22-ц/773/323/14 Головуючий у 1 інстанції:
Олексюк А.В. Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Стрільчука В.А., Бовчалюк З.А.,

при секретарі - Шугаловій О.М.,

з участю пр-ка позивача - Місюри І.В.,

пр-ка відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до Приватного
підприємства «Волинська рекламна
компанія», ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького
міськрайонного суду від 11 грудня 2013
року,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2012 року Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» звернулося в суд із
зазначеним позовом, який мотивує тим,
що між банком та ПП «Волинська рекламна
компанія» 23.05.2007 року було укладено
кредитний договір № 127/М, згідно якого
банк надав позичальнику 70000 грн. з
терміном повернення не пізніше 21
травня 2009 року, з диференційованою
відсотковою ставкою відповідно до
додатку № 1 до кредитного договору.

У цей же день між позивачем та
відповідачами ОСОБА_4 і ОСОБА_2 було
укладено окремі договори поруки № 127/М-1
та № 127/М-2, за якими останні, кожен
зокрема, поручалися перед банком за
виконання зобов'язань ПП «Волинська
рекламна компанія» згідно кредитного
договору № 127/М від 23.05.2007 року.

Позичальник не виконував належним
чином свої зобов'язання за кредитним
договором, внаслідок чого станом на
31.08.2012 року утворилася заборгованість
на загальну суму 45248 грн. 71 коп., які
позивач просив стягнути з відповідачів
солідарно, а також відшкодувати судові
витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
від 11 грудня 2013 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ПП «Волинська
рекламна компанія» і ОСОБА_4 на користь
ПАТ КБ «ПриваБанк» заборгованість за
кредитним договором № 127/М від 23.05.2007
року в розмірі 45248 грн. 71 коп..

Стягнуто солідарно з ПП «Волинська
рекламна компанія» і ОСОБА_2 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором № 127/М від 23.05.2007
року в розмірі 45248 грн. 71 коп..

Стягнуто з ПП «Волинська рекламна
компанія», ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» по 150 грн. 83 коп. з
кожного витрат по оплаті судового
збору.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2
просить скасувати це рішення в частині
солідарного стягнення з неї та ПП
«Волинська рекламна компанія» на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованості за кредитним договором
та судових витрат і ухвалити в цій
частині нове рішення - про відмову в
позові.

Вважає, що судом неповно з'ясовано
обставини, що мають значення для справи
та допущено порушення норм
матеріального і процесуального права.

В апеляційному суді представник
апелянта апеляційну скаргу підтримав
із наведених у ній підстав та просить
її задовольнити.

Представник позивача апеляційну
скаргу заперечила та просить її
відхилити.

Заслухавши осіб, які беруть участь у
справі, дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи скарги, законність
та обґрунтованість рішення суду,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
задоволення, а оскаржуване рішення
підлягає до скасування з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позову з наступних
підстав.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Статтями 1048, 1050, 1054 цього Кодексу
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами, то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів від суми позики
згідно з умовами договору.

Із матеріалів справи вбачається, що
23.05.2007 року між банком та ПП «Волинська
рекламна компанія» було укладено
кредитний договір № 127/М, згідно якого
банк надав позичальнику 70000 грн. з
терміном повернення не пізніше 21
травня 2009 року, зі сплатою 21% річних за
користування кредитними коштами
згідно з графіком та сплатою 40% річних у
випадку несвоєчасного повернення
кредиту (а.с.10-13).

У цей же день між банком і ОСОБА_4
укладено договір поруки № 127/М-1,
предметом якого є надання поруки
поручителем ОСОБА_4 перед кредитором за
виконання боржником своїх обов'язків
по вказаному кредитному договору у
тому ж обсязі, на тих же умовах та в ті ж
строки, що і боржник (а.с.14).

Також, у цей же день між банком і ОСОБА_2
укладено договір поруки № 127/М-2,
предметом якого є надання поруки
поручителем ОСОБА_2 перед кредитором за
виконання боржником своїх обов'язків
по вказаному кредитному договору у
тому ж обсязі, на тих же умовах та в ті ж
строки, що і боржник (а.с.15).

Судом встановлено, що боржник - ПП
«Волинська рекламна компанія» порушив
умови кредитного договору від 23.05.2007
року, що виразилося у несвоєчасному
поверненні отриманих в банку грошових
коштів.

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Розмір заборгованості позичальника
перед банком станом на 31.08.2012 року
становить 45248 грн. 71 коп., з яких 11620,95
грн. - заборгованість за кредитом, 17566,93
грн. - заборгованість по процентах за
користування кредитом, 13558,05 грн. - пеня,
250 грн. - штраф (фіксована частина), 2142,80
грн. - штраф (процентна складова), який
боржником не оспорюється (а.с.4-5).

Виходячи з викладеного, кредитор, з
врахуванням вимог п.6.8 кредитного
договору, мав право вимагати від
боржника виконання свого зобов'язання,
у зв'язку з чим позовні вимоги до ПП
«Волинська рекламна компанія»
підлягають до задоволення.

Разом з тим, задовольняючи позовні
вимоги щодо солідарного стягнення із
кожного з поручителів разом із
боржником заборгованих коштів, суд
першої інстанції порушив норми
матеріального права, а тому рішення
суду підлягає скасуванню з наступних
підстав.

Згідно ч.4 ст.559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. Якщо строк основного
зобов'язання не встановлений або
встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Згідно роз'яснень, даних у п.24 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
відповідно до частини четвертої статті
559 ЦК порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі статтею
526 ЦК зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору. Отже, якщо кредитним
договором не визначено інші умови
виконання основного зобов'язання, то у
разі неналежного виконання
позичальником своїх зобов'язань за цим
договором строк пред'явлення
кредитором до поручителя вимоги про
повернення отриманих у кредит коштів
має обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково. Таким строком не
може бути лише несплата чергового
платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення /вручення/ йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору
про дію поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам статті 252 ЦК
України, згідно з якою строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Із укладених між позивачем та
відповідачами ОСОБА_4 і ОСОБА_2
договорів поруки вбачається, що дія цих
договорів закінчується повним
виконанням зобов'язань за кредитним
договором (п.11), тобто цей строк не
визначений календарною датою.

Разом з тим, як кредитним договором, так
і в договорах поруки визначено термін
повернення кредиту - не пізніше 21
травня 2009 року (п.1.3 кредитного договору
та п.1 договорів поруки), тобто
встановлено дату настання строку
виконання основного зобов'язання.

Враховуючи вимоги ч.4 ст.559 ЦК України,
банк вправі був пред'явити вимоги до
поручителів до 21.11.2009 року включно.

Із поданої позивачем копії
повідомлення, адресованого всім
відповідачам вбачається, що з вимогою
про виконання зобов'язання за
кредитним договором, забезпеченим
порукою, банк, як кредитор звернувся до
обох поручителів лише 25.07.2012 року (а.с.6,
8, 9), тобто після припинення поруки (ч.4
ст.559 ЦК України).

Покликання представника позивача, що
ними на підставі п.12 договорів поруки
дотримано строк звернення з вимогами
до обох поручителів - не заслуговують
на увагу з наступних підстав.

Згідно п.12 договорів поруки, укладених
між банком та кожним з поручителів
сторони прийшли до згоди, що строк в
межах якого сторони можуть звернутися
до суду з вимогою про захист свого
порушеного права або законного
інтересу за цим договором
встановлюється протягом у 5 років (а.с.15,
16).

Цим пунктом сторони узгодили лише
збільшення позовної давності (ст.ст.256,
259 ч.1 ЦК України).

Строк позовної давності та строк
пред'явлення вимоги до поручителя за
договором поруки - поняття не тотожні.

Враховуючи наведені обставини, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову до відповідачів ОСОБА_4 і ОСОБА_2,
як до поручителів, оскільки порука цих
поручителів припинилася 21.11.2009 року.

Оскільки висновки суду першої
інстанції в частині задоволення позову
до поручителів зроблені з порушенням
норм матеріального права, то згідно зі
статтею 309 ЦПК України це є підставою
для скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення.

Рішення суду першої інстанції
оскаржується лише одним відповідачем -
ОСОБА_2.

Разом з тим, при ухваленні нового
рішення апеляційний суд враховує як
вимоги ч.1, так і вимоги ч.3 ст.303 ЦПК
України в частині порушення норм
матеріального права і щодо задоволення
позову до відповідача ОСОБА_4, який
самостійно судове рішення не оскаржує,
а тому суд не обмежується доводами
апеляційної скарги.

У зв'язку із задоволенням апеляційної
скарги понесені відповідачем ОСОБА_2
витрати по оплаті судового збору
підлягають відшкодуванню позивачем.

Також на підставі п.6 ч.3 ст.79, ч.ч.1, 5 ст.88
ЦПК України в дохід держави підлягають
стягненню з відповідача - ПП «Волинська
рекламна компанія» витрати, пов'язані з
публікацією в пресі оголошення про
виклик.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
від 11 грудня 2013 року в даній справі
скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з Приватного підприємства
«Волинська рекламна компанія» на
користь Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриваБанк» заборгованість за
кредитним договором № 127/М від 23.05.2007
року в розмірі 45248 грн. 71 коп. (сорок
п'ять тисяч двісті сорок вісім грн. 71
коп.) та 452 грн. 49 коп. (чотириста
п'ятдесят дві грн. 49 коп.) судового
збору.

В позові Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 230 грн.
(двісті тридцять грн.) сплаченого
судового збору за апеляційну скаргу.

Стягнути з Приватного підприємства
«Волинська рекламна компанія» в дохід
держави 96 грн. (дев'яносто шість грн.)
витрат, пов'язаних з публікацією в
пресі оголошення про виклик.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий

Судді