19, треті особи:
ОСОБА_7, орган опіки та піклування
Галицької районної адміністрації
Львівської міської ради, Головне
управління державної міграційної
служби у Львівській області, про
визнання права користування та
проживання у квартирі, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення Галицького
районного суду м. Львова від 25
березня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Львівської області від 16
вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернувся до суду із вказаним
вище позовом, у якому, з врахуванням
уточнених позовних вимог, просив:

- усунути йому перешкоди з боку
відповідачів у користуванні квартирою
АДРЕСА_1;

- зобов'язати ОСОБА_7, ОСОБА_8 привести до
попереднього стану водяну та газову
мережі вказаної квартири;

- вселити ОСОБА_6 у спірну квартиру.

- визнати за ним право користування
кімнатою під літерою 6-6 площею 14,0 кв. м.
у цій квартирі.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що він
разом з відповідачами проживає у
вказаній квартирі АДРЕСА_1. Відповідачі
чинять йому перешкоди у користуванні
таким житлом, змінюючи замки у вхідних
дверях та демонтувавши частину системи
газопостачання, тому просив суд
задовольнити його позовні вимоги.

Відповідачі за первісним позовом
ОСОБА_7 та ОСОБА_14 звернулися до суду із
зустрічними позовними вимогами,
уточнивши які, просили суд визнати їх
сина ОСОБА_6, його колишню дружину
ОСОБА_12 та їх дитину ОСОБА_19 такими, що
втратили право користування квартирою
АДРЕСА_1

Свої вимоги мотивували тим, що їх син
ОСОБА_6 не проживає у АДРЕСА_1 з 2008 року,
а саме з моменту одруження із ОСОБА_15
Колишні члени його сім'ї ОСОБА_12 та
ОСОБА_19 не проживають у вказаній
квартирі протягом останніх
10 років, так як виїхали на постійне
місце проживання у Грецію. Крім того,
дочка позивачів за зустрічним позовом
ОСОБА_8 зазначила, що проживає з дітьми
разом із своєю матір'ю ОСОБА_7 протягом
останніх 16 років, вони ведуть спільне
господарство та спільно користуються
спірною квартирою яка є єдиним місцем
проживання її та її дітей, тому просила
суд визнати за нею, ОСОБА_9, ОСОБА_11
та ОСОБА_12 право на користування та
проживання у спірній квартирі, як
членів сім'ї основного
квартиронаймача.

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 25 березня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Львівської області від 16
вересня 2013 року, первісний та
зустрічний позови задоволено частково.

Зобов'язано відповідачів за первісним
позовом усунути ОСОБА_6 перешкоди у
користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом
передачі ключів від її вхідних дверей.

У задоволенні решти первісних позовних
вимог відмовлено.

Визнано за ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_12,
ОСОБА_11 право користування квартирою
АДРЕСА_1.

У задоволенні решти зустрічних
позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
і ухвалити у справі нове рішення про
задоволення його позовних вимог у
повному обсязі, посилаючись на
порушення судами норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
вивчивши матеріали цивільної справи та
дослідивши доводи касаційної скарги,
вважає, що вона підлягає відхиленню з
таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що у лютому 1976 року
виконавчим комітетом Львівської
міської ради було видано, на підставі
рішення виконавчого комітету від 05
лютого 1976 року № 73, ордер № 023655 на
вселення сім'ї у складі шести осіб
ОСОБА_7 (основний квартиронаймач), її
чоловіка ОСОБА_14 та їх дітей: ОСОБА_9
(син), ОСОБА_8 (дочка), ОСОБА_12
(дочка) та ОСОБА_6 (син), у квартиру
АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 32, 57-58). Спірна квартира
не приватизована, складається з 4-х
кімнат житловою площею 72,6 кв. м.,
загальною площею - 103,5 кв. м.

Як зазначали позивачі за зустрічним
позовом ОСОБА_7 і ОСОБА_14 у 1976 році вони
разом з дітьми ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_12
та ОСОБА_6 отримали у користування
спірну квартиру.

Діти ОСОБА_9, ОСОБА_12, а у 1993 році і
ОСОБА_8 виписалися зі спірної квартири
та переїхали до інших місць проживання.
Дочка ОСОБА_8 у 1993 році, через суперечки
з чоловіком, повернулася на постійне
місце проживання до спірної квартири
разом з своїми дітьми ОСОБА_11,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, та
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, де постійно
проживають до даного часу.

Син ОСОБА_6 в спірній квартирі проживав
до 2003 року, у 2008 році він одружився
з ОСОБА_15

Колишня дружина їх сина ОСОБА_6 - ОСОБА_12
та їх дитина ОСОБА_19 проживали у
спірній квартирі також, але близько 10
років тому виїхали на постійне місце
проживання в Грецію.

Також судами встановлено, що, станом на
12 березня 2010 року, в квартирі були
зареєстровані: основний
квартиронаймач ОСОБА_7, її син
ОСОБА_6, колишня дружина ОСОБА_6 -
ОСОБА_12, їх дочка ОСОБА_19, син їх дочки
ОСОБА_8 - ОСОБА_9 (як піднаймач) та
чоловік основного наймача ОСОБА_7 -
ОСОБА_14, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (а. с.103
т. 2, т. 1 а. с. 6; т. 2 а. с. 115).

Рішенням Радянського районного суду м.
Львова від 19 березня 1990 року за
колишньою невісткою позивачів за
зустрічним позовом ОСОБА_12 визнано
право на житлову площу в квартирі
АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 8).

На підставі рішення Залізничного
районного суду м. Львова від
04 грудня 2003 року в справі за позовом
Залізничної районної адміністрації
Львівської міської ради до ОСОБА_6,
третя особа - ОСОБА_7, про приведення
житлового приміщення до попереднього
стану; за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_14
до ОСОБА_6, ОСОБА_12 про зміну договору
найму житлового приміщення (т. 1 а. с. 39)
встановлено, що ОСОБА_6 самовільно
здійснено влаштування мереж водо- та
газопостачання у спірній квартирі.

ОСОБА_9 та ОСОБА_8, яка одночасно діє в
інтересах неповнолітніх ОСОБА_9 та
ОСОБА_11, проживають у АДРЕСА_1, що
підтверджується корінцем ордера № 023655
(т. 1 а. с. 120), актом обстеження
житлово-побутових умов від 24 листопада
2008 року (т. 1 а. с. 125), актами
соціального інспектування від 09 лютого
2009 року, від 08 квітня 2010 року (т. 1 а.
с.126-127; т. 1 а. с. 129-130) та актом обстеження
житлово-побутових умов від 03 березня 2010
року (т. 1 а. с. 128).

Ухвалюючи у справі судові рішення про
часткове задоволення первісних
позовних вимог, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився і
апеляційний суд, обґрунтовано
встановив факт чинення ОСОБА_6 перешкод
у користуванні спірною квартирою з
боку відповідачів за первісним позовом
та дійшов до переконливих висновків
про необхідність захисту його законних
житлових прав шляхом зобов'язання
ОСОБА_7, ОСОБА_8 передати йому ключі від
спірної квартири.

Частково задовольняючи зустрічні
позовні вимоги та визнаючи за
ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_11 право
користування квартирою АДРЕСА_1,
районний суд, в тому числі, на підставі
норм ст. 64 Житлового кодексу України та
ст. 3 Сімейного кодексу
України, виходив з того, що останні, як
члени сім'ї основного квартиронаймача -
ОСОБА_7, які протягом тривалого часу
постійно проживають в спірній квартирі
з дозволу інших членів сім'ї наймача та
не мають іншого благоустроєного житла,
набули права на користування спірним
помешканням. З такими висновками
обґрунтовано погодився і апеляційний
суд.

Також, суди обох інстанцій дійшли до
переконливих висновків про
відсутність правових підстав для
задоволення інших первісних та
зустрічних позовних вимог, у зв'язку з
їх недоведеністю та безпідставністю.

Судами першої та апеляційної інстанцій
дотримано вимоги чинного
законодавства та цивільного
процесуального закону, всебічно, повно
й об'єктивно з'ясовано обставини справи
та надано їм належної оцінки, а
наведені у касаційній скарзі доводи не
впливають на законність ухвалених у
справі судових рішень і висновків
судів не спростовують. Недоліків, які
призводять до порушення основних
принципів цивільного процесуального
судочинства та охоронюваних законом
прав та інтересів осіб, які беруть
участь у справі, та впливають на суть
ухваленого рішення під час розгляду
справи у суді касаційної інстанції не
встановлено.

За таких обставин колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ не вбачає підстав для скасування
оскаржуваних судових рішень судів
першої та апеляційної інстанцій, так як
вони ухвалені з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 25 березня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 16 вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук Судді:В.С.
Висоцька М.К. Гримич В.М. Колодійчук
О.В. Умнова