Справа № 216/7114/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2014 року Центрально-Міський
районний суд міста Кривого Рогу
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді
Бутенко М.В.,

при секретарі
Бердичевськый Г.А.,

за участю

позивача
ОСОБА_1,

представника третіх осіб:

представника органу опіки та
піклування

виконкому Центрально-Міської

районної у місті ради
Матвієнко В.А.,

представника органу опіки та
піклування

виконкому Довгінцевської

районної у місті ради
Березуцької Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Кривому
Розі цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_5, треті особи
служба у справах дітей виконкому
Центрально-Міської районної у місті
ради, служба у справах дітей виконкому
Довгінцевської районної у місті ради,
служба у справах дітей Снігурівської
районної державної адміністрації, про
визначення місця проживання дитини
разом із батьком,

В С Т А Н
О В И В:

До суду звернувся позивач, з позовом
про визначення місця проживання дитини
до відповідача, посилаючись на
наступне: з відповідачкою він
перебував у зареєстрованому шлюбі з
11.02.1995 по 22.07.2008 року. Від шлюбу сторони
мають двох дітей, сина ОСОБА_6 1994 року
народження та неповнолітню доньку
ОСОБА_7 2000 року народження. Діти
проживали разом з матір'ю у м. Кривому
Розі, але 21.05.2013 року неповнолітня
донька самостійно залишила місце
проживання разом з матір'ю, приїхала до
м. Снігурівка до батька, де і проживає
по теперішній час, ходить до школи,
займається у секції туризму.

Відповідачка вважає, що проживання
дитини спільно з нею є більш доцільним,
і не нанесе дитині такої
психологічної травми, як проживання
окремо від неї. Однак, оскільки позивач
проживає в будинку своєї матері, більш
доцільніше буде встановити місце
проживання дитини разом з нею, оскільки
вона з теперішнім своїм чоловіком
проживає у окремій квартирі, для дитини
є все необхідне.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав, давши пояснення
фактично установлені матеріалами
справи. Крім того позивач пояснив
що, він проживає в будинку своєї
матері, де створені всі умови для
проживання та навчання дитини. Для
доньки облаштовано окрему кімнату, в
якій є письмовий стіл, куточок для
зайнять, для дитини придбаний
компьютер, все інше, що необхідно
дитині для нормального розвитку.

Відповідач позовні вимоги не
визнала, заперечує проти того, щоб
дитина поживала з позивачем, вважає, що
він та його мати налаштовує доньку
проти неї, заважають її спілкуванню з
дитиною.

Представники третіх осіб, кожен окремо
представили суду висновки щодо органу
опіки та піклування, акти про
обстеження житлових умов позивача та
відповідача.

Вислухавши осіб, що приймали участь у
судовому засіданні, свідків, суд
прийшов до висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню за
наступними підставами.

Судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з
11.02.1995 по 22.07.2008 року. Від шлюбу мають
двох дітей, сина ОСОБА_6 1994 року
народження та неповнолітню доньку
ОСОБА_7 2000 року народження.

Судом також встановлено, що з 21 травня
2013 року дитина самостійно переїхала
жити до свого батька за адресою:
Миколаївська область, м. Снігурівка,
вул.. Східна,21, що сторонами також не
заперечується.

На даний час між сторонами виник
спір з приводу визначення місця
проживання неповнолітньої дитини.

Відповідно до п. 4 ст. 29 ЦК
України місцем проживання фізичної
особи, яка не досягла 10 років є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, з ким вона проживає,
опікуна або місце знаходження
навчального закладу чи закладу охорони
здоров»я, в якому вона проживає.

Відповідно до п.1 ст.. 160 СК України
місце проживання дитини, яка не
досягла 10 років, визначається за згодою
батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо
мати та батько, які проживають окремо,
не дійшли згоди з приводу того, з ким з
них буде проживати малолітня дитина,
спір між ними вирішується органом
опіки та піклування або судом.

Згідно ч.2 ст.160 СК України місце
проживання дитини, яка досягла десяти
років, визначається за спільною згодою
батьків та самої дитини.

Під час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

Cудом встановлено, що на час розгляду
справи дитині сторін виповнилось
тринадцять років.

З наданих суду позивачем доказів
встановлено, що позивач працює та
отримує заробітну плату, розмір якої
за останні шість місяців складає 11 488
грн., що підтверджується довідкою про
доходи , а також отримує пенсію за віком
у розмірі 1 205, 69 грн., що пітверджується
довідкою з Пенсійного фонду України в
Снігурівському районі Миколаївської
області За місцем роботи позивач
характеризується позитивно, що
підтверджується характеристикою.
Також позивач забезпечений житлом.
Відповідно до акту обстеження
матеріально побутових умов
встановлено, що позивач проживає в
електрифікованому будинку з
опаленням та водопостачанням, який
складається з чотирьох кімнат,
вітальні, кухні, коридору. В будинку
створені необхідні умови для
проживання неповнолітньої дитини, є
підсобне господарство, автомобіль, що
підтверджується актом обстеження
матеріально-побутових умов.

Допитана у судовому засіданніу
присутності псіхолога неповнолітня
ОСОБА_7, суду пояснила, що вона не хоче
проживати разом з мамою, вона поїхала
від них, оскільки їй там було погано,
одиноко. В родині батька та бабусі, її
люблять, приділяють увагу, вона ходить
до школи, у неї багато друзів. Мама
періодично дзвонить, але в них не
складається спілкування, інколи мати
приїжджає у Снігурівку, приходить до
школи, вони з мамою гуляють, але мама не
питає дозволу у батька або бабусі, а
дівчинка не добре почувається від того,
оскільки їх зустрічі носять характер
таємних. Жити з мамою дитини
категорично відмовляється.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, дали наступні
пояснення.

Свідок ОСОБА_10, пояснила, що вона є
матір»ю позивача. Її син та
відповідачка проживали у шлюбі з 1995 по
2008 рік, потім припинили спільне
проживання і відповідачка перейшла
жити до своїх батьків та забрала дітей.
Проте, відповідачка належним чином
за дітьми не доглядала. Так син ОСОБА_6
скоїв злочин та відбував покарання.
Донька жили з батьками відповідачки,
сама відповідачка за дитину не
піклувалась. 21 травня 2013 року, не
сподівано ОСОБА_7 самостійно приїхала
до них в Снігурівку, вона пояснила що не
хоче жити з матір'ю та її батьками. В
даний час дитина проживає з ними, в
неї є все необхідне, дівчинка відвідує
школу, займається в туристичному гурті,
в неї багато друзів, те що вона не хоче
спілкуватись з матір'ю, свідок пояснює
тим, що мати не може знайти з дитиною
спільної мови .

Свідок ОСОБА_8, пояснила суду, що вона
була вчителем ОСОБА_7 у сш № 28 у м.
Кривому Розі. Їй відомо, що дівчинка
проживала у Кривому Розі з матір'ю,
старшим братом та з бабусею і дідусем.
Що сталось у родині, чому дитина
самостійно без дозволу матирі
переїхала до батька вона сказати не
може.

З показань ОСОБА_9, встановлено, що вона
знає ОСОБА_7 з початкових класов, раніше
вона працювала заступником директора
школи, знала бабусю та дідуся, батьків
матері, які працювали у їх школі
двірниками. Вони часто зловживали
спиртними напоями. Дитину характеризує
позитивно.

Судом досліджені представленими суду
органами опіки та піклування виконкому
Центрально-Міської районної у місті
ради, органу опіки та піклування
виконкому Довгінцевської районної у
місті ради, службою у справах дітей
Снігурівської районної державної
адміністрації.

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, у принципі 6 проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння; вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості: малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матірю.

Оцінюючи надані сторонами докази по
справі, виходячи з пояснень сторін та з
метою захисту інтересів
неповнолітньої дитини суд вважає за
можливе задовольнити позовні вимоги та
визначити місце проживання
неповнолітньої ОСОБА_7 разом з батьком
ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_1. Так як
дитина в даний час проживає з батьком,
яким створені необхідні умови для
розвитку та виховання дитини. Вік
дитини на думку суду дозволяє
спільне проживання з батьком, так як
такому віці дитина вже не потребує
постійного нагляду матері . Крім того
судом встановлено, що мати дитини на
даний час проживає на зьїомній
двокімнатній квартирі разом з
чоловіком та старшим сином. Крім того,
дитина категорично відмовляється жити
разом з матір'ю, а тому проживання
дитини з батьком на даний період на
думку суду є більш доцільним та
відповідатиме інтересам дитини, чим
проживання її з матір'ю.

Суд вважає, що при налагоджені свого
побуту та матеріального стану, зміні
ставлення довиховання дитини,
налагодження стосунківз дочкою,
відповідачка має право ставити
питання про повернення їй дитини.

На основі ст.160, 161 СК України, керуючись
ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р
І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_5,
треті особи служба у справах дітей
виконкому Центрально-Міської районної
у місті ради, служба у справах дітей
виконкому Довгінцевської районної у
місті ради, служба у справах дітей
Снігурівської районної державної
адміністрації, про визначення місця
проживання дитини разом із батьком -
задовольнити у повному обсязі.

Визначити місцем проживання
неповнолітньої дитини ОСОБА_12,
ІНФОРМАЦІЯ_3 - АДРЕСА_2, разом з батьком
ОСОБА_1.

Рішення суду може бути
оскаржене в апеляційному порядку до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через суд першої інстанції
шляхом подачі в 10 денний строк від дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Головуючий суддя
М.В.Бутенко