22-ц/772/618/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Федчишен С. А.Категорія: 20
Доповідач: Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі :

Головуючого: Сопруна В.В.

Суддів : Матківської М.В.,
Шемети Т.М.

При секретарі : Іщук О.В.

За участю: представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, -

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, 3-ї особи
ОСОБА_5 про стягнення коштів, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 09 січня 2014 року,
-

В с т а н о в и л а :

В листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулась в
суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення
коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що
03.07.2013р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, який діяв
від імені дружини ОСОБА_4, був укладений
договір, предметом якого є попереднє
визначення дій сторін про передачу
участі у фонді фінансування
будівництва покупцю на нерухоме майно
в цілому, загальною площею 41,34кв.м. Як
засіб забезпечення зобов'язань про
укладення основного договору, покупець
передав в рахунок майбутніх платежів
продавцю 8000грн., які мають статус
завдатку. 26.07.2013року та 23.09.2013 року
позивач направляв листи з вимогою про
повернення коштів, однак кошти не були
повернуті. Просила стягнути з ОСОБА_4
кошти в сумі 8000грн та судовий збір,
позов задовольнити.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 09 січня 2014 року
позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
проживаючої за адресою: АДРЕСА_1, ІПН
НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 кошти в
розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень.
Вирішено питання, щодо стягнення
судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу,
в якій посилається на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просила
скасувати рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від 09
січня 2014 року та постановити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, заслухавши осіб, які з'явилися в
судове засідання, дослідивши матеріали
цивільної справи, прийшла до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішенням,
ухвалене на основі повно і всебічно
з`ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що
03.07.2013 року був укладений договір між
ОСОБА_2 та ОСОБА_5, який діяв від імені
дружини ОСОБА_4, предметом якого є
попереднє визначення дій сторін про
передачу участі у фонді фінансування
будівництвом покупцю на нерухоме майно
в цілому, загальною площею 41,34кв.м.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що як
засіб забезпечення зобов'язань про
укладення основного договору, покупець
передав в рахунок майбутніх платежів
продавцю 8000грн., які мають статус
завдатку і в подальшому іменується
«завдаток».

26.07.2013року та 23.09.2013 року позивач
направляв листи з вимогою про
повернення коштів, однак кошти не були
повернуті.

Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Згідно ст. 570 ЦК України завдаток є
грошова сума або рухоме майно, що
видається кредиторові боржником у
рахунок належних з нього за договором
платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Якщо не буде встановлено, що
сума, сплачена в рахунок належних з
боржника платежів, є завдатком, вона
вважається авансом.

Згідно ст. 571 ЦК України якщо порушення
зобов'язання сталося з вини боржника,
завдаток залишається у кредитора. У
разі припинення зобов'язання до
початку його виконання або внаслідок
неможливості його виконання завдаток
підлягає поверненню.

Відповідно до ст..241 ЦК України
правочин, вчинений представником з
перевищенням повноважень, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки особи, яку він представляє,
лише у разі наступного схвалення
правочину цією особою. Правочин
вважається схваленим зокрема у разі,
якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання. Наступне схвалення
правочину особою, яку представляють,
створює, змінює і припиняє цивільні
права та обов'язки з моменту вчинення
цього правочину.

Договір завдатку може бути укладеним
представником, який має повноваження
діяти від імені та в інтересах
кредитора або боржника в основному
зобов»язанні. Відповідно до загального
правила ст..241 та ч.2 ст.570 ЦК України
забезпечення виконання зобов»язання
завдатком може мати місце лише за
наявності згоди завдаткодавця та
завдаткоотримувача стосовно того, що
відповідні кошти або рухоме майно
видаються або приймаються
представником як завдаток. Тому, якщо
представник не наділений
повноваженням саме на укладання
договору завдатку (видання завдатку
або його прийняття), переданні або
прийняті представником грошові кошти
або рухоме майно не можуть вважатись
завдатком. У цьому разі їх передання
може свідчити лише про виконання
представником основного зобов»язання
або прийняття його виконання, якщо інше
не випливає із договору або закону.

Відповідно до ч.3 ст.237 ЦК України
представництво виникає на підставі
договору, закону, акта органу юридичної
особи та з інших підстав, встановлених
актами цивільного законодавства.

В матеріалах справи міститься
незавірена ніким копія договору від
03.07.2013 року (а.с.6-7), з якого вбачається,
що позивач уклала договір з ОСОБА_5,
який діє від імені дружини ОСОБА_4,
однак документ який б надавав право
укладати договір та отримувати кошти,
які мають статус завдатку в сумі 8000
грн. в матеріалах справи відсутній.

Згідно ч.3 ст.303 ЦПК України
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норма
матеріального або порушення норма
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно до ст. 64 ЦПК України
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи. Письмові докази, як правило,
подаються в оригіналі. Якщо подано
копію письмового доказу, суд за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, має право вимагати подання
оригіналу.

Однак, до матеріалів справи не було
долучено в якості доказу щодо
заявленого позову оригінал договору за
яким відповідач отримав у позивача
грошові кошти в сумі 8000 (вісім тисяч)
грн.., що відповідно перешкоджає суду
встановити факт одержання
відповідачем коштів із першоджерела,
тобто із оригіналу документа.

Колегія суддів вважає, що позивач не
надав суду належних та допустимих
доказів, які б підтверджували
укладення між позивачем та
відповідачем договору від 03.07.2013р., а
отже, позивач не довів ті обставини, на
які він посилається як на підставу
своїх позовних вимог стосовно
укладення договору та отримання за цим
договором коштів відповідачем.

Відповідно до ст.ст. 58, 59 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування
та обставини справи, які за законом
мають підтверджуватися певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

У зв'язку з цим, беручи до уваги
відсутність в матеріалах справи
оригіналу договору від 03.07.2013р., суд
приходить до висновку, що подана суду
копія договору (а.с.6-7) є неналежним та
недопустимим доказом його укладання.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів прийшла до висновку, що прийняте
судом першої інстанції рішення про
задоволення позовних вимог,
постановлено з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
а отже є незаконним, що відповідно до
статті 309 ЦПК України є підставою для
скасування та з ухваленням нового
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового чи зміни рішення.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст., 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 09 січня 2014 року -
скасувати. Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
3-ї особи ОСОБА_5 про стягнення коштів -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий: підпис
Сопрун В.В.

Судді: підписи
Матківська М.В.

Шемета Т.М.

З оригіналом вірно:
Сопрун В.В.