Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 лютого 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпат ської області у складі:

головуючої - судді Кожух
О.А.

суддів - Леска В.В.,
Чужі Ю.Г.

при секретарі - Голінко А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 16 грудня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
виконавчого комітету Тарнівецької
сільської ради про визнання незаконним
та скасування рішення органу місцевого
самоврядування

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася
до суду із позовом, в якому просила
визнати незаконним та скасувати
рішення виконавчого комітету
Тарнівецької сільської ради
Ужгородського району від 26 серпня 2005
року за №29 про оформлення права на
житловий будинок АДРЕСА_1 Вказує, що
рішенням виконкому Ужгородської
міської ради від 22 вересня 1989 року № 136
за нею оформлено право власності на
спірний житловий будинок та видано
свідоцтво про право власності, а тому
підстав для прийняття виконкомом
оскаржуваного нею рішення про
оформлення за ОСОБА_1, ОСОБА_2 права
власності на спірний житловий будинок
по 1/3 кожному не було. Також зазначає, що
про існування рішення виконкому від 26
серпня 2005 року дізналася лише в жовтні
2013 року.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 16 грудня 2013 року позов
задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
посилаючись на неповне з'ясування
обста вин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
процесуального та матеріального права
просили рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким в
позові відмовити. Як у запереченнях на
позовну заяву, так і в апеляційній
скарзі зазначали, що спірний будинок
мав статус колгоспного двору.

Позивачка у запереченнях на
апеляційну скаргу просила рішення суду
залишити без змін.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення апелянта
ОСОБА_2, позивачки та її представників,
досліди вши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає, що вона підлягає до задоволення
з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
орган місцевого самоврядування не
вправі був приймати рішення та
визнавати частки позивачки та
відповідачів, оскільки саме позивачка
являється власником спірного
домоволодіння на підставі рішення
виконкому Ужгородської міської ради
від 22 вересня 1989 року, яке ніким не
оспорене та не скасоване.

Проте з таким висновком суду
погодитись не можна.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які бе
руть участь у справі, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, доказування
не може ґрунту ватись на припущеннях, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтвер джені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засо бами
доказування.

Як вбачається з матеріалів
справи, Актом № 1 від 09.06.1975, на підставі
рішення загальних зборів колгоспників
колгоспу ім. Горького села Тарнівці від
05.04.1975 № 2, погодженого рішенням
виконкому Тарнівецької сільської ради
депутатів трудящих № 29 від 14 травня 1975
року, ОСОБА_4 проведено відвод
земельної ділянки площею 700 кв. м. під
індивідуальне житлове будівництво по
вулиці Перемоги (а.с.9, 30) (згідно
архівної довідки від 12.12.2013 № 712 рішення
загальних зборів уповноважених
колгоспників № 2 про виділення ОСОБА_4
земельної ділянки, було прийнято 05.04.1974,
а.с.29). 26 червня 1975 року ОСОБА_4 отримав
свідоцтво садиби в сільському
населеному пункті (а.с.8).

ОСОБА_4 - чоловік позивачки - помер
ІНФОРМАЦІЯ_5 року (а.с.34).

ОСОБА_2 - чоловік та батько
відповідачів ОСОБА_2, та син позивачки -
помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.18).

Відповідно до рішення виконкому
Ужгородської районної ради від 22
вересня 1989 року під №136, на підставі
запису в погосподарській книзі
Тарновецької сільської Ради народних
депутатів, виконавчим комітетом
Ужгородської районної ради
Закарпатської області голові
колгоспного двору ОСОБА_3 видано
свідоцтво про право особистої
власності на жилий будинок АДРЕСА_1 та
зареєстровано в Ужгородському МБТІ 25
листопада 1989 року за реєстровим N 106 в
реєстровій книзі N 1, що підтверджується
копією указаного свідоцтва (а.с.7).

Згідно довідки виконавчого комітету
Тарновецької сільської ради від 15
березня 1993 року № 584, дворогосподарство
АДРЕСА_1 до категорії колгоспного
двору. Головою господарства є ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 Разом з нею проживають і
прописані невістка - ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та внук - ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.17).

Відповідно до довідки Ужгородського
міжміського бюро технічної
інвентаризації від 25.11.1989, у будинку є
три кімнати з житловою площею 56 кв. м.
(а.с.33). У довідці Ужгородського
районного комунального підприємства
(бюро) технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна від 21.11.2013 № 678/01-14
зазначено, що загальна площа на момент
первинної технічної інвентаризації
(згідно з чинним на той момент
законодавством) становила 89,26 кв. м.,
житлова площа - 56,40 кв.м. Підвал площею
26,20 кв.м. не включався до загальної
площі нерухомого майна. На час
складання довідки у листопаді 2013 року
житловий будинок скаладається з трьох
кімнат житловою площею 56,40 кв.м.,
загальною площею 116 кв.м., в тому числі
підвал площею 26,20 кв. м. (а.с.28).

На даний час будинковолодіння має
номер АДРЕСА_1

Рішенням виконавчого комітету
Тарнівецької сільської ради від 26
серпня 2005 року, яке оскаржується
позивачем, у відповідності до Закону
України «Про власність», припинення
існування колгоспних дворів та на
підставі запису у погосподарській
книзі оформлено право власності на
будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_3, ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 по 1/3 частині за кожним. Також
виконком просив Ужгородське районне
підприємство технічної інвентаризації
зареєструвати цей житловий будинок
(а.с.6).

До правовідносин, що виникли до
прийняття 15 квітня 1991 року Закону
України "Про власність", застосовується
чинне на той час законодавство.
Зокрема, спори щодо майна колишнього
колгоспного двору, яке було придбане до
15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за
нормами, що регулюють власність цього
двору.

Згідно ст. 120 ЦК УРСР майно
колгоспного двору належить його членам
на праві сумісної власності.
Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу
розмір частки члена двору
встановлюється виходячи з рівності
часток усіх членів двору, включаючи
неповнолітніх і непрацездатних.

Зважаючи на наявні в матеріалах
справи документи, судова колегія
вважає встановленим той факт, що
дворогосподарство АДРЕСА_1 відносилось
до суспільної групи господарств -
колгоспний двір, головою якого була
ОСОБА_3.

Колгоспний двір був припинений 15
квітня 1991 року, коли відповідно до
Постанови Верховної Ради Української
РСР N 885-XII був введений в дію Закон
України "Про власність".

Як роз'яснено у Постанові Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності" від 22
грудня 1995 року N 20 (п. 6) право власності
на майно, яке належало колгоспному
двору і збереглося після припинення
його існування, мають ті члени двору,
котрі до 15 квітня 1991 року не втратили
права на частку в його майні. Такими, що
втратили це право, вважаються
працездатні члени двору, які не менше
трьох років підряд до цієї дати не
брали участі своєю працею і коштами у
веденні спільного господарства двору;
розмір частки члена двору визначається
виходячи з рівності часток усіх його
членів, включаючи неповнолітніх та
непрацездатних.

Як вбачається з матеріалів справи
та визнано сторонами, відповідачі
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 станом на 15 квітня 1991
року проживали у спірному будинку.
Позивач не заперечила, що з 1988 року
проживає у своєї доньки у с. Сторожниця
Ужгородського району. А отже,
господарство двору фактично вела
ОСОБА_1, а ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 на той час
був неповнолітнім. Таким чином, ОСОБА_3,
ОСОБА_1, та ОСОБА_2, які проживали та
були прописані у будинковолодінні на
час припинення колгоспного двору,
набули право власності на будинок
АДРЕСА_1 як члени колгоспного двору, в
рівних частках відповідно до ст. ст. 120,
123 ЦК УРСР - по 1/3 частині. І те майно, яке
існувало на час раєстрації права
власності на будинок у 1989 році,
існувало і на час припинення
колгоспного двору, збереглося і на
даний час.

Відповідно до п. 10 ст. 30 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» (в редакції на час прийняття
скаржуваного рішення) до делегованих
виконкому повноважень віднесено,
зокрема, облік та реєстрацію
відповідно до закону об'єктів
нерухомого майна незалежно від форм
власності.

Тому судова колегія вважає, що
прийнявши рішення від 26 серпня 2005 року
про оформлення права власності на
будинок за ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по
1/3 частині за кожним, виконком
Тарнівецької сільської ради діяв на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Та обставина, що в
рішенні виконкому не міститься
посилання на норми закону, не свідчить
про його незаконність та не є підставою
для його скасування.

Зважаючи на викладене судова колегія
вважає, що висновки суду першої
інстанції не відповідають обставинам
справи та нормам матеріального права, а
тому рішення суду з підстав,
передбачених п.п. 3, 4 ЦПК України, слід
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову.

Керуючись ст. 304, п.2 ч.1 ст. 307, п 3, 4 ст. 309,
ч. 2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 -
задовольнити

Рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 16 грудня 2013
року -скасувати та ухвалити нове
рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, виконавчого комітету
Тарнівецької сільської ради про
визнання незаконними та скасування
рішення органу місцевого
самоврядування -відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з дня
проголошення шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуюча

Судді