АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 215/7837/13-ц 22-ц/774/572/К/14
Справа №215/7837/13-ц
Головуючий в 1 інстанції - Демиденко Ю.Ю.
Апеляційне провадження №22-ц/774/572/К/14
Доповідач - Братіщева Л.А.
РІШЕННЯ

Іменем України

06 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Братіщевої
Л.А.

суддів:
Грищенко Н.М., Турік В.П.,

при секретарі: Бевзі М.О.

за участю: представника позивача
ОСОБА_1 - ОСОБА_2

представника відповідача ПАТ
«Північний гірничо-збагачувальний
комбінат» - Юфєрєвої Олені Миколаївні ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Північний гірничо-збагачувальний
комбінат» на рішення Тернівського
районного суду м. Кривого Рогу від 21
січня 2014 року за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Північний гірничо-збагачувальний
комбінат» про відшкодування моральної
шкоди, -

В С Т А Н
О В И Л А :

У листопаді 2013 року
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом
до Публічного акціонерного товариства
«Північний гірничо-збагачувальний
комбінат»(надалі ПАТ «Північний ГЗК»)
і в обґрунтування позову зазначила, що
працюючи тривалий час у шкідливих
умовах праці отримала професійне
захворювання.

Висновком МСЕК від
06.11.2012 р. первинно встановлено 50% втрати
професійної працездатності, та третя
група інвалідності безстроково.

Посилаючись на ці
обставини просила суд стягнути з ПАТ
«Північний ГЗК» 100 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням
Тернівського районного суду м. Кривого
Рогу від 21 січня 2014 року позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволено частково, на її
користь з ПАТ «Північний ГЗК» стягнуто
25 000 грн. у відшкодування моральної
шкоди та на користь держави судові
витрати в сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі відповідач
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову
позивачу у позові з тих підстав, що
рішення ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Зокрема відповідач зазначає, що
судом першої інстанції не враховано у
позивача відсутні законні підстави для
відшкодування моральної шкоди. Позивач
уклала трудовий договір з ПАТ, та
свідомо обрала професію зі шкідливими
умовами праці, була попереджена та
обізнаний з вказаними умовами,
користувалася пільгами та гарантіями і
у всякий час могла змінити роботу.
Наявність шкідливих умов праці є
об'єктивною на деяких робочих місцях
згідно законодавства, гігієнічної
класифікації праці. З вказаного видно,
що діяльність ПАТ по використанню
праці працівників у шкідливих умовах,
не є протиправною, що також вказує на
відсутність підстав для стягнення
моральної шкоди. Крім того позивач
пропустила тримісячний строк для
звернення до суду за вирішенням
трудового спору.

В запереченнях на апеляційну
скаргу позивач зазначає, що
оскаржуване судове рішення є законним
та обґрунтованим, в процесі розгляду
справи суд не порушив норм ні
матеріального, ні процесуального
права, а тому рішення суду слід
залишити без змін, відхиливши
апеляційну скаргу відповідача.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, заперечень
на неї та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга ПАТ «Північний ГЗК» підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судом та
вбачається з матеріалів справи, актом
розслідування хронічного професійного
захворювання (а.с.6-8), що позивачу ОСОБА_1
- 14.09.2012 р. встановлено хронічне
професійне захворювання - хронічне
обструктивне захворювання легень
першої - другої ст., вібраційна хвороба
1-2 ст., плече лопатковим пері артрозом,
деформуючим артрозом ліктьових і
колінних суглобів, трофічними
розладами на кистях.

Позивачу вперше встановлена стійка
втрата професійної працездатності в
розмірі 50 % по вказаним захворюванням
висновком МСЕК від 06.11.2012 р.,
встановлена третя група інвалідності
безстроково (а.с.12-13).

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153
КЗпП України забезпечення безпечних і
нешкідливих умов праці покладається на
власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України
передбачено відшкодування власником
або уповноваженим ним органом
моральної шкоди працівнику у разі
порушення його законних прав, що
призвело до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» роз'яснено, що
відповідно до статті 237-1 КЗпП України
за наявності порушення прав працівника
у сфері трудових відносин, зокрема,
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах, яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) покладається на власника
або уповноважений ним орган незалежно
від форми власності, виду діяльності
чи галузевої належності.

Як вбачається з пункту 19 акту
розслідування професійного
захворювання встановлено осіб, які
порушили законодавство про охорону
праці, а саме невиконання
адміністрацією Північного ГЗК,ВАТ
«ПівнГЗК» та ПАТ «ПАВН ГЗК» вимог ст.153
КЗпП України та ст.13 Закону України
«Про охорону праці».

Конституційний Суд України в
абзаці 9 пункту 5 Рішення № 20-рп/2008
(справа про страхові виплати), зазначив,
що саме право громадян на
відшкодування моральної шкоди не
порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України
(для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України
(для членів сімей потерпілих) їм надано
право відшкодовувати моральну шкоду за
рахунок власника або уповноваженого
ним органу (роботодавця).

Як зазначалося вище, вперше
втрату професійної працездатності по
професійному захворюванню позивачу у
розмірі 50 % було встановлено 06
листопада 2012 року, що підтверджується
висновком МСЕК, отже саме з цього часу у
позивача виникло право на
відшкодування з відповідача
моральної шкоди.

Також спростовуються й доводи
відповідача щодо відсутності підстав
відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди,
оскільки, факт заподіяння такої шкоди у
зв'язку з отриманим ним професійними
захворюваннями встановлений в
судовому засіданні. Так, позивач
постійно відчуває фізичну біль, без
ліків не може дихати, порушився сон,
відчуває постійну тривогу, вона
позбавлений нормальних життєвих
зв'язків, що вимагає додаткових зусиль
для організації її життя.

Доводи відповідача в апеляційній
скарзі щодо пропуску позивачем строку
звернення до суду за захистом свого
права колегія суддів вважає
безпідставним, так як відповідно до
ст.268 ч.1 п.3 ЦК України позовна давність
не поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я.

Однак, колегія суддів вважає, що
розмір моральної шкоди, що підлягає
стягненню на користь позивача,
визначений судом без урахування
роз'яснень п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» № 4 від
31.03.1995р. з подальшими змінами,
відповідно до якого, розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає в межах заявлених
вимог залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних,
душевних, психічних і фізичних
страждань, яких зазнав позивач,
характеру немайнових витрат (їх
тривалості, можливості відновлення) з
урахуванням в кожному конкретному
випадку, ступеня вини відповідача та
інших обставин.

На думку колегії суддів, розмір
моральної шкоди, визначеної судом
першої інстанції, є завищеним.

За таких обставин, колегія суддів,
виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості, й,
беручи до уваги конкретні обставини по
справі, моральні страждання позивача,
істотність вимушених змін у його
життєвих стосунках, вважає необхідним
змінити рішення суду, зменшити розмір
стягнутої моральної шкоди з
відповідача на користь позивача з 25
000(двадцяти п'яти тисяч) грн. до 20
000(двадцяти тисяч) грн.

Інші доводи апеляційної скарги є
безпідставними, оскільки
спростовуються матеріалами справи і
висновками суду і не можуть бути
підставою для скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 3 ч. 1 ст. 309, 313, 314,
316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Північний гірничо-збагачувальний
комбінат» - задовольнити частково.

Рішення Тернівського
районного суду м. Кривого Рогу від 21
січня 2014 року змінити, зменшивши розмір
моральної шкоди, стягнутої з
Публічного акціонерного товариства
«Північний гірничо-збагачувальний
комбінат» на користь ОСОБА_1 з 25
000(двадцяти п'яти тисяч) грн. до 20 000
(двадцяти тисяч) грн.

В іншій частині рішення
суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/