Справа № 1007/6776/2012 Головуючий у І
інстанції Телепенько А.Д.Провадження №
22-ц/780/1589/14 Доповідач у 2
інстанції ІгнатченкоКатегорія 18
УХВАЛА

Іменем України

4 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко
Н.В.,

суддів : Поліщука М.А.,
Малорода О.І.,

при секретарі : Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 10 грудня 2013 року
у справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 третя
особа ОСОБА_2 про звернення стягнення
на предмет застави, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом та, з
урахуванням уточнених позовних вимог,
просив витребувати у ОСОБА_1 належний
йому на праві власності автомобіль
«Хонда Аккорд», 2005 року випуску,
державний номер НОМЕР_2, передавши його
на зберігання, а також витребувати у
ОСОБА_1 комплект ключів та свідоцтво
про реєстрацію зазначеного
транспортного засобу.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором від 15 березня 2007
року в розмірі 50 042,98 дол. США, що за
курсом НБУ складає 399 342,98 грн., звернути
стягнення на предмет застави, а саме
зазначений вище транспортний засіб,
шляхом його продажу позивачем з
укладенням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою покупцем зі
зняттям вказаного автомобіля з обліку
в органах дорожньої автомобільної
інспекції, а також наданням позивачеві
усіх повноважень необхідних для
здійснення продажу, вирішити питання
про стягнення понесених судових
витрат.

Позов обґрунтований тим, що 15 березня
2007 року між банком та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір, відповідно
до умов якого останній отримав кредит в
розмірі 24 000 дол. США зі сплатою 10,08
процентів річних за користування
кредитом з кінцевим терміном
повернення коштів 15 березня 2010 року.
Кредитні зобов'язання боржника
забезпечені заставою, а саме спірним
автомобілем, відповідно до умов
договору застави, укладеного 15 березня
2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_2

Під час посвідчення договору застави
приватний нотаріус ОСОБА_3, вносячи
дані автомобіля в цьому договорі до
Державного реєстру обтяжень, здійснила
технічну помилку та вказала невірний №
кузова/шасі: НОМЕР_3 замість НОМЕР_4.

Станом на 14 лютого 2012 року
заборгованість ОСОБА_2 перед позивачем
за кредитним договором становить 50 042,98
дол. США, що курсом НБУ станом на 2
квітня 2012 року дорівнює 399 342,98 грн.

Зважаючи, що ОСОБА_2 без згоди банку
протиправно реалізував заставлений
автомобіль відповідачу ОСОБА_1, позивач
просив задовольнити позов.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 10 грудня 2013
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить його скасувати, з мотивів
неправильного застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
порушення норм процесуального права,
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги
представник ПАТ КБ «ПриватБанк»
вказалааналогічні підстави для її
задоволення що й в заяві про уточнення
позовних вимог, додатково вказавши, що
судом не враховано висновки і мотиви
суду касаційної інстанції та не вірно
визначено початок перебігу строку
позовної давності.

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції представник ПАТ КБ
«ПриватБанк» підтримав вимоги
апеляційної скарги.

ОСОБА_1 та адвокат ОСОБА_4 просили
відмовити в задоволенні апеляційної
скарги та надали свої пояснення,
наголосивши на невиконанні
Заставодержателем вимог п.34.6 та п.15.2
Договору застави щодо перевірки
документально і фактично наявність,
розмір, стан і умови збереження та
цільового призначення Предмету
застави, а також виконання інших
зобов'язань Заставодавця за цим
договором. Заставодавець зобов'язаний
не рідше ніж один раз в три місяці
доставляти Предмет застави до офісу
Заставодержателя для перевірки.

Також адвокат зазначив, що ОСОБА_1
придбав спірний автомобіль, та став
його власником, у третьої особи на
підставі Біржової угоди, яка є
відповідним право чином.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права рішення суду без
змін. Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Так судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
15 березня 2007 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та третьою особою ОСОБА_2
було укладено кредитний договір,
відповідно до умов якого останній
отримав кредит в розмірі 24 000 дол. США зі
сплатою 10,08 процентів річних за
користування кредитом на суму залишку
заборгованості та з кінцевим терміном
повернення коштів 15 березня 2010 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним кредитним договором, 16
березня 2007 року між банком та ОСОБА_2
було укладено договір застави рухомого
майна № K3S0AE15005539, відповідно до умов
якого позичальник надав у заставу
належний йому на праві власності
автомобіль «Хонда Аккорд», 2005 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, №
кузова НОМЕР_4, заставна вартість
предмету застави згідно п.34.5 Договору
застави (особливі умови) визначена
сторонами та складає 159 293,16 грн. (а.с.14
т.1).

Цього ж дня під час посвідчення
договору застави приватний нотаріус
ОСОБА_3, вносячи дані автомобіля в цьому
договорі до Державного реєстру
обтяжень, здійснила технічну помилку
та вказала невірний № кузова/шасі:
НОМЕР_3 замість НОМЕР_4.

Незважаючи на помилку у номері кузова
предмету застави, що внесено до
Державного реєстру обтяжень, спірний
автомобіль ідентифікується по номеру
договору застави K3S0AE15005539 від 16 березня
2007 року, де зазначено про автомобіль
марки «Хонда Аккорд», 2005 року випуску,
легковий седан та співпадає
реєстраційний номер НОМЕР_2. Також дані
про спірний автомобіль можна з'ясувати
зі свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_5,
виданого ОСОБА_2 Білоцерківським РЕВ
5-МРВ ДАІ УДАІ МВС України в Київській
області.

Як убачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 в порушення норм закону та умов
кредитного договору свої зобов'язання
належним чином не виконав, а саме не
сплатив необхідні кошти на погашення
заборгованості, тому у нього
утворилася заборгованість, яка станом
на 14 лютого 2012 року складає 50 042,98 дол.
США, що за офіційним курсом НБУ від 2
квітня 2012 року становить 399 342,98 грн., і
яка складається із заборгованості по
кредиту в розмірі 21 983,49 дол. США,
заборгованості по процентах за
користування кредитом у розмірі 14 529,28
дол. США, заборгованості по комісії за
користування кредитом у розмірі 1 419,21
дол. США та пені за несвоєчасність
виконання зобов'язання в розмірі 12 111
дол. США.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
спірний автомобіль придбав у третьої
особи не поза волею власника, за
відплатним договором, під час якого
ОСОБА_1 не знав і не міг знати, що цей
автомобіль згідно договору застави
рухомого майна від 16 березня 2007 року
знаходиться під заставою.

Також суд вважав, що позивачем
пропущений і строк позовної давності
для звернення до суду з позовом про
витребування у відповідача спірного
автомобіля, комплекту ключів і
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу та звернення
стягнення, що є ще однією підставою для
відмови у задоволенні позову, адже на
застосуванні спливу позовної давності
наполягали відповідач та його
представники.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що міськрайонний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Статтею 321 ЦК України визначено, що
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

У ч. 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 330 ЦК України якщо
майно відчужене особою, яка не мала на
це права, добросовісний набувач
набуває право власності на нього, якщо
відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно
не може бути витребуване у нього.

Згідно ж ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно
за відплатним договором придбане в
особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або
особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом.

Отже за змістом ст. 388 ЦК України
випадки витребування майна власником
від добросовісного набувача обмежені й
можуть мати місце за умови, що майно
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на
передачу майна іншій особі виключає
можливість його витребування від
добросовісного набувача.

Судом встановлено, що 24 квітня 2008 року у
м. Біла Церква Київської області
відповідач ОСОБА_1 на підставі
біржового угоди купівлі-продажу
транспортного засобу, зареєстрованої
за № 1118 придбав автомобіль марки
«Хонда Аккорд», 2005 року випуску,
легковий седан, № кузова/шасі: НОМЕР_4,
реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.22 т.1).

Відповідно до довідки Броварського РЕВ
ДАІ при УДАІ ГУМВС України з Київській
області від 3 серпня 2012 року автомобіль
«Хонда Аккорд», 2005 року випуску, №
кузова НОМЕР_3 в базі даних не
значиться, а ОСОБА_1 є власником
автомобіля «Хонда Аккорд», 2005 року
випуску, N кузова НОМЕР_4 на підставі
біржової угоди від 24 квітня 2008 року.

З довідки ВРЕР ДАІ по обслуговуванню м.
Біла Церква від 24 квітня 2012 року
убачається, що автомобіль «Хонда
Аккорд», 2005 року випуску, № кузова
НОМЕР_4 знято з обліку для реалізації на
підставі заяви ОСОБА_2 з посилкою на
винесену 25 березня 2008 року старшим
державним виконавцем міського відділу
ДВС Білоцерківського МРЮ постанову про
зняття арешту з вказаного автомобіля у
зв'язку зі сплатою ОСОБА_2
заборгованості за кредитним договором
від 15 березня 2007 року.

При цьому на аркуші справи 99 міститься
копія постанови слідчого від 9 січня 2011
року про порушення кримінальної справи
щодо факту намагання невідомих осіб
зняти відмітку «кредит» зі свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу
«Хонда Аккорд», 2005 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_2, на
підставі завідомо підроблених
документів наданих працівникам
Білоцерківського РЕВ ДАІ, а саме
довідки в якій містилися неправдиві
відомості про те, що ОСОБА_2 виконав в
повному обсязі кредитні зобов'язання
перед позивачем за кредитним договором
від 15 березня 2007 року.

Однак вказана постанова не приймається
до уваги судової колегії, оскільки будь
якого судового рішення по вказаній
кримінальній справі не ухвалювалося, а
також не визначено коло осіб, які
намагалися зняти відмітку «кредит» зі
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу та внесли
неправдиві відомості про те, що ОСОБА_2
виконав в повному обсязі кредитні
зобов'язання.

Крім того судом першої інстанції
встановлено та не заперечувалося
сторонами, що відповідачу ОСОБА_1
спірний автомобіль проданий ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 діючого від імені ОСОБА_2, згідно
доручення посвідченого 16 квітня 2008
року приватним нотаріусом ОСОБА_8 Даний
автомобіль вибув із володіння
власника, тобто ОСОБА_2, а ОСОБА_1
придбав цей автомобіль за відплатним
договором. Під час купівлі-продажу
цього автомобіля ОСОБА_1 не знав, що цей
автомобіль знаходиться під заставою,
та не міг знати про дану обставину,
оскільки про кредитні відносини між
позивачем і ОСОБА_2 йому нічого відомо
не було.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не було відомо
про те, що спірний автомобіль було
продано йому без погодження
заставодержателя - ПАТ КБ «ПриватБанк»,
не поза волею власника, за відплатним
договором, під час якого він не знав і
не міг знати, що цей автомобіль згідно
договору застави рухомого майна від 16
березня 2007 року знаходиться під
заставою, суд першої інстанції у
відповідності до вимог ст.ст. 212-214 ЦПК
України належним чином з'ясував
фактичні обставини справи, від яких
залежить правильне вирішення спору
щодо вимог позивача, яка правова норма
підлягає застосуванню для
правовідносин, що виникли між
сторонами.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Враховуючи вимоги ст. 257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 2 ст. 261 ЦК України визначено,
що перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Відповідно до ст. 267 ЦК України заява
про захист цивільного права або
інтересу має бути прийнята судом до
розгляду незалежно від спливу позовної
давності.

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

У п. 15.2 цього договору застави
визначено, що заставодержатель має
право в будь-який час (починаючи з
моменту укладення кредитного договору
і до повного виконання забов'язання за
ним) перевіряти документально і
фактично наявність, розмір, стан і
умови збереження та цільового
використання предмету застави, а також
виконання інших зобов'язань
заставодавця за цим договором, а
заставодавець зобов'язаний надати
заставодержателю необмежені
можливості для таких перевірок не
рідше строку, зазначеного у п. 34.6 цього
договору.

Відповідно до умов пункту 34.6 договору
заставодавець зобов'язаний надати
заставодержателю необмежені
можливості перевірок предмета застави
не рідше ніж один раз в 3 місяці для
перевірки його стану. Заставодавець
зобов'язується у вищезазначені строки
доставляти до його офісу
заставодержателя.

Як вбачається з матеріалів справи,
третя особа ОСОБА_2 останній платіж за
кредитним договором № КЗS0АЕ15005539 від 15
березня 2007 року здійснив 15 грудня 2008
року, а позивач відповідно до п. 15.2
договору застави рухомого майна
жодного разу починаючи з моменту
укладення кредитного договору не
перевіряв документально і фактично
наявність, стан і умови збереження
предмету застави, хоча мав фактично
можливість це зробити.

Представник позивача, наполягаючи на
своїх вимогах, не надав суду належних
та допустимих доказів поважності
причин не проведення перевірок щодо
збереження ОСОБА_2 предмета застави
(автомобіля).

Зважаючи на викладене, законним і
обґрунтованим є висновок суду першої
інстанції про застосування строку
позовної давності до даного спору,
оскільки позивачем не надано
допустимих доказів та належних
правових підстав для його поновлення, а
відповідачем подано відповідну заяву
згідно вимог ст. 267 ЦК України.

У відповідності ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Таким чином докази та обставини, на які
посилається апелянт в апеляційній
скарзі були предметом дослідження
судом першої інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом були дотримані
норми матеріального та процесуального
права.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Доводи апеляційної скарги та зміст
оскаржуваного судового рішення не
дають підстав для висновку про те, що
судом при розгляді справи були
допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які
відповідно до ст. 309 ЦПК України є
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 316, 319 ЦПК України,
колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 10 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий

Судді: