АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 5196 /2014
Головуючий у 1-ій інстанції -
Доповідач - Поливач Л.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Охневській Т.В.

за участю осіб:
позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про усунення перешкод у
користуванні власністю і
відшкодування моральної шкоди

та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про визнання проведеної
перебудови квартири законною;

за апеляційною скаргою ОСОБА_4, поданою
представником ОСОБА_5

на рішення Шевченківського районного
суду м.Києва від 18 лютого2014 року

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного
суду м.Києва від 18 лютого 2014 року позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод
у користуванні власністю і
відшкодування моральної шкоди
задоволено частково. Зобов'язаноОСОБА_4
не чинити ОСОБА_2перешкод у
користуванні спільною кухнею та надати
ключі від дверей до входу на спільну
кухню. В іншій частині позовних вимог
відмовлено. Взадоволенні зустрічного
позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання
проведеної перебудови квартири
законною відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_5, діючи в інтересах ОСОБА_4, подав
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 та про
задоволення зустрічних позовних вимог
ОСОБА_4 Посилається на незаконність
ухваленого рішення, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що позовні вимоги
ОСОБА_2 є безпідставними та
необґрунтованими. Ним жодним чином не
були порушені права позивачки, як
співвласника квартири, оскільки вона
має можливість обладнати кімнату,
площею 12,6 кв.м. яка була виділена їй
відповідно до рішення виконкому № 715
від 27.12.1988 року під кухню, але позивач
навмисно цього не робить. Він
переобладнав свою частину квартиру
згідно дозволу, який був наданий
мешканцям квартири, відповідно до
вказаного рішення. Безпідставним є
посилання суду у своєму рішенні на акти
ПАТ «Київгаз» та КП «ЖЕК
«Михайлівська» в якості відсутності
відповідних дозволів та можливості у
позивачки здійснити відповідне
переобладнання своєї частки квартири.
У своєму рішенні суд не надав правової
оцінки доводам відповідача по його
зустрічному позову, безпідставно
відмовивши в його задоволенні.

В суді апеляційної інстанції
відповідач ОСОБА_4 та його представник
ОСОБА_5 підтримали апеляційну скаргу в
повному обсязі, посилаючись на доводи,
викладені в ній. Позивачка ОСОБА_2 та її
представник ОСОБА_3 заперечували проти
задоволення апеляційної скарги,
посилаючись на законність та
обґрунтованість ухваленого судом
рішення.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Як встановлено судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, позивач ОСОБА_2 є власником 39/100
частин квартири АДРЕСА_1 на підставі
договору дарування від 23.09.1997 року. Ці
39/100 частин квартири складаються з 2-х
кімнат, загальною площею - 67,93 кв.м., в
т.ч. жилою - 45,1 кв.м. В цілому вказана
квартира - 5-ти кімнатна, загальною
площею - 172,40 кв.м., в т.ч. жилою - 115,6 кв.м.
(а.с. 6).

Відповідач ОСОБА_4 є власником 15/100
частини квартири АДРЕСА_1, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на житло від 17.02.1994 р., згідно
якого відповідачу належить 26,84
кв.м.загальної площі даної квартири
(а.с. 36).

Зі слів сторін по справі, іншим
співвласником частини даної квартири є
ОСОБА_6, що підтверджується копією
технічного паспорту (а.с.7-8), актами ЖЕКу
«Михайлівська» від 03.10.2013р. та від
17.01.2014р.(а.с.91, 112).

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України,
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Таким чином, квартира АДРЕСА_1
перебуває у спільній частковій
власності позивача, відповідача та
ОСОБА_6

Відповідно до вимог ст. 358 ЦК України
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Як вбачається із копії технічного
паспорту на квартиру АДРЕСА_1, площа
даної квартири становить 172,4 кв.м., в
тому числі житлова площа - 115,6 кв.м.,
площа місць загального користування -
56,8 кв.м. (а.с.7-8, 86-87).

Відповідно до зазначеного технічного
паспорта, у даній квартирі наявна одна
кухня, площа якої становить 14,9 кв.м., яка
належить до площі місць загального
користування. Окрім входу на спільну
кухню через коридор квартири, також
наявний вхід на кухню через задні
(запасні) двері зі сторони допоміжної
сходової клітини.

Актами, які були складені
працівниками ПАТ «Київгаз» (а.с. 75, 99) та
КП «ЖЕК «Михайлівська» (а.с. 112), було
встановлено, щодвері на спільну кухню
зачинені (Акт від 04.11.2013 р.); двері в
приміщення кухні зачинені на замок,
ручка на дверях відсутня (Акт від 03.10.2013
р.); вхід зі сторони коридору до
спільної кухні зачинений зі сторони
кухні ОСОБА_4, тому доступ до приміщення
кухні обмежений для інших власників
квартири (Акт від 17.01.2014 р.)(а.с.112).

Таким чином, відповідач ОСОБА_4
перешкоджає ОСОБА_2 у реалізації її
права, як співвласника даної квартири
на користування спільною кухнею
(місцем загального користування), як то
передбачено положеннями діючого
законодавства України.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії.

Відповідно до ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Дійсно, Рішенням виконавчого
комітету Ленінської районної ради
народних депутатів м. Києва № 715 від
27.12.1988 року було надано дозвіл
мешканцям квартири НОМЕР_1 здійснити
переобладнання в даній квартирі за
свій рахунок, з метою створення трьох
ізольованих (окремих) квартир, згідно
проекту інституту
«Укржитлоремпроект», під наглядом ЖЕК
101.

Для цього: з метою створення
ізольованої квартири для сім'ї ОСОБА_7
(нині її дочки ОСОБА_2) в звільненій
жилій кімнаті площею 12,6 кв.м. обладнати
кухню, Туалет та ванну кімнату зробити
за рахунок площі спільного коридору.
Для входу до цієї квартири відгородити
частину коридору, прилеглу до кімнати
ОСОБА_7(а.с. 54, 100).

Для створення ізольованої квартири
для сім'ї ОСОБА_8 (нині ОСОБА_6) -
розгородити туалет та ванну кімнату і
зробити із цієї площі кухню. Туалет
перенести на частину існуючої кухні. В
спільному коридорі обладнати ванну
кімнату. Вхід до цієї квартири зробити
через жилу кімнату площею 19,6 кв.м.

Для створення ізольованої квартири
для сім'ї ОСОБА_4 обладнати ванну
кімнату за рахунок кладовки та частини
спільного коридору. Для обладнання
окремого туалету відгородити частину
існуючої кухні. Вхід до цієї квартири
буде здійснюватися через існуючий
запасний вихід через кухню.

Даним рішенням також встановлено, що
згода мешканців квартири для створення
трьох ізольованих квартир є, а також
наявна технічна можливість для цього.

Таким чином, даним рішенням
Виконкому надано дозвіл на перебудову
квартири АДРЕСА_1 на три окремі
квартири, згідно проекту інституту
«Укржитлоремпроект», якиймешканці
квартири мали отримати, але не
отримали.

Вірним є висновок суду першої
інстанції про те, що Рішення виконкому
місцевої ради є лише дозволом на
проведення перебудови квартири та
відповідно не може підміняти собою
саму проектно-кошторисну документацію,
відповідно до якої має бути здійснена
така перебудова квартири на три окремі
(ізольовані) квартири. Як встановлено
судом, вказаний у рішенні виконкому
проект інституту «Укржитлоремпроект»
не виготовлявся.

03.10.2011р. Київською міською державною
адміністрацією було видано
розпорядження № 1831 «Про проектування
та реконструкцію квартири АДРЕСА_1,
яким передбачалось здійснення ОСОБА_4
дій, в тому числі щодо розроблення
проектно-кошторисної документації та
одержання відповідних дозволів на
проведення робіт.

Жодних доказів про вчинення дій,
передбачених вказаним розпорядженням,
суду не надано.

Таким чином, оскільки співвласник
даної квартири ОСОБА_2 позбавлена
(через певні дії відповідача ОСОБА_4)
можливості користування кухнею, суд
дійшов правомірного висновку, що
позовна вимога ОСОБА_2, в частині
зобов'язання відповідача ОСОБА_4 не
чинити їй перешкод у користуванні
спільною кухнею в квартирі АДРЕСА_1 та
надання їй ключа від спільних дверей до
другого входу на спільну кухню в
квартирі підлягає задоволенню.

Що стосується зустрічних позовних
вимог відповідача ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
визнання законною перебудову квартири
АДРЕСА_1 в три окремі квартири та такою,
що здійснена згідно рішення
виконавчого комітету Ленінської
районної ради народних депутатів м.
Києва № 715 від 27.12.1988 року, то висновок
суду першої інстанції про те, що дані
позовні вимоги ОСОБА_4 не підлягають
задоволенню є вірним, виходячи з
наступного.

Даним рішенням Виконкому дійсно
надано дозвіл на перебудову квартири
АДРЕСА_1 на три окремі квартири згідно
проекту інституту
«Укржитлоремпроект», які мешканці мали
отримати.

Відповідно до ст. 100 ЖК України,
переобладнання і перепланування
жилого будинку і жилого приміщення
провадяться з метою підвищення їх
благоустрою і перетворення
комунальних квартир в окремі квартири
на сім'ю. Переобладнання і
перепланування жилого приміщення
допускаються за згодою наймача, членів
сім'ї, які проживають разом з ним, та
наймодавця і з дозволу виконавчого
комітету місцевої Ради народних
депутатів.

Пунктом 1.4. «Умови і порядок
переобладнання, перебудови,
перепланування будинків, жилих і
нежилих у жилих будинках приміщень»
Правил утримання жилих будинків та
прибудинкових територій, затверджених
наказом Державного комітету України з
питань житлово-комунального
господарства від 17.05.2005 № 76 також
визначено, що переобладнання і
перепланування жилих будинків, жилих і
нежилих у жилих будинках приміщень
дозволяється робити після одержання
дозволу виконавчого комітету місцевої
Ради народних депутатів відповідно до
законодавства; до елементів
перепланування жилих приміщень
належать: перенесення і розбирання
перегородок, перенесення і влаштування
дверних прорізів, улаштування і
переустаткування тамбурів, прибудова
балконів на рівні перших поверхів
багатоповерхових будинків; для
одержання дозволу на переобладнання
або перепланування жилих будинків,
жилих і нежилих у жилих будинках
приміщень їх власник або уповноважена
ним особа, наймач (орендар) приміщення
за згодою його власника подають до
органу місцевого самоврядування заяву
про надання дозволу на переобладнання
або перепланування та, у разі
необхідності, можуть подаватися такі
документи: 1) копія свідоцтва на право
власності або договору найму (оренди)
приміщення; 2) копія поповерхових
планів, завірених в установленому
порядку; 3) проект переобладнання або
перепланування жилих будинків, жилих і
нежилих у жилих будинках приміщень,
погоджений в установленому порядку.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України також визначено
способи захисту цивільних прав та
інтересів.

Як вбачається із матеріалів позовної
заяви ОСОБА_4, позивачем за зустрічним
позовом заявлено позовну вимогу про
визнання перебудови квартири законною
та такою, що відповідає вимогам рішення
виконавчого комітету Ленінської
районної ради народних депутатів м.
Києва № 715 від 27.12.1988 року.

Однак, враховуючи вимоги ст. 100 ЖК
України, дана вимога заявлена всупереч
положень ст. 15, 16 ЦК України, оскільки
рішення виконкому місцевої ради є лише
дозволом на проведення перебудови
квартири та відповідно не може
підміняти собою проектно-кошторисну
документацію, відповідно до якої має
бути здійснена така перебудова
квартири на три окремі (ізольовані).

Крім того, вимога позивача за
зустрічним позовом про визнання
перебудови законною є передчасною,
оскільки питання щодо визначення
правомірності перебудови квартири має
вирішуватися в позасудовому порядку,
шляхом звернення до відповідно
уповноваженого (компетентного)
державного органу. Поряд з цим рішення,
дії та бездіяльність органів державної
влади можуть бути оскаржені відповідно
до правил підвідомчості, визначених
законом.

Враховуючи вищевикладене, судом
правомірно визнано позовні вимоги
ОСОБА_4 за зустрічним позовом
безпідставними та такими, що не
підлягають задоволенню.

Отже, твердження апелянта про
незаконність та необґрунтованість
рішення, неповне з'ясування обставин,
які мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, на думку суду є
необґрунтованими, а обставини, на які
він посилається - недоведеними та не
підтверджені належними та допустимими
доказами по справі, оскільки
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Справу було розглянуто судом на
підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів, поданих
сторонами.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія не
знаходить.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану
представником ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м.Києва від 18 лютого2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: