АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/ 2504/14
Головуючий 1інстанції
Справа № 639/7400/ 13-ц
Доповідач - Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого-судді:
Гальянової І.Г.

суддів:
Колтунової А.І.

Міненкової Н.О.

при секретарі:
Сватенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, в
особі його представника ОСОБА_4, на
рішення Жовтневого районного суду м.
Харкова від 19 лютого 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_3 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «ВТО
Світло Шахтаря», третя особа у справі :
директор Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВТО Світло Шахтаря»
ОСОБА_5 про поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

30 серпня 2013 року ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовом , в якому, з
урахуванням його уточнень просив
поновити строк на звернення до суду з
зазначеним позовом та вважати дату 26
червня 2013 року ознайомлення з
повідомленням про підозру днем, коли
він міг дізнатись про звільнення,
поновити його на посаді менеджера з
постачання та збуту ТОВ «ВТО Світло
Шахтаря » з 30 серпня 2012 року та стягнути
з відповідача на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу з 30
серпня 2012 року до дня ухвалення рішення
суду ( а.с.1-2, 38-39).

Свої вимоги обгрунтовував тим , що
28.09.2012 року він був прийнятий на посаду
менеджера з постачання та збуту з
укладанням договору про матеріальну
відповідальність. Умови праці на
вказаній посаді були обумовлені в
трудовому договорі , підписному між
ним та ТОВ «ВТО Світло Шахтаря».
Відповідно вказаного договору до його
посадових обов'язків віднесено
підготовка до укладання господарських
договорів по реалізації зерна ,
помеленої муки між відповідачем з
іншими підприємствами і
господарствами міста Харкова і
Харківської області. За домовленістю
між ним та директором ОСОБА_5 він
повинен був доповідати про виконану
роботу та використання службового
автомобіля шляхом складання службових
записок, що він робив регулярно.

Позивач зазначає, що про факт
поломки службового автомобіля він
доповів у службовій записці на ім'я
директора ОСОБА_5 , який запевнив його,
що обов'язково виплатить йому
заробітну плату і розрахується з ним
за ремонт службового автомобіля , як
тільки на підприємстві будуть в
наявності грошові кошти. У зв'язку із
зверненням директора ОСОБА_5 до міліції
про розшук вказаного службового
автомобіля його викликали до
Жовтневого РВ ХМУ ГУМВС України в
Харківській області з проханням
показати СТО, де він ремонтував
службовий автомобіль, при цьому
слідчий повідомив , що претензій до
нього ані з боку правоохоронних
органів ані з боку ТОВ "ВТО "Світло
Шахтаря" немає. У червні 2013 року його
викликали до Жовтневого РВ ХМУ ГУМВС
України для вручення повідомлення про
підозру, після чого 23.06.2013 року при
ознайомленні з матеріалами
кримінального провадження йому стало
відомо про його звільнення з ТОВ "ВТО
"Світло Шахтаря" 05.09.2012 року наказом №
75/1 ,з яким він не згоден, оскільки з
28.08.2012 року кожного дня він приходив на
роботу на ТОВ "ВТО «Світло Шахтаря»,
розписувався в журналі виходу на
роботу. 02.09.2012 року забирав із стоянки
підприємства службовий автомобіль, що
підтверджується свідченнями охоронців
стоянки, що містяться в матеріалах
кримінального провадження та протягом
2012 року на ім'я директора ТОВ "ВТО
"Світло Шахтаря" він писав службові
доповідні , про його звільнення
відповідачем повідомлено не було,
пояснення щодо своєї відсутності на
підприємстві він не писав.

В судовому засіданні суду першої
інстанції позивач та його представник
підтримали вказаний позов, та просили
його задовольнити.

При цьому позивач також пояснив ,що з
наказом про прийом його на роботу він
ознайомлений не був , але в той же день з
підприємством ннм був підписаний
договір про повну матеріальну
відповідальність. Позивач зазначив, що
був прийнятий на посаду менеджера , в
обов'язки якого входила поставка зерна
на ТОВ "ВТО "Світло Шахтаря". Відповідно
трудової угоди його заробітна плата
складає 1900 грн., та додатково була
домовленість про оплату йому 20 коп. за
кожний кілограм поставленого зерна.
Директором ТОВ "ВТО "Світло Шахтаря"
ОСОБА_5 було видано розпорядження щодо
виділення йому грошових коштів на
бензин для службового автомобіля по 100
грн., але проробив на підприємстві
місяць, грошових коштів за бензин,
придбаний за його власні кошти,
відповідач йому не повернув , не
зважаючи на те, що він написав на ім'я
директора підприємства службову
записку щодо витрат на бензин і додав
відповідні чеки. Позивач також
зазначив, що його було звільнено через
два дні після наказу про прийняття на
роботу, однак про це він дізнався лише в
липні 2013 року. Позивач також зазначив,
що взяв службовий автомобіль для
виконання своїх обов'язків , однак
через декілька днів поставив вказаний
автомобіль на ремонт на СТО, де він
знаходився з 05.09.2012 року по листопад 2012
року , після чого без розпорядження
директора ТОВ "ВТО "Світло Шахтаря" він
їздив для виконання покладених на
нього обов'язків на власному
автомобілі. Позивач також зазначив, що
у 2013 році ним подано заяву до
Харківського РВ щодо невиплати йому
відповідачем заробітної плати . В
червні 2013 року директор ТОВ "ВТО "Світло
Шахтаря" подав до Жовтневого РВ ХМУ
ГУМВС України в Харківській області
про порушення кримінальної справи та в
червні 2013 року від слідчого Жовтневого
РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській
області йому стало відомо про його
звільнення. Крім того, позивач також
пояснив, що на роботу він приходив не
кожен день , після отримання путьового
листа 30.08.2012 року його на роботу не
повернув, а залишив в автомобілі марки
ЗАЗ , який поставив на ремонт на СТО
05.09.2012 року .

Представник відповідача у судовому
засіданні суду першої інстанції
вказаний позов не визнала. Свої
заперечення обгрунтовувала тим, що
ОСОБА_3 прийнятий на роботу 30.08.2012 року,
31.08.2012 року на своє робоче місце не
вийшов, у зв'язку з чим спеціальна
комісія підприємства виїхала за місцем
проживання ОСОБА_3, однак двері ніхто не
відчинив. Директором ТОВ "ВТО "Світло
Шахтаря" ОСОБА_5 на адресу профкому
направлено подання на згоду щодо
звільнення ОСОБА_3 та 05.09.2012 року
позивача було звільнено за прогул без
поважної причини. Представник
відповідача також зазначила, що
посилання позивача про укладання ним
договорів для забезпечення ведення
господарської діяльності підприємства
є безпідставними, оскільки ОСОБА_3
взагалі не уповноважувався на ведення
переговорів від імені ТОВ "ВТО "Світло
Шахтаря" з іншими підприємствами. Щодо
домовленості ОСОБА_3 з директором
підприємства стосовно ремонту
автомобіля, переданого позивачеві для
службового використання, представник
відповідача пояснив, що 30.08.2012 року
менеджеру ОСОБА_3 начальником
транспортного відділу передано для
використання автомобіль марки ЗАЗ 110557,
державний номер НОМЕР_1, який останній
зобов'язувався передавати в кінці
кожного робочого дня на зберігання та
перевірки цілісності і технічної
придатності до транспортного відділу.
Однак 30.08.2012 року ОСОБА_3 не виконав
вказаний обов'язок, не повернув
транспортний засіб та путьовий листок
і зник із службовим транспортним
засобом. Директор ТОВ "ВТО "Світло
Шахтаря" в будь-яких переговорах з
позивачем з приводу ремонту службового
автомобіля участі не приймав ,
оплачувати витрати, пов'язані з
відновленням вказаного транспортного
засобу не зобов'язувався. Представник
відповідача зазначила, а тому вважає
вимоги позивача безпідставними.

Рішенням Жовтневого районного суду
м.Харкова від 19 лютого 2014 року в
задоволенні позовних вимог позивачу
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача просить скасувати вказане
рішення суду та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги позивача
задовольнити в повному обсязі. Доводи
апеляційної скарги обґрунтовує
невідповідністю висновків суду
обставинам справи та наявним у справі
доказам.

Представник позивача зазначає, що при
ухваленні рішення суд не звернув уваги
на те, що в наказі про звільнення не
зазначено в які саме дні позивач
здійснив прогул,хоча наявні у справі
докази свідчать про те. що позивач
30.08.2012 року за актом прийому-передачі
позивач отримав службовий автомобіль
та цей факт підтвердив представник
відповідача в своїх запереченнях від
23.09.2013 року. В повідомленні про підозру
зазначено,що позивач брав службовий
автомобіль зі стоянки 02.09.2012 року та
той факт, що позивач працював 30.08.2012
року свідчить службова записка про те,
що позивач своєчасно приступив до
виконання свої обов»язків 30.08.2012 року.
Представинк позивача також вказує на
те, що суд не звернув уваги на покази
свідків ОСОБА_6. який пояснив суду , що
позивач займався пошуком зерна для
підприємства з літа 2012 року по літо 2013
року та свідка ОСОБА_7 щодо укладання
позивачем 31.08.2012 року договору № 31/08 від
31.08.2012 року з ТОВ «Шіва-корпорація» про
переробку зерна.

Представник позивача також зазначає,
що акти про відсутність позивача на
роботі від 31.08.,03.09., 04.09. та 05.09.2012 року
складені печатним текстом, акт про
відсутність позивача за місцем
проживання не містить адреси, куди
виїзджала комісія , а в наказі про
утворення такої комісії № 742 від 03.09.2012
року вказана адреса позивача
м.Південний, хоча позивач мешкає в
м.Високий,Харківського району.
Представник позивача також зазначає,
про не ознайомлення позивача з наказом
про звільнення та не видачу йому
трудової книжки .

В запереченнях на апеляційну скаргу
представник відповідача, посилаючись
на законність і обгрнутованість
рішення суду першої інстанції та
безпідставність доводів апеляційної
скарги, просить рішення суду залишити
без змін, а апеляційну скаргу-без
задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги та заперечень на апеляційну
скаргу, судова колегія приходить до
висновку про відмову в задоволенні
апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України,
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрнутованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відмовляючи позивачу в задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з недоведеності позивачем
своїх вимог.

При цьому судом першої інстанції
встановлено, підтверджено наявними у
справі доказами та цей факт
відповідачем не заперечується, що
наказом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Виробничо-
торгівельне об'єднання «Світло
шахтаря» № 74/1 від 28.08.2012 року позивача
прийнято на посаду менеджера з
постачання та збуту 30.08.2012 року, з
укладенням договору про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність з випробувальним
строком 2 місяці, з оплатою праці
відповідно до штатного розкладу, з
обов'язковим пред'явленням трудової
книжки, а також те, що з зазначеним
наказом позивач ознайомлений не був (
а.с.43)

Судом першої інстанції також
встановлено , підтверджено наявними у
справі доказами та не заперечується
сторонами, що актом прийому-передачі
автомобіля від 30.08.2012 року позивач
прийняв автомобіль марки ЗАЗ 110557,
державний номер НОМЕР_2 та позивачеві
було видано 30.08.2012 року путьовий лист,
який позивач після закінчення робочого
дня не повернув на підприємство. ( а.с.71).

Судом першої інстанції також
встановлено, підтверджено наявними у
справі доказами та не спростовано
позивачем , що 30.08.2012 року ОСОБА_3
знаходився на роботі 1 годину, 31.08.2012
року , 03.09, 2012 р., 04.09.2012 року та 05.09.2012 року
позивач був відсутній на робочому
місці на протязі всього робочого часу,
та автомобіль на стоянку підприємтсва
не повернув , що підтверджується актами
комісії, доповідними записками
начадльника транспортного відділу та
помічника директора ( а.с. 72-76, 69-70, 78 -79).

Судом першої інстанції також
встановлено та підтверджено наявними
у справі доказами , що відповідачем
приймались міри для встановлення
причин неявки позивача на роботу у
зв»язку з чим, наказом № 74/2 від 03.09.2012
року утворена комісія у складі
начальника транспортного відділу
ОСОБА_8, менеджера по поставкам і збуту
ОСОБА_9, помічника директора ОСОБА_10 ,
яку зобов'язано здійснити 04.09.2012 року
виїзд за місцем проживання ОСОБА_3(
АДРЕСА_1), ознайомити ОСОБА_3 зі змістом
вказаного наказу, відібрати письмові
пояснення відносно причин неявки на
роботу, зобов'язати менеджера ОСОБА_3
надати службовій комісії в письмовому
вигляді пояснення відносно причин
неявки на роботу 31.08.2012 року. 03.09.2012 року
( а.с.81).

Актом від 04.09.2012 року встановлено
відсутність позивача за
зареєстрованим місцем його цроживання
(а.с. 83).

При цьому як свідчить позовна заява
позивача, при зверненні у суд з
зазначеним позовом, ним місцем своєї
реєстрації була зазначена саме вказана
адреса ( а.с.1). а тому судова колегія
вважає безпідставними доводи
представника позивача про те, що за
вказаною адресою позивач не проживає, а
також свідчить про те, що відповідачу
при прийому позивача на роботу та при
здійсненні виїзду за місцем його
проживання, було відомо лише про
наявність проживання позивача саме за
вказаною адресою.

Судом першої інстанції також
встановлено та підтверджено наявними у
справі доказами, що 03.09.2012 року
директором ТОВ "ВТО "Світло Шахтаря"
ОСОБА_5 на ім'я голови профспілкового
комітету ОСОБА_10 надано подання про
вирішення питання на дозвіл розірвання
трудового договору з менеджером по
поставкам і збуту ОСОБА_3 на підставі п.4
4.1 ст. 40 КЗпП України ( а.с.82).

Листом від 04.06.2012 року голова
профспілкового комітету ОСОБА_10
повідомив, що у ш'язку з тим, що ОСОБА_3
не є членом профспілкової організації
"ВТО "Світло Шахтаря", профспілковий
комітет не має повноважень на
вирішення питання про звільнення
ОСОБА_3 (а.с.84-85) та наказом ТОВ
«Виробничо-торгівельне об'єднання
«Світло шахтаря» № 75/1 від 05.09.2012 року
ОСОБА_3 звільнено з посади менеджера з
постачання та збуту за прогули без
поважних причин ( а.с.9).

Згідно до вимог п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України,
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках: прогулу ( в
тому числі відсутності на роботі
більше трьох годин протягом робочого
дня ) без поважних причин.

Статтею 149 КЗпП України передбачено, що
до застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення.

Вказані обставини справи свідчать про
відсутність можливості відповідача
отримали від позивача пояснення щодо
відсутності на роботі.

Судом першої інстанції також
встановлено та підтверджено наявними у
справі доказами, що 26.06.2013 року ОСОБА_3
вручено повідомлення про підозру від
27.05.2013 року у вчинені кримінального
правопорушення передбаченого ч.З ст. 191
КК України , тобто у присвоєнні чужого
майна , а саме зазначеного вище
автомобілю ввіреного особі,скоєного
повторно (а.с.40-41) та як пояснила
представник відповідача в судовому
засіданні суду апеляційної інстанції,
до теперішнього часу вказаний
автомобіль товариству не повернуто.

Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення вказаної норми ЦПК
України, позивач не надав суду доказів
присутності на роботі після 30 серпня 2012
року, а саме : 31.08., 03.09., 04.09. та 05.09.2012 року.

Відсутність позивача на роботі в
зазначені дні дають право відповідачу
на розірвання трудового договору за
прогули без поважних причин.

За таких обставин суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив позивачу в
задоволенні позовних вимог.

Доводи, викладені представником
відповідача в апеляційній скарзі
висновків суду не спростовують, були
предметом їх розгляду судом першої
інстанції, яким суд дав належну оцінку
та не дають підстав для скасування чи
зміни ухваленого у справі рішення.

З огляду на наведене судова
колегія приходить до висновку про
залишення рішення суду першої
інстанції без змін.

Керуючись статтями 303, 308,
313,315,317,319,218 ЦПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, в
особі його представника ОСОБА_4,
відхилити.

Рішення Жовтневого районного
суду м. Харкова від 19 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді :