АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц /790/910/14
Головуючий 1 інстанції
Справа № 2026/1162/2012
Категорія: іпотечний договір
Доповідач-Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого-судді :
Гальянової І.Г.

суддів:
Колтунової А.І.

Костенко Т.М.

при секретарі:
Сватенко Н.В..

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, в
особі його представника ОСОБА_5, на
заочне рішення Люботинського міського
суду Харківської області від 02 квітня
2013 року по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Креді
Агріколь Банк» до ОСОБА_4 про звернення
стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА :

25.09.2012 року представник позивач
звернувся у суд із позовом в якому, з
урахуванням його уточнень 22 листопада
2012 року, просить звернути стягнення на
предмет іпотеки за договором іпотеки №
2276/702217-3 від 24.06.2008 р. в рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_4 за кредитним
договором №2276/702217 від 24.06.2008 р. у
розмірі 208 027 доларів США 94 центи, що
складає 1 662 767,31 грн. по курсу НБУ, шляхом
визнання за Публічним акціонерним
товариством «Креді Агріколь Банк» (
даль Банк) права власності на: житловий
будинок АДРЕСА_1, літ «Б-2», загальною
площею 330,1 кв.м., житловою площею 122,2
кв.м. з надвірними будівлями та
спорудами, що розташований на
земельній ділянці 816 кв.м., який
належить на праві власності
відповідачу.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між
сторонами 24.06.2008 року був укладений
кредитний договір, за умовами якого
відповідач отримав кредит у розмірі 180
000 доларів США. В забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором, між сторонами був укладений
договір іпотеки, згідно якого
відповідач передав позивачу в іпотеку
вказане домоволодіння. Банк свої
зобов'язання за договором виконав,
надавши відповідачу обумовлену
договором суму грошових коштів, однак
відповідач кредитні зобов'язання за
договором не виконує, в результаті чого
виникла заборгованість у розмірі 208 027
доларів США 94 центи, що складає 1 662 767,31
грн. по курсу НБУ. ( т.1а.с.1-3,87-92).

Як на підставу звернення стягнення на
предмет іпотеки , а саме зазначене вище
домоволодіння, шляхом визнання за
позивачем права власності на нього,
представник позивача зазначає на
передбачене договорами кредиту та
іпотеки права позивача на таку вимогу,
у зв»язку з наявністю у відповідача
зазначеної вище заборгованості.

Справу розглянуто судом за відсутності
сторін.

Заочним рішенням Люботинського
міського суду Харківської області від
02 квітня 2013 року позовні вимоги
позивача задоволені частково . В
рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_4 за кредитним договорам № 2276/702217
від 24.06.2008р. в розмірі 208 027 доларів США 94
центи, що складає 1 662 767,31 гри. по курсу
НБУ, суд звернув стягнення на предмет
іпотеки за договором іпотеки № 2276/702217-3
від 24.06.2008 р., шляхом визнання за Банком
права власності на вказане
домоволодіння та вирішив питання щодо
розподілу судових витрат.

Ухвалою Люботинського міського
суду Харківської області від18 грудня
2013 року , суд відмовив в задоволенні
заяви представника відповідача про
перегляд вказаного заочного ріщення (
т.1 а.с.257).

В апеляційній скарзі представник
відповідача просить скасувати вказане
заочне рішення та ухвалити нове
рішення. яким відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права, а саме:
неповідомленням відповідача про час та
місце розгляду справи, а також
невідповідністю висновків суду
обставинам справи та наявним у справі
доказам та порушенням судом першої
інстанції норм матеріального права.

Представник відповідача
зазначає, що правові підстави для
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом набуття права власності
позивача за зазначене іпотечне майно
за рішенням суду ні укладеним між
сторонами договором іпотеки ні нормами
ч.3 ст. 33, ст. 36, ч.1 ст. 37 Закону України
«Про іпотеку» не передбачено.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, судова колегія приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги
позивача суд першої інстанції виходив
з їх доведеності.

При цьому судом першої інстанції
встановлено та підтверджено наявними у
справі доказами, що 24 червня 2008 року між
Акціонерним товариством
«Індустріально-експортний банк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Індустріально- експортний банк» та
ОСОБА_4 було укладено кредитний договір
№ 2276/702217 та договори про внесення змін
та доповнень до вказаного кредитного
договору № 1 від 15.12.2009 року, № 2 від
05.04.2011року (т.1 а.с. 6-11, 18-21, 28-30, 43-44).

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору,
Банк надає відповідачу кредит у сумі 180
000 доларів США 00 центів. Строк
користування кредитом встановлюється
з 24.06.2008 року по 23.06.2028 року.

Повернення кредиту має відбуватись
відповідно до графіку погашення
заборгованості за кредитним договором,
який є додатком до Кредитного договору
, в редакції графіків додаткових угод
від 15.12.2009 року та від 05.04.2011 року ( т. 1
а.с.12-16, 22-26, 31-34).

Згідно п. 1.2 Кредитного договору кредит
надається Відповідачу на оплату за
нерухоме майно, а саме житловий будинок
з допоміжними будівлями та спорудами
загальною площею 330,1 кв.м. житловою
площею 122,2 кв.м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

При цьому, дане нерухоме майно
передається банку в іпотеку, у якості
забезпечення виконання відповідачем
зобов'язань перед банком, про що між
сторонами укладається відповідний
договір іпотеки (п.п. 1.3.1 Кредитного
Договору).

Судом першої інстанції також
встановлено та підтверджено наявними у
справі доказами, що 24 червня 2008 року між
сторонами був укладений договір
іпотеки №2276/702217-3 посвідчений
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
за реєстровим № 2476, згідно якого ОСОБА_4
передав в іпотеку Банку будинок
АДРЕСА_1, а саме будинок літ «Б-2»,
загальною площею 330,1 кв.м., житловою
площею 122,2 кв.м. з надвірними будівлями
та спорудами ( т.1 а.с.135-138).

Судом першої інстанції також
встановлено та підтверджено наявними у
справі доказами, що свої зобов»язання
за кредитним договором відповідач не
виконує у зв»язку з чим відповідно до
наданого позивачем розрахунку, станом
на 19.09.2012 року, у відповідача перед
Банком виникла прострочена
заборгованість за кредитом в сумі 1303 ,
73 доларів США, за відсотками в сумі 31491.49
доларів США та 302, 42 долара США по пені
та залишок непогашеного кредиту
становить 176233, 73 доларів США ( т.1 а.с.93).

Судом першої інстанції також
встановлено та підтверджено випискою
по особовому рахунку відповідача, що
останній раз відповідач здійснив
погашення частини заборгованості
17.04.2012 року (а.с. 143-194).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Статтями 610, 611 ЦК України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання. У разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України
якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами, то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів.

Згідно п. З ч. 2 ст. 592 ЦК України
заставодержатель має право вимагати
дострокового виконання зобов'язання,
забезпеченого заставою, а якщо його
вимога не буде задоволена, - звернути
стягнення на предмет застави у
випадках встановлених договором.

Право Банку на звернення
стягнення на предмет іпотеки в разі
несплати відповідачем суми кредиту (
частини кредиту), процентів, штрафних
санкції та пені встановлено пунктами
1.3, 2.13, 3.2.3., 3.2.6, 3.3.1, 3.3.14 кредитного
договору, п.4.1., 5.4. Договору іпотеки.

При цьому в пунктах 2.15, 2.15.1 та 2.15.2.
Договору іпотеки також встановлено, що
у випадку невиконання або неналежного
виконання іпотекодавцем зобов»язань
по кредитному договору,
іпотекодержатель має право звернути
стягнення на предмет іпотеки.
Звернення стягнення на Предмет іпотеки
здійснюється на розсуд іпотеко
держателя на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса , або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя. Вимоги
іпотекодерждателя можуть бути
задоволені шляхом прийняття
Іпотекодержателем, у разі згоди
останнього та направлення письмового
повідомлення Іпотекодавцю про
прийняття Предмета іпотеки у власність
в рахунок виконання зобов»язання за
Кредитним договором.

Таким чином вказаними договорами
передбачено, що іптекодержатель за
своїм вибором звертає стягнення на
предмет іпотеки одним із перерахованих
у цьому договорі способів, у тому числі
шляхом передачі іпотекодержателю
права власності на предмет іпотеки.

В постанові Верховного суду
України по справі № 6-124 ЦС 13від 11 грудня
2013 року , яка у відповідності до ст.360-7
ЦПК України є обов»язковою для судів,
встановлено, що відповідно до частини1
статті 37 Закону України «Про іпотеку»
іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. Згідно ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином. Виходячи з положень частини 2 ст.
16 ЦК України, частин третьої статті 33,
статті 36, частини першої статті 37
Закону України «Про потеку», не
виключається можливість звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
передачі іпотекодержателю права
власності на предмет іпотеки в рахунок
виконання забезпечених іпотекою
зобов»язань за рішенням суду, оскільки
цими нормами передбачено задоволення
вимог іпотекодержателя шляхом набуття
права власності на предмет іпотеки, яке
ототожнюється зі способом звернення
стягнення, якщо таких спосіб
передбачено іпотечним договором.

З огляду на наведене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку щодо звернення стягнення на
предмет іпотеки в рахунок виконання
відповідачем забезпечених іпотекою
зобов»язань, шляхом визнання за
позивачем права власності на зазначене
іпотечне майно.

Доводи, викладені в представником
відповідача в апеляційній скарзі
вказаних висновків суду не
спростовують та н дають підстав для
скасування чи зміни ухваленого у
справі рішення.

За таких обставин судова колегія
приходить до висновку про залишення
рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315, 317, 319, 218
ЦПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, в особі
його представника ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Люботинського
міського суду Харківської області від
02 квітня 2013 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді: