Справа №487/5462/13-ц 11.02.2014 11.02.2014 11.02.2014
Провадження №22-ц/784/487/14
Справа № 22-ц/784/487/14
Головуючий першої інстанції:
Суддя-доповідач апеляційного
суду: Коломієць В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі

головуючого Шолох З.Л.,

суддів Довжук Т.С., Коломієць
В.В.,

при секретарі Бакуті Т.В.,

за участю: відповідача ОСОБА_2, його
представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» на рішення
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 03 грудня 2013 року,
ухвалене за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК») до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2013 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Позивач зазначав, що 20 березня 2007 року
між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (яке згодом
було перейменовано на ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_2 укладено
кредитний договір №NKXRRX06990170, за яким
відповідачу було надано кредит в
розмірі 2914 грн. 80 коп., а останній
зобов'язався сплачувати Банку
щомісячний фіксований платіж у період
з 5 по 10 число в розмірі 259 грн. 52 коп., зі
сплатою 24% річних на суму залишку
заборгованості за кредитом, з кінцевим
терміном погашення - 20 березня 2009 року.
За твердженням позивача, свої обов'язки
за договором ОСОБА_2 не виконував, у
зв'язку з чим станом на 26 квітня 2013 року
заборгованість за договором склала 62 533
грн.42 коп.

Згодом позивач уточнив позовні вимоги
та з урахуванням сум, що було стягнуто з
відповідача за судовим наказом від 20
червня 2008 року, просив стягнути з
ОСОБА_2 заборгованість станом на 26
квітня 2013р. у розмірі 55 189 грн.79 коп., з
яких 13 550грн.11 коп. - борг за
несплаченими процентами за
користування кредитом; 1049 грн. 30 коп. -
борг по оплаті комісії, 37 724грн.20 коп. -
пеня, 250 грн. - штраф (фіксована частина ),
2616грн.18коп. - штраф (процентна складова).

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 03 грудня 2013 року у
задоволенні позову ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
- відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК», посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права, просило скасувати рішення та
ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено і
таке підтверджується матеріалами
справи, що 20 березня 2007 року між ЗАТ КБ
«ПриватБанк» (яке згодом було
перейменовано на ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»)
та ОСОБА_2 укладено кредитний договір
№NKXRRX06990170, за яким відповідачу було
надано кредит в розмірі 2914 грн. 80 коп., а
останній зобов'язався сплачувати Банку
щомісячний фіксований платіж у період
з 5 по 10 число місяця в розмірі
259грн.52коп., зі сплатою 24% річних на суму
залишку заборгованості за кредитом, а у
разі порушення зобов'язань із
погашення кредиту - в розмірі 196,46 %
річних, з кінцевим терміном погашення -
20 березня 2009 року (а.с.4).

З матеріалів справи вбачається, що
жодного платежу на погашення тіла
кредиту та процентів відповідач не
сплачував (а.с. 38, 40).

В зв'язку з невиконанням відповідачем
умов укладеного кредитного договору в
травні 2008 року позивач звернувся до
суду із заявою про видачу судового
наказу про дострокове повернення суми
кредиту, стягнення заборгованості за
процентами, комісією та пенею. 20 червня
2008 року Заводським районним судом
м.Миколаєва заява ЗАТ КБ «ПриватБанк»
задоволена, видано відповідний судовий
наказ (а.с.27, 28).

31 липня 2009 року постановою державного
виконавця Заводського ВДВС ММУЮ
судовий наказ був повернутий стягувачу
без виконання на підставі п.2 ст.40
Закону України «Про виконавче
провадження» (в редакції, що діяла на
час винесення постанови) (а.с.41).
Стягнута за судовим наказом
заборгованість відповідачем дотепер
не погашена.

З наданого позивачем уточненого (з
урахуванням стягнутих за наказом сум)
розрахунку заборгованості вбачається,
що станом на 26 квітня 2013 року
заборгованість ОСОБА_2 за процентами за
користування кредитом складає 13 550грн.11
коп.; по оплаті комісії - 1049 грн. 30 коп.

Встановлені судом обставини свідчать
про обґрунтованість вимог позивача
відповідно до положень ст.ст. 526, 549, 550,
611, 1054 ЦК України.

Разом з тим, згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Із заяви-анкети позичальника ОСОБА_2
вбачається, що вона не містить умов про
збільшення позовної давності, проте
зазначено про ознайомлення та згоду
відповідача з Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
(Розстрочка) (Стандарт) (а.с. 4).

До позовної заяви позивачем були
надані Умови та правила надання
банківських послуг публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» (а.с. 5-14), тоді як на
час укладання сторонами кредитного
договору організаційно-правовою
формою позивача було закрите
акціонерне товариство. Згодом
позивачем були надані інші Умови
надання споживчого кредиту фізичним
особам (Розстрочка) (Стандарт), пунктом
5.5. яким зазначено про встановлення
терміну позовної давності у 5 років
(а.с.42-49). Зазначені умови не містять
дати їх затвердження та періоду їх
чинності. Разом з тим, з матеріалів
наказного провадження вбачається, що
звертаючись у травні 2008 року до суду із
заявою про видачу судового наказу щодо
стягнення заборгованості за даним
кредитним договором, позивачем були
надані Умови надання споживчого
кредиту фізичним особам (Розстрочка)
(Стандарт), які не містять умови про
збільшення позовної давності (а.с.56-58).

Відповідно до положень ст.ст.10, 60 кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять належних
та переконливих доказів ознайомлення
та згоди відповідача саме з тими
Умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам, в яких є умова про
збільшення строку позовної давності до
5 років. За такого, суд дійшов вірного
висновку про те, що позивачем не
доведено погодження сторонами у
передбаченій ст. 259 ЦК України
письмовій формі збільшеного строку
позовної давності, а тому підстави для
застосування у даному спорі строку
позовної давності у 5 років - відсутні.

Відповідач в суді першої інстанції
заявляв про застосування строку
позовної давності (а.с. 51 - 53).

Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

У кредитному договорі, що був укладений
сторонами, строк виконання
зобов'язання чітко визначений: строк
сплати щомісячних фіксованих платежів
- у період з 5 по 10 число місяця; строк
повного погашення кредиту - 20 березня
2009 року.

Ніяких дій, які б свідчили про
переривання перебігу позовної
давності, відповідачем не було вчинено.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач звернувся з даним позовом до
ОСОБА_2 24 липня 2013 року.

Враховуючи викладене, судом правильно
встановлено, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»,
звертаючись до суду з даним позовом,
пропустив без поважних причин позовну
давність тривалістю у три роки,
установлену ст.257 ЦК України.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК», суд виходив із того, що
позивач без поважних причин пропустив
строк позовної давності, про
застосування якого відповідачем було
заявлено, що згідно з ч.4 ст. 267 ЦК
України, є підставою для відмови у
позові.

Такий висновок суду першої інстанції є
вірним та зробленим на підставі повно
встановлених фактичних обставин
справи на основі об'єктивної оцінки
наданих сторонами доказів, під час
встановлення зазначених фактів судом
не були порушені норми цивільного
процесуального законодавства й
правильно застосовані норми
матеріального права.

З огляду на викладене немає підстав
вважати обґрунтованими доводи
апелянта про те, що сторони в письмовій
формі домовились про збільшення строку
позовної давності до п'яти років,
оскільки відповідач своїм підписом у
Заяві позичальника погодився з Умовами
та правилами надання банківських
послуг, яким передбачена збільшена
позовна давність.

Наданий позивачем до суду апеляційної
інстанції наказ № 391 від 21.03.2006р. про
затвердження нової редакції Умови
надання споживчого кредиту фізичним
особам (Розстрочка) (Стандарт) також не
доводить ознайомлення та згоду
відповідача саме з тими Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам, що містять умову про збільшення
строку позовної давності до 5 років.

Посилання апелянта на те, що
відповідачем під час розгляду справи
не було заявлено про застосування
строку позовної давності, є
безпідставними, оскільки такі заяви
ОСОБА_2 від 25.11.2-13р. і від 02.12.2013р.
містяться у матеріалах справи на а.с.
51-53.

Таким чином, колегія суддів не вбачає
підстав для скасування рішення суду.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» - відхилити, а
рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 03 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий
Судді