Справа № 364/496/13-ц Головуючий у І
інстанції Яковенко О.М. Провадження №
22-ц/780/103/14 Доповідач у 2
інстанції КоцюрбаКатегорія 20
УХВАЛА

Іменем України

24 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого - Коцюрби О.П.,

Суддів - Білоконь О.В.,
Сержанюка А.С.,

При секретарі - Антіпову Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Володарського районного суду
Київської області від 30 вересня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання недійсним договору
дарування, -

Заслухавши доповідь судді
Апеляційного суду, пояснення сторін,
вивчивши матеріали цивільної справи,
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів, -

в с т а н о в и
л а:

ОСОБА_1 звернувся до Володарського
районного суду Київської області з
названим позовом, який мотивував тим,
що 25 лютого 2013 року за нотаріально
посвідченим договором дарування він
передав у дар ОСОБА_2 житловий будинок
АДРЕСА_1. Договір був ним укладений під
впливом тяжкої для нього обставини і на
вкрай невигідних умовах. До укладення
договору на нього здійснювали
психічний тиск його батько ОСОБА_3 та
відповідач ОСОБА_2 Договір дарування
вчинений під впливом обману, адже
відповідач обіцяв купити йому взамін
подарованого будинку квартиру. Також
вказує на те, що договір дарування
житлового будинку укладений з грубим
порушення вимог чинного законодавства,
а саме, ст. 377 ЦК України, ст. ст. 120, 132 ЗК
України, тому позивач просив визнати
недійсним договір дарування житлового
будинку, укладеного 25 лютого 2013 року,
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений
приватним нотаріусом Володарського
районного нотаріального округу
Київської області ОСОБА_4 за реєстровим
№110, з моменту його укладення;
скасувати реєстрацію права власності
на нерухоме майно в Держаному реєстрі
прав на нерухоме майно від 25 лютого 2013
року, реєстраційний номер об'єкта
нерухомого майна , за власником
ОСОБА_2

Рішення Володарського районного
суду Київської області від 30 вересня 2013
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному
порядку. В апеляційній скарзі просив
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити по справі нове
рішення про задоволення позовних
вимог. Зазначив, що рішення
Володарського районного суду
Київської області від 30 вересня 2013
року ухвалене з грубим порушенням та
неправильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не
підлягає задоволенню з наступних.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, та це
підтверджено сторонами, свідками, те,
що житловий будинок АДРЕСА_1, належав
ОСОБА_1 на праві приватної власності,
згідно договору дарування,
посвідченого 04 серпня 2010 року за
реєстром №429, приватним нотаріусом
Володарського районного нотаріального
округу Київської області ОСОБА_4,
зареєстрованого в Білоцерківському
МБТІ в реєстрову книгу №12, номер запису
№1578, за реєстраційним №11255812.

25 лютого 2013 року ОСОБА_1, подарував
спірний будинок відповідачу, що
підтверджується договором дарування,
укладеного між сторонами, який
посвідчено приватним нотаріусом
Володарського районного нотаріального
округу Київської області ОСОБА_4 та
зареєстровано за №110. Сторони
домовились про передачу земельної
ділянки після виготовлення на неї
технічної документації.

За правилами ст. 717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати у майбутньому
другій стороні (дарувальнику)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Дарунком можуть бути рухомі речі, в
тому числі гроші та цінні папери, а
також нерухомі речі, що передбачено у
ст. 718 ЦК України.

Згідно до ст. 719 ЦК України договір
дарування нерухомої речі укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

Сторонами у договорі дарування
можуть бути фізичні особи, юридичні
особи, держава Україна, Автономна
республіка Крим, територіальна
громада.

В ст. 203 ЦК України вказано, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє право чин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину
має бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Правочин має бути спрямованим на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що
підставою недійсності правовичну є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим
Кодексом, нікчемний правочин може бути
визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із
сторін або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

З роз'яснень п. 8 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» вбачається, що
відповідно до частини першої статті 215
ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
статтею 203 ЦК україни, саме на момент
вчинення правочину. Не може бути
визнаний недійсним правочин, який не
вчинено.

У зв»язку з цим, судам необхідно
правильно визначити момент вчинення
правочину ( статті 205 - 210, 640 ЦК України
тощо).

Зокрема, не є укладеними правочини
(договори), у яких відсутні встановлені
законодавством умови, необхідні для їх
укладення (відсутня згода за всіма
істотними умовами договору, не
отримано акцепт стороною, що направила
оферту, не передано майно, якщо
відповідно до законодавства для
вчинення правочину потрібна його
передача тощо). Згідно із статтями 210 та
640 ЦК України не є вчиненим також
правочин у разі нездійснення його
державної реєстрації, якщо правочин
підлягає такій реєстрації.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім випадків
встановлених статтями 61 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів цивільної
справи, при укладенні позивачем та
відповідачем договору купівлі-продажу
спірного будинку, дотримані
встановлені законодавством України
умови, необхідні для його укладення.
Також, сторони домовилися про передачу
земельної ділянки, розмір та
кадастровий номер якої вказано в п. 1
договору.

Так як доводи ОСОБА_1 про те, що при
посвідченні нотаріусом спірного
договору були грубо порушені вимоги ст.
ст. 120, 132 ЗК України ст. 377 ЦК України,
про те, що він уклав вказаний договір
під впливом тяжкої обставини, обману,
тиску, погроз з боку батька та ОСОБА_2 не
знайшли свого підтвердження в суді,
тому, Володарський районний суд
Київської області на законних
підставах не прийняв їх до уваги.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з думкою суду першої
інстанції про відмову позивачу в
задоволенні позовних вимог.

Так як Володарський районний суд
Київської області розглядаючи спір
повно та всебічно дослідив і оцінив
обставини справи, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює, порушень норм
процесуального законодавства при
розгляді справи не допустив, тому,
апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Володарського районного
суду Київської області від 30 вересня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом 20 днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: