Справа № 127/142/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2014 року

Вінницький міський суд Вінницької
області

в складі : головуючого Бар'яка А.С.,

за участі секретаря Сивенюк
О.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засідання в залі судового засідання № 3
Вінницького міського суду Вінницької
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування
шкоди, завданої в наслідок
дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,
завданої в наслідок
дорожньо-транспортної пригоди,
зазначивши, що в результаті ДТП, винним
у вчинені якого було визнано
відповідача, позивач зазнав
матеріальної шкоди в розмірі 24505,00 грн.,
при цьому страховою компанією
«Провідна», яка застрахували
цивільно-правову відповідальність
відповідача, було виплачено лише 12000,00
грн., а тому, на думку позивача,
відповідач повинен відшкодувати
різницю між завданою шкодою та
виплаченою сумою страховиком, що
становить 12505,00 грн., крім цього, позивач
змушений був лікуватись та зазнав
моральної шкоди, в силу чого звернувся
до суду та просить стягнути на його
користь з відповідача різницю між
фактичним розміром шкоди і страховою
виплатою у розмірі 12505,00 грн. та
моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн.

В судовому засіданні судом в
порядку ч.4 ст. 10 ЦПК України було
роз'яснено позивачу та його
представнику про необхідність заміни
неналежного відповідача на СК
«Провідна» або залучення страховика до
розгляду справи в якості
співвідповідача, однак позивач
заперечив щодо залучення СК «Провідна»
до участі у справі як відповідача,
підтвердивши свою позицію щодо
звернення своїх вимог до зазначеного
ним відповідача.

Позивач та його представник в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали, обгрунтувавши їх
обставинами, викладеними в позовній
заяві.

Відповідач в судовому засіданні
заперечував проти позову, зазначивши,
що страхова компанія повинна виплатити
позивачу завдану шкоду, яка не
перевищує визначені в страховому
договору ліміти відповідальності.
Пояснив, що з його боку не було зухвалої
поведінки, оскільки він приходив до
позивача в медичні заклади, пропонував
йому свою допомогу, зокрема два рази
надав потерпілому по 500 грн., пропонував
свою допомогу в лікуванні і на далі, на
що позивач відповідав невизначеністю
відповідних сум, які будуть
встановлені пізніше, допомагав в
оформлені документів, необхідних для
подання в страхову компанію з метою
одержання страхового відшкодування.

Дослідивши матеріали справи,
взявши до уваги позицію сторін, суд
встановив, визначив та дослідив
наступні докази, обставини та
відповідні правовідносини.

Зміст полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № НОМЕР_3 код
страховика 066, виданого ПрАТ «СК
«Провідна», вказує, що забезпеченим
транспортним засобом є «MERCEDES-BENZ 310», н.з.
НОМЕР_1, а страхувальником є ОСОБА_4.
Строк дії полісу з 02.11.2010 року по 01.11.2011
рік. Ліміт відповідальності за шкоду,
заподіяну життю і здоров'ю становить
сто тисяч гривень на одного
потерпілого, а за шкоду, заподіяну
майну на одного потерпілого - п'ятдесят
тисяч гривень(а.с. 8).

Довідка про дорожньо-транспортну
пригоду зазначає, що 09.07.2011 року в м.
Вінниці на перехресті вул. В.Порика -
вул. В.Інтернаціоналістів сталося
зіткнення двох автомобілів: Мерседес
Бенц 310 н.з. НОМЕР_1, що належить ОСОБА_4,
під керуванням ОСОБА_3 та автомобілем
ГАЗ 24 н.з. НОМЕР_2, що належить ОСОБА_1,
який керував відповідним транспортним
засобом.(а.с. 6).

Відповідно до постанови
Немирівського районного суду
Вінницької області від 06.09.2011 року,
прийнятої по справі № 3-1287/11р., 09.07.2011
року ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки
«Мерседес Спрінтер» д/н НОМЕР_1, на
перехресті вул. В.Порика -
Інтернаціоналістів, при виїзді з
другорядної дороги на головну, не дав
дорогу автомобілю ГАЗ 24 д/н НОМЕР_2 під
керуванням ОСОБА_1, в наслідок чого
допустив зіткнення, що призвело до
пошкодження автомобілів, в силу чого
ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП та накладено адміністративне
стягнення. (а.с. 7).

Повідомлення про виплату № 17-05/12515
по справі № 0201/39/1231 від 28.09.2011 року,
надіслане ОСОБА_1, вказує, що страхова
виплата по події від 09.07.2011 в якій був
пошкоджений автомобіль ГАЗ 24 НОМЕР_2
Страхувальник ОСОБА_4 в сумі 12275,20 грн.
буде здійснена протягом 15 днів. (а.с. 9).

Рахунок № 15 від 15/09.2011, наданого ПП
«ЛАК-СЕРВІС» замовнику ОСОБА_1 вказує,
що вартість робіт по автомобілю ГАЗ-24
НОМЕР_2 становить 12420,00 грн.(а.с.10).

Рахунок № 12 від 15/09.2011, наданого
СПД ОСОБА_5 замовнику ОСОБА_1 вказує, що
вартість робіт по автомобілю ГАЗ-24
НОМЕР_2 становить 12085,00 грн.(а.с.11).

Зміст виписки із амбулаторної
картки ОСОБА_1, наданої КЗ «Центр
первинної медико-санітарної допомоги
№ 3», вказує, що 09.07.2011 року було
звернення в МКЛ ШМД з приводу травми, що
виникла внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, де був
оглянутий з встановленням діагнозу:
забій, садно нижньої третини лівої
гомілки та гомілково-ступеневого
суглобу, садини та забій тім'яної
ділянки справа, з послідуючим
лікуванням та ускладненням, що також
підтверджують медичні документи,
надані ОСОБА_1 в результаті проходження
ним медичного лікування та
встановлення відповідних діагнозів
(а.с. 15-20).

Відповідно до п. 1.4., п. 1.8 ст. 1
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» (надалі по
тексту Закон № 1961-IV) страховий поліс -
єдина форма внутрішнього договору
страхування, яка посвідчує укладення
такого договору. Особи,
відповідальність яких застрахована,
- страхувальник та інші особи, які
правомірно володіють забезпеченим
транспортним засобом. Володіння
забезпеченим транспортним засобом
вважається правомірним, якщо інше не
встановлено законом або рішенням суду.

Таким чином, судом встановлено, що
дорожньо-транспортна пригода
відбулась з вини відповідача, який
правомірно володів транспортним
засобом, оскільки дані обставини
визнавались в судовому засіданні
сторонами, а протилежне не зазначене в
жодних документах, в тому числі і у
відповідній постанові суду, та керував
забезпеченим транспортним засобом, що
підтверджує відповідний поліс
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, де зазначено ліміт
відповідальності за шкоду, заподіяну
життю і здоров'ю, - сто тисяч гривень на
одного потерпілого, а за шкоду,
заподіяну майну на одного потерпілого -
п'ятдесят тисяч гривень, при цьому, із
наданих суду доказів, страховик
підтвердив та зазначив ним про виплату
потерпілій особі, тобто позивачу, суму
страхового відшкодування за завдану
матеріальну шкоду в розмірі 12275 грн. 20
коп., що не суперечить розмірам
завданої шкоди, визначеної позивачем
згідно рахунків, наданих ПП
«ЛАК-СЕРВІС» та СПД ОСОБА_5, яка не
виходить за межі ліміту
відповідальності. Докази, надані
позивачем щодо відновлювального
ремонту належного йому автомобіля в
період 21.01.2011 року судом відхиляються
та не беруться до уваги при ухваленні
рішення, оскільки не відносяться до
пошкоджень, яких зазнав відповідний
автомобіль під час ДТП 09.07.2011 року.

Норма ст. 9 Закону № 1961-IV вказує,
що страхова сума - це грошова сума, у
межах якої страховик зобов'язаний
здійснити виплату страхового
відшкодування відповідно до умов
договору страхування. Розмір
страхової суми за шкоду, заподіяну
майну потерпілих, становить 50 тисяч
гривень на одного потерпілого. Розмір
страхової суми за шкоду, заподіяну
життю та здоров'ю потерпілих,
становить 100 тисяч гривень на одного
потерпілого.

Згідно ст. Стаття 28 Закону № 1961-IV
шкода, заподіяна в результаті
дорожньо-транспортної пригоди майну
потерпілого, - це шкода, пов'язана: з
пошкодженням чи фізичним знищенням
транспортного засобу; з пошкодженням
чи фізичним знищенням доріг, дорожніх
споруд, технічних засобів регулювання
руху; з пошкодженням чи фізичним
знищенням майна потерпілого; з
проведенням робіт, які необхідні для
врятування потерпілих у результаті
дорожньо-транспортної пригоди; з
пошкодженням транспортного засобу,
використаного для доставки
потерпілого до відповідного закладу
охорони здоров'я, чи забрудненням
салону цього транспортного засобу; з
евакуацією транспортних засобів
з місця

дорожньо-транспортної пригоди.

Норма ст. 23 Закону № 1961-IV прописує,
що шкодою, заподіяною життю та
здоров'ю потерпілого внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, є:
шкода, пов'язана з лікуванням
потерпілого; шкода, пов'язана з
тимчасовою втратою працездатності
потерпілим; шкода, пов'язана із
стійкою втратою працездатності
потерпілим; моральна шкода, що полягає
у фізичному болю та стражданнях, яких
потерпілий - фізична особа зазнав у
зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я.

Відповідно до ст. 26-1 Закону № 1961-IV
страховиком (у випадках, передбачених
підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та
підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього
Закону, - МТСБУ) відшкодовується
потерпілому - фізичній особі, який
зазнав ушкодження здоров'я під час
дорожньо-транспортної пригоди,
моральна шкода у розмірі 5 відсотків
страхової виплати за шкоду, заподіяну
здоров'ю.

При ухвалені рішення суд бере до уваги
правову позицію Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, закріплену в п. 16 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року
«Про деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» де зазначено, що
при пред'явленні позовних вимог про
відшкодування такої шкоди в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
безпосередньо до особи, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, суд має право виключно в
порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК,
залучити до участі у справі страхову
організацію (страховика), яка
застрахувала цивільну
відповідальність володільця
транспортного засобу. Непред'явлення
вимог до страховика за наявності
підстав для стягнення завданої шкоди
саме зі страховика є підставою для
відмови в позові до завдавача шкоди у
відповідному розмірі.

Зміст ч.1 ст. 23 ЦК України прописує, що
особа має право на відшкодування
моральної шкоди,завданої внаслідок
порушення її прав.

Норма ч.1 ст. 60 ЦПК України зазначає, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у
розгляді справи. Особа, яка бере участь
у справі, розпоряджається своїми
правами щодо предмета спору на власний
розсуд.

З огляду на зазначене, суд, при вирішені
вимоги про стягнення з відповідача на
користь позивача моральної шкоди,
виходив із доведеності позивачем тих
обставин, на які він посилається як на
підставу своїх вимог, врахувавши право
позивача розпоряджається своїми
правами щодо предмета спору на власний
розсуд.

Суд встановив, що підставою для
стягнення з відповідача на користь
позивача моральної шкоди позивач
зазначає зухвалу поведінку
відповідача та тривале лікування в
результаті отриманих травм, при цьому в
судовому засіданні не знайшли свого
підтвердження зухвала поведінка
відповідача, оскільки з пояснень
відповідача він приходив до позивача в
медичні заклади, пропонував йому свою
допомогу, зокрема, два рази надав
потерпілому по 500 грн., пропонував свою
допомогу в лікуванні і на далі, на що
позивач відповідав невизначеністю
відповідних сум, які будуть
встановлені пізніше, допомагав в
оформлені документів, необхідних для
подання в страхову компанію з метою
одержання страхового відшкодування, що
не заперечувалось позивачем та не
спростовувалось, а відтак суду не було
доведено обставин зухвалої поведінки
відповідача, які зазначались позивачем
як одна із підстав стягнення з
відповідача моральної шкоди.

Що стосується стягнення з відповідача
на користь позивача моральної шкоди з
підстав тривалого лікування в
результаті отриманих травм - то це є
підстава для стягнення такої шкоди
саме із страховика, однак за умови
відсутності такої особи як відповідача
в даній справі, суд позбавлений
можливості вирішити питання про
визначення розміру компенсації
відповідної шкоди та послідуючого його
стягнення, в силу чого вимога про
стягнення з відповідача на користь
позивача моральної шкоди з підстав
тривалого лікування в результаті
отриманих травм задоволенню не
підлягає, оскільки заявлена не до
належного відповідача.

За таких обставин, враховуючи, що
страховик не відмовляється від виплати
страхового відшкодування, яке не
перевищує ліміту відповідальності і
було виплачено страховиком
потерпілому, що сторонами в судовому
засіданні визнавалось та не
заперечувалось, а відтак в розумінні ч.1
ст. 61 ЦПК України не підлягає
доказуванню, з огляду на те, що норми
Закону № 1961-IV передбачають виплату
страховиком шкоди, завданої майну
потерпілого, шкоди, заподіяної життю
та здоров'ю потерпілого та моральної
шкоди., при цьому зазначені складові
виплат страховиком охоплюються
предметом даного позову, однак позивач
не виявив бажання замінити належного
відповідача з завдавача шкоди на
відповідного страховика, суд приходить
до висновку, що позов пред'явлений не до
тієї особи, яка має відповідати за
шкоду, завдану внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,
оскільки наявні всі підстави для
стягнення завданої шкоди саме зі
страховика, а тому, з огляду на правову
позицію Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, враховуючи, що
позивач не надав суду доказів
звернення до страховика з вимогою про
відшкодування страховиком шкоди,
завданої майну потерпілого, шкоди,
заподіяної життю та здоров'ю
потерпілого та моральної шкоди та
результатів такого звернення, що
унеможливлює встановити різницю між
фактичним розміром шкоди та страховим
відшкодуванням, наявність якої є
підставою для відшкодування шкоди саме
завдавачем шкоди, з огляду на
недоведеність в судовому засіданні
обставин завдання відповідачем
моральної шкоди своєю поведінкою, в
результаті чого суд вважає, що в позові
слід відмовити повністю з підстав
пред'явлення позову до неналежного
відповідача та недоведеності обставин
щодо завдання відповідачем моральної
шкоди з підстав його зухвалої
поведінки.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 9, 28, 23 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», ст. 23 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 212,
213, 214, 215 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові повністю.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя