РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/20961/13-ц

пр. № 2/759/1524/14

16 квітня 2014 року
м.
Київ

Святошинський районний суд м.
Києва у складі головуючого судді
Ключника А.С., за участю секретаря Левко
О.О., Борисенко А.М. розглянувши у
відкритому судовому засіданні, в залі
судових засідань цивільну справу за
позовом ТзДВ «Страхова компанія
«ФІНЕКС» до ОСОБА_2, третя особа СК
«Оранта» про стягнення страхового
відшкодування в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТзДВ «Страхова компанія
«ФІНЕКС» 27.12.2013 року звернулось до суду
з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
страхового відшкодування в порядку
регресу у сумі 16 854, 79 грн., а також 229,40
грн. судових витрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги
позивач зазначив, що 16.01.2013 року
застрахував за договором
добровільного комплексного
страхування ризиків, пов'язаних із
використанням транспортного засобу
(КАСКО) №121-13.06124.20 автомобіль «Honda Accord»
д.н.з. НОМЕР_1 на випадок його
пошкодження внаслідок ДТП та
зобов'язався здійснити виплату
страхового відшкодування.

20.05.2013 року в період дії договору
страхування, відповідач керуючи
автомобілем «ГАЗ 3110» д.н.з. НОМЕР_2 скоїв
зіткнення з автомобілем «Honda Accord» д.н.з.
НОМЕР_1.

Постановою Солом'янського
районного суду м. Києва від 03.06.2013 року
відповідача ОСОБА_2 визнано винним у
скоєнні ДТП.

Згідно Акту виконаних робіт ПрАТ
«Дніпро Мотор Інвест» №594м від 23.05.2013
року, замовлення на поставку запчастин
ПрАТ «Дніпро Мотор Інвест» №2167/5 від
23.05.2013 року та Акту виконаних робіт ПрАТ
«Дніпро Мотор Інвест» №688м від 11.06.2013
року, фактична вартість
відновлювального ремонту автомобіля
«Honda Accord» д.н.з. НОМЕР_1 склала 16 169,79 грн.

На виконання умов договору
страхування, позивач визнав ДТП від
20.05.2013 року страховим випадком, що
підтверджується страховим актом
№7188/121-13.06124.20 від 17.06.2013 року, згідно
якого, страхове відшкодування на суму 16
169,79 грн. було виплачено позивачем
згідно видаткового касового ордеру №606
від 20.06.2013 року.

Окрім того, позивач зазначає, що
поніс додаткові витрати, а саме:

1) 115,00 грн. - оплата послуг ТОВ
«Транспортний ассістанс» за одержання
довідки ДАІ про обставини ДТП згідно
договору №07/09-СК від 17.09.2009 року,
рахунка-фактури № СФ-0000721 від 29.05.2013
року та платіжного доручення №1559 від
05.06.2013 року;

2) 120,00 грн. - оплат послуг ТОВ «ЕК
«Укравтоекспертиза-Асист» за
одержання постанови про притягнення до
адміністративної відповідальності
згідно договору №04/2012-СК від 11.09.2012
року, рахунку №50 від 26.06.2013 року та
платіжного доручення №283 від 08.07.2013
року ;

3) 450,00 грн. - оплата послуг ФО-П
ОСОБА_4 за проведення
автотоварознавчого дослідження згідно
договору №6 від 10.11.2010 року, рахунку №900
від 24.05.2013 року та платіжного доручення
№1516 від 28.05.2013 року.

Таким чином, загальні затрати
позивача по факту відповідної ДТП
склали 16 854,79 грн.

З метою досудового врегулювання
спору, позивач надіслав відповідачу
претензію №410 від 30.10.2013 року з
пропозицією добровільного
відшкодування шкоди, однак відповіді
не отримав.

З огляду на викладені обставини,
позивач керуючись ст.1191 ЦК України
звернувся до суду за захистом свого
порушеного права та просив суд
стягнути з відповідача на свою користь
16 854,79 грн. - суму страхового
відшкодування в порядку регресу, а
також судові витрати 229,40 грн.

Ухвалою суду з занесенням до
журналу судового засідання від 24.03.2014
року залучено до участі у справі в
якості третьої особи СК «Оранта» (а.с.
64).

У судовому засіданні 16.04.2014 року
представник позивача Криворот Ю.В.
позов підтримав у повному обсязі з
підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач заперечував щодо
задоволення позову, зазначаючи, що на
момент скоєння дорожньо-транспортної
пригоди його відповідальність була
застрахована СК «Оранта» згідно поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів №АС/2480247 від 20.05.2013 року.

Представник СК «Оранта» в судове
засідання не з'явився, про причини
неприбуття суд не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення осіб,
які брали участь у справі, дослідивши
матеріали справи, письмові докази,
дійшов висновку, що у задоволенні
позову слід відмовити з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно положень ст. 4 ЦПК України
суд, здійснюючи правосуддя, захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб у спосіб, визначений законами
України.

Захист цивільних прав - це
передбачені законом способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Диспозитивність цивільного
судочинства визначена ст. 11 ЦПК України
в якій зазначено, що суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Стаття 12 ЦК України передбачає, що
особа вільно, на власний розсуд, обирає
способи захисту цивільного права.

Як правило, особа, права якої
порушено, може скористатись не
будь-яким, а конкретним способом
захисту свого права.

Відповідно до ст.1191 ЦК України,
особа, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншою особою, має право зворотної
вимоги (регресу) до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування,
якщо інший розмір не встановлено
законом.

Згідно зі ст. 993 ЦК України до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Отже, за положеннями зазначених
норм, право зворотної вимоги може
існувати у вигляді регресу (ст. 1191 ЦК
України), або у вигляді суброгації (ст.
993 ЦК України).

Пунктом 27 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних i кримінальних
справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» роз'яснено, що
при вирішенні спорів про право
зворотної вимоги страховика суди
повинні розрізняти поняття «регрес» та
«суброгація». Наприклад, у випадку
суброгації відбувається лише заміна
осіб у вже наявному зобов'язанні
(заміна активного суб'єкта) зі
збереженням самого зобов'язання. У
такому разі страхувальник передає свої
права страховикові на підставі
договору і сприяє реалізації останнім
прийнятих суброгаційних прав. У
випадку регресу одне зобов'язання
замінює собою інше, але переходу прав
від одного кредитора до іншого не
відбувається.

При цьому регрес регулюється
загальними нормами цивільного права
(зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею
38 Закону № 1961-IV, а для суброгації
відповідно до статті 993 ЦК і статті 27
Закону України «Про страхування»
встановлено особливий правовий режим.

Судом встановлено, що 16.01.2013 року
позивач застрахував за договором
добровільного комплексного
страхування ризиків, пов'язаних із
використанням транспортного засобу
(КАСКО) №121-13.06124.20 автомобіль «Honda Accord»
д.н.з. НОМЕР_1 на випадок його
пошкодження внаслідок ДТП та
зобов'язався здійснити виплату
страхового відшкодування (а.с. 5).

20.05.2013 року в період дії договору
страхування, відповідач керуючи
автомобілем «ГАЗ 3110» д.н.з. НОМЕР_2 скоїв
зіткнення з автомобілем «Honda Accord» д.н.з.
НОМЕР_1.

Постановою Солом'янського
районного суду м. Києва від 03.06.2013 року
відповідача ОСОБА_2 визнано винним у
скоєнні ДТП (а.с. 6).

На виконання умов договору
страхування, позивач визнав ДТП від
20.05.2013 року страховим випадком, що
підтверджується страховим актом
№7188/121-13.06124.20 від 17.06.2013 року, згідно
якого, страхове відшкодування на суму 16
169,79 грн. було виплачено позивачем
згідно видаткового касового ордеру №606
від 20.06.2013 року (а.с. 11).

Отже, враховуючи викладене та
положення статей 993 ЦК України, 1191 ЦК
України до правовідносин, які виникли
між сторонами у справі слід
застосовувати положення норм ст. 993 ЦК
України, яка регулює суброгацію.

Оскільки ж позовні вимоги
фактично заявлені з підстав регресу,
тобто за правилами ст. 1191 ЦК України,
суд не вбачає підстав для їх
задоволення, оскільки правовідносини
між сторонами у справі повинні
вирішуватись за правилами ст. 993 ЦК
України.

Враховуючи викладене, керуючись
ст.ст. 12, 993 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60,
61, 88, 179, 209, 212-215, 217, 218, 223, 292, 294 ЦПК
України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ТзДВ
«Страхова компанія «ФІНЕКС» до ОСОБА_2,
третя особа СК «Оранта» про стягнення
страхового відшкодування в порядку
регресу - відмовити.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
А. Ключник