Справа № 2-207/2012
Провадження № 2/314/9/2014
Повне рішення суду, складено 10 лютого
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Вільнянськ
04 лютого
2014 року

Вільнянський районний суд Запорізької
області у складі:

головуючий суддя - Кофанов А.В.,

при секретарі - Лазечна Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, про
визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в :

Позивачі ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3
та ОСОБА_4, в якому вимагають визнати
недійсним заповіт ОСОБА_6, колишньої
мешканки АДРЕСА_1, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
року.

Як зазначили позивачі у своїй позовній
заяві, 20.02.2009 року ОСОБА_6 оформила
заповіт, згідно якого все своє майно
заповідала відповідачам ОСОБА_3 та
ОСОБА_4; при цьому ОСОБА_6 вже у 2004 році, в
силу свого віку та хвороб, підписуючи
певні документи, не розуміла їх
правового значення, і стан її здоров?я з
часом тільки погіршувався. При цьому
позивачі звертають увагу, що згідно
рішення Вільнянського районного суду
Запорізької області від 26.11.2008 року, за
позовом ОСОБА_6 був визнаний недійсним
укладений нею договір дарування
житлового будинку від 18.12.2004 року на
користь ОСОБА_8, при цьому цим судовим
рішенням було встановлено, що
позивачка у зазначений час в силу свого
віку і хвороб, підписуючи договір, не
розуміла природу правочину, правові
наслідки його укладання, права та
обов?язки сторін. Позивачі вважають, що
волевиявлення ОСОБА_6 при підписанні
спірного заповіту також не було
вільним та не відповідало її волі, у
зв?язку з чим й звернулися до суду із
зазначеними вимогами.

У судовому засіданні позивачки та їх
представник адвокат ОСОБА_9 підтримали
позов, пояснивши суду, що, на їх думку,
відповідачі вмовили ОСОБА_6 скласти
заповіт на їх користь, використавши її
вік та стан здоров?я; при цьому
вважають, що рішення суду від 26.11.2008
року підтверджує такий стан
спадкодавця в момент складення
заповіту.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позов не
визнали, пояснили суду, що вони та
ОСОБА_6 тривалий час проживали як одна
сім?я, а тому вона й склала заповіт на їх
користь, при цьому психічно хвора вона
не була, її волевиявлення було вільним;
просять у позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін та
дослідивши надані йому докази, підстав
для задоволення позову не знаходить.

Відповідно до ст.10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін; кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених законом.

Суд вважає, що позивачки не довели
належними доказами свої твердження
щодо того, що в момент складення
заповіту ОСОБА_6 не усвідомлювала
значення своїх дій та не могла керувати
ними.

Так, 20.02.2009 року ОСОБА_6 у приватного
нотаріуса Вільнянського районного
нотаріального округу ОСОБА_10 склала
заповіт, згідно якого заповідала все
своє майно відповідачам ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 у рівних частинах (а.с.37). Згідно
тексту заповіту, перед підписанням він
був вголос прочитаний заповідачем та
підписаний нею власноручно, особу
заповідача було встановлено та
дієздатність її перевірено.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 померла (а.с.7).

Допитана у судовому засіданні свідок
ОСОБА_11 пояснила суду, що за її
враженням, у ОСОБА_6 в останні роки
життя "затуманився розум", вона
"заговорювалася", говорила дивні речі
на її родичів.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні
зазначив, що ОСОБА_6 говорила непевно,
безпричинно ображала його, потім
вибачалася, казала, що не пам?ятає, що
саме казала.

Натомість допитані у суді свідки
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 пояснили, що
спілкувалися зі ОСОБА_6 нормально,
виходячи з їх показів, дивних речей або
вчинків вони за нею не помічали.

Зважаючи суперечливість пояснень
різних свідків, ці пояснення не
свідчать достатньо про те, що ОСОБА_6 не
усвідомлювала значення своїх дій та не
могла керувати ними.

За клопотанням позивачів у справі була
проведена посмертна
судово-психіатрична експертиза, на
вирішення якої було поставлено питання
- чи здатна була ОСОБА_6 усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними під
час складання 20.02.2009 року заповіту?
Згідно висновків зазначеної
експертизи (а.с.86-91), ОСОБА_6 на момент
складання заповіту 20.02.2009 року
хронічним психічним захворюванням не
страждала, а виявляла органічне
ураження головного мозку (церебральний
атеросклероз, дисциркуляторна
енцефалопатія, гіпертонічна хвороба)
без психічних розладів; тобто, вона
могла розуміти значення своїх дій та
керувати ними. Таким чином, висновки
експертизи фактично спростовують
доводи позивачів та їх представника.

Що ж стосується рішення Вільнянського
районного суду Запорізької області від
26.11.2008 року, на який послалися позивачі,
то це рішення стосується інших
обставин та іншого правочину,
вчиненого спадкодавцем за 5 років до
складення заповіту, і ніяким чином не
стосується відповідачів у справі. Крім
того, з цього рішення вбачається, що у
2008 році ОСОБА_6 самостійно зверталася
до суду за захистом своїх прав, була
присутня у судових засіданнях, при
цьому у жодної зі сторін не виникло
сумнівів в її здатності усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними.

Враховуючи наведене, суд вважає, що
надані позивачами докази є
недостатніми для доведення обставин,
зазначених ними у позові, а інших
доказів з цього приводу вони суду не
надали, у зв?язку з чим у задоволенні
позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.10, 60, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання заповіту
недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів шляхом подання апеляційної
скарги до Апеляційного суду
Запорізької області через
Вільнянський районний суд Запорізької
області.

Суддя
А.В.
Кофанов

04.02.2014 року

10.02.2014