У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 квітня 2014 року
м. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

Головуючого Ткачука О.С.

Суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,
Карпенко С.О., Умнової О.В., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6 про стягнення боргу за
договором позики, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення Московського
районного суду м. Харкова
від 11 жовтня 2013 року, рішення
апеляційного суду Харківської області
від 24 грудня 2013 року та касаційною
скаргою ОСОБА_5 в особі представника
ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду
Харківської області від 24
грудня 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом, в якому просив стягнути
з відповідача на його користь борг за
договором позики від 25 березня 2011 року
в сумі еквівалентній 164 967 доларам США
за курсом Національного банку України
(далі НБУ) на день ухвалення рішення у
справі, а також штраф (пеню) за
несвоєчасне виконання зобов'язання в
сумі, еквівалентній 479 933 доларам США за
курсом НБУ на день ухвалення рішення.

Позов мотивовано тим, що 25 березня 2011
року між сторонами був укладений
договір позики, згідно умов якого
відповідач взяв у позику 140500 доларів
США та зобов'язався повернути вказані
кошти не пізніше 25 червня 2011 року у
визначеному сторонами порядку та сумі:
не пізніше 25 квітня 2011 року - 3500
доларів США; не пізніше 25 травня 2011 року
- 3500 доларів США; не пізніше 25 червня 2011
року - 133500 доларів США. Разом з тим,
відповідач повернув до 25 червня 2011 року
7000 доларів США: з них 3500 доларів США 6
травня 2011 року і 3500 доларів США 1
червня 2011 року. Неповернутими
залишилися кошти в сумі 133500
доларів США. Відповідач звертався до
позивача з проханням продовжити термін
остаточного розрахунку, на що позивач
погодився та надав згоду погасити борг
до 25 липня 2011 року. Однак, до цього часу
борг не погашений. Сума процентів за
користування позикою за період з 25
березня 2011 року по 19 липня 2013 року в
залежності від встановленої НБУ
облікової ставки становить 23578 доларів
США. Відповідач прострочив виконання
зобов'язання за договором позики на 719
днів. Три проценти річних від
простроченого відповідачем повернення
залишку боргу за договором позики
становлять: 133500 доларів США/100% х 3%/365
днів х 719 днів прострочення = 7889 доларів
США. Таким чином, сума боргу за
Договором позики становить: 133500
доларів США - залишок неповернутої
відповідачем частини позичених коштів;
23578 доларів США - проценти за
користування позиченими коштами на
рівні облікової ставки НБУ; 7889 доларів
США - три проценти річних від
простроченої суми боргу, а всього 164967
доларів США. Крім того, п.7 Договору
позики передбачено, що за прострочення
зобов'язань позичальник повинен
сплатити на користь позивача штраф
(пеню) в розмірі 0,5% за кожен день
прострочення від простроченої суми.
Загальна сума належного до стягнення з
відповідача на користь позивача штрафу
(пені) за весь час прострочення
виконання відповідачем зобов'язань за
договором позики за період з 31 липня 2011
року по день звернення з позовом
складає 479933 доларів США. Враховуючи
офіційний курс НБУ один долар США - 7,9930
грн., загальна сума позову становить
5164585,70 грн.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 11 жовтня 2013 року
позов ОСОБА_5 задоволено. Стягнуто з
відповідача на користь ОСОБА_5 суму
боргу за договором позики від 25 березня
2011 року, у розмірі 164 967 доларів
США, що за офіційним курсом НБУ станом
на 11 жовтня 2013 року становить 1 318 581,23
грн. та штраф (пеня) 479 933 доларів США, що
за офіційним курсом НБУ станом на 11
жовтня 2013 року становить 3 836 104,47 грн., а
всього 5 154 685,70 грн. Вирішено питання
щодо судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 24 грудня
2013 року апеляційні скарги ОСОБА_6 та
ОСОБА_8 задоволено частково. Рішення
місцевого суду змінено, шляхом
зменшення розміру стягнення боргу до 172
856 доларів США, що становить 1 381 638 грн. В
іншій частині рішення суду залишено
без змін.

Представник позивача, не
погоджуючись з даним рішенням суду
апеляційної інстанції подав касаційну
скаргу, в якій, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального та порушення норм
процесуального права, просить його
скасувати в частині вимог про
стягнення неустойки та передати справу
у цій частині на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Відповідач, не погоджуючись з
вищевказаними рішеннями судів першої
та апеляційної інстанцій подав
касаційну скаргу, в якій, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального та порушення норм
процесуального права, просить їх
скасувати з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи касаційних
скарг, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційну скаргу
позивача слід задовольнити, касаційну
скаргу відповідача задовольнити
частково, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов виходив з обґрунтованості
позовних вимог. Згідно з положеннями ч.
1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має
право на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України. У разі відсутності іншої
домовленості сторін проценти
виплачуються щомісяця до дня
повернення позики. Облікова ставка
Національного банку України за період
з 25 березня 2011 року по 23 березня 2012 року
становила 7,75%, з 23 березня 2012 року по 10
червня 2013 року - 7,5%, з 10 червня 2013 року по
19 липня 2013 pоку - 7%. Сума процентів за
користування позикою за період з 25
березня 2011 року по 19 липня 2013 року в
залежності від встановленої
Національним банком України облікової
ставки становить 23578 доларів США.
Прострочення відповідача за договором
позики з 25 липня 2011 року по 19
липня 2013 року складає 719 днів. Три
проценти річних від простроченого
відповідачем повернення залишку боргу
за Договором позики становить: 133500
доларів США/100% х 3%/365 днів х 719 днів
прострочення = 7889 доларів США. Таким
чином, сума боргу за договором позики
становить: 133500 доларів США - залишок
неповернутої відповідачем частини
позичених коштів; 23578 доларів США -
проценти за користування позиченими
коштами на рівні облікової ставки НБУ;
7889 доларів США - три проценти
річних від простроченої суми боргу, а
всього 164967 доларів США.

Крім того, п.7 Договору позики
передбачено, що за прострочення
зобов'язань позичальник - відповідач
ОСОБА_6 повинен сплатити на користь
позивача штраф (пеню) в розмірі 0,5% за
кожен день прострочення від
простроченої суми. Загальна сума
належного до стягнення з відповідача
на користь позивача штрафу (пені) за
весь час прострочення виконання
відповідачем зобов'язань за договором
позики за період з 31 липня 2011
року по день звернення з позовом
складає 479933 доларів США.

Посилаючись на вказані обставини
місцевий суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог та
наявність правових підстав для
стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9
суму боргу за договором позики у
розмірі 164967 доларів США, що за
офіційним курсом НБУ станом на 11 жовтня
2013 року становить 1318581,23 грн. та штраф
(пеню) 479933 доларів США, що за офіційним
курсом НБУ станом на 11 жовтня 2013
року становить 3836104,47 грн., а всього
5154685,70 грн.

Суд апеляційної інстанції змінюючи
рішення місцевого суду, шляхом
зменшення розміру стягнення боргу з
ОСОБА_6 на користь позивача до 172856
доларів США, що становить 1381638 грн.
виходив з того, що заявлена позивачем
після спливу 719 днів прострочення
вимога про сплату пені за договором
позики у розмірі 479933 доларів США є явно
завищеною у порівнянні зі збитками
позичальника від неповернення
основного боргу. Місцевий суд неповно
з`ясував обставини, що мають значення
для справи стосовно належного розміру
пені, який підлягає стягненню та
помилково не застосував норму ч.3 ст.551
ЦК України, відповідно до якої розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків.

З такими висновками суду апеляційної
інстанції погодитися не можна,
оскільки вони зроблені без належного
з'ясування дійсних обставин справи,
прав та обов'язків сторін, без належної
оцінки наявних у матеріалах справи
доказів, з неправильним застосуванням
норм матеріального права, з огляду на
наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Згідно роз'яснень, наданих у п.27
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30 березня 2012 року
№5, положення частини третьої статті 551
ЦК України про зменшення розміру
неустойки може бути застосовано судом
лише за заявою відповідача до
відсотків, які нараховуються як
неустойка, і не може бути застосовано
до сум, які нараховуються згідно з
частиною другою статті 625 ЦК, які мають
іншу правову природу. При цьому
проценти, які підлягають сплаті згідно
з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у
такому порядку не підлягають зменшенню
через неспівмірність із розміром
основного боргу, оскільки вони є платою
за користування грошима і підлягають
сплаті боржником за правилами
основного грошового боргу.

Із розрахунку районним судом пені
вбачається, що у цій сумі врахована
неустойка у вигляді пені, а також суми,
передбачені ст. 625 ЦК України, які не є
неустойкою.

Положення статті 616 ЦК передбачають
право суду за певних умов зменшити
розмір збитків та неустойки, які
стягуються з боржника. Зазначене
стосується цивільно-правової
відповідальності боржника, а не сплати
ним основного грошового боргу за
кредитним договором, що суд на підставі
вказаної норми закону змінити не може.

Змінюючи рішення суду першої
інстанції та зменшуючи розмір
стягнення боргу з ОСОБА_6 на користь
позивача суд апеляційної інстанції
вказаних роз'яснень не врахував, не
перевірив наявність заяви відповідача
про зменшення розміру неустойки, не
перевірив розрахунків суду першої
інстанції та належним чином не
мотивував здійснені ним зменшення
стягнутої з відповідача суми боргу, не
навів підстав для такого зменшення.

Зазначене вище свідчить про неповне
встановлення судом апеляційної
інстанції фактичних обставин, які
мають істотне значення для правильного
вирішення справи, неповноту перевірки
законності і обґрунтованості рішення
місцевого суду, порушення норм
матеріального та процесуального права,
що в свою чергу, призвело до
поверхневого вирішення спору.

За таких обставин, ухвалене судом
апеляційної інстанції рішення не може
вважатися законним і обґрунтованим, у
зв'язку із чим, відповідно до ст.ст.336, 338
ЦПК України його слід скасувати з
передачею справи на новий розгляд до
цього ж суду.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК
України, Колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Касаційну скаргу ОСОБА_5
задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Харкова
від 24 грудня 2013 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної
інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Ткачук О.С. судді
Висоцька В.С. Гримич М.К. Карпенко
С.О. Умнова О.В.