АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/1522/14
Справа №643/6019/13ц
Головуючий 1 інст. -
Категорія: стягнення суми
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого -
Гуцал Л.В.,

суддів -
Коростійової В.І., Івах А.П.,

за участю
секретаря - Литвин О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою приватного
акціонерного товариства «Український
Страховий Дім»

на рішення Московського районного
суду м.Харкова від 21 листопада 2013 року у
справі за позовною заявою приватного
акціонерного товариства «Український
Страховий Дім» до ОСОБА_1 про стягнення
суми виплаченого страхового
відшкодування,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 року приватне акціонерне
товариство «Український Страховий
Дім» (далі - ПАТ «Український Страховий
Дім») звернулося до суду з зазначеним
позовом.

В обґрунтування позову зазначало, що 10
вересня 2008 року між ВАТ «Державний
ощадний банк України» та ОСОБА_2 було
укладено кредитну угоду, згідно із якою
Банк відкрив ОСОБА_2 картковий рахунок
і відновлювальну кредитну лінію, а
останній зобов'язувався погашати
кредит і відсотки за його користування.
19 липня 2011 року між банком і ПАТ
«Український Страховий Дім» було
укладено договір добровільного
страхування кредитів, за яким позивач
виплатив Банку страхове відшкодування
в розмірі 4 897,70 грн. у зв'язку з
невиконанням ОСОБА_2 зобов'язань по
кредитному договору внаслідок смерті.
Дружина померлого ОСОБА_1, як
спадкоємець першої черги після смерті
чоловіка, у добровільному порядку на
вимогу позивача завдані збитки не
відшкодувала.

Посилаючись на
ст.ст.993,1216,1218,1231,1261,1268,1270,1281,1282 ЦК
України, ст.27 Закону України «Про
страхування» позивач просив стягнути з
ОСОБА_1 компенсацію завданих збитків -
суми виплаченого страхового
відшкодування у розмірі 4 897,70 грн.

Рішенням Московського районного суду
м.Харкова від 21 листопада 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ПАТ «Український Страховий
Дім» подало апеляційну скаргу.
Посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального і процесуального права,
просив рішення районного суд скасувати
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303
ЦПК України, в межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених у
суді першої інстанції, судова колегія
вважає що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Матеріалами справи встановлено, що 10
вересня 2008 року між ВАТ «Державний
ощадний банк України» та ОСОБА_2 було
укладено договір № 3800 про відкриття
фізичній особі карткового рахунку та
здійснення його розрахунково-касового
обслуговування за дебетово-кредитною
схемою, згідно із яким Банк відкрив
ОСОБА_2 картковий рахунок і
відновлювальну кредитну лінію, а
останній взяв на себе зобов'язання
погашати кредит і відсотки за його
користування.

19 липня 2011 року між Банком і ПАТ
"Український Страховий Дім" було
укладено договір добровільного
страхування кредитів КР-11 № 0008,
предметом якого є майнові інтереси
Банка (страхувальника), та пов'язані з
невиконанням або неналежним
виконанням позичальниками Банку своїх
зобов'язань за кредитними угодами -
договорами про відкриття фізичній
особі карткового рахунку та здійснення
його розрахунково-касового
обслуговування за дебетово-кредитною
схемою по програмі "Арсенал", і у рамках
якого страховиком на страхування був
прийнятий у тому числі ризик
невиконання або неналежного виконання
ОСОБА_2, як позичальником Банку, своїх
договірних зобов'язань.

Відповідно до змісту пунктів 4.1,4.2
договору добровільного страхування
кредитів КР-11 №0008 сторони домовилися,
що страховим випадком є факт завдання
ПАТ «Державний ощадний банк України»
збитків внаслідок невиконання або
часткового невиконання позичальниками
своїх зобов'язань по поверненню суми
кредиту та/або сплати процентів за
користування кредитом у строки та на
умовах, що передбачені в конкретній
кредитній угоді, внаслідок
неплатоспроможності позичальника -
невиконання ним умов кредитної угоди
по своєчасній сплаті кредиту та/або
процентів за користування кредитом
понад 10 календарних днів з будь-яких
причин.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (свідоцтво
про смерть Серія НОМЕР_1).

Відповідно до страхового акту від 11
вересня 2012 року №КР-11/0008/ГО-Хр12
невиконання ОСОБА_2 зобов'язань по
кредитному договору внаслідок смерті
визнано страховим випадком.

Платіжним дорученням від 11 вересня 2012
року №948 позивач (страховик) здійснив
виплату страхового відшкодування
банку у сумі 4793,84 грн. - простроченої
заборгованості по тілу кредита.

За змістом ст. 993 ЦК України, ст.27 Закону
України «Про страхування» до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України
спадкування є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). До складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1261 ЦК України в першу чергу
право на спадкування мають діти
спадкодавця, той із подружжя, який його
пережив, та батьки. Частки спадщини
кожного із спадкоємців є рівними.

Спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він
не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268
ЦК України).

З урахуванням положення ч.1 ст.1282 ЦК
України спадкоємці зобов'язані
задовольнити вимоги кредитора
повністю, але в межах вартості майна,
одержаного у спадщину. Кожен із
спадкоємців зобов'язаний задовольнити
вимоги кредитора особисто, у розмірі,
який відповідає його частці у спадщині.

На обгрунтування своїх вимог, позивач
зазначав, що ОСОБА_1 є дружиною
померлого ОСОБА_2, яка прийняла
спадщину, оскільки на час відкриття
спадщини проживала разом з останнім та
у встановлений законом строк від
спадщини не відмовилась.

Відмовляюч у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не надано належних і
допустимих доказів на підтвердження
того, що ОСОБА_1 є спадкомицею після
смерті ОСОБА_2 і, що саме вона повинна
відповідати за позовом.

Судова колегія з таким висновком
погоджується.

Матеріали справи свідчать, що 08 жовтня
2012 року Шостою Харківською державною
нотаріальною конторою була
зареєстрована вимога позивача від 01
жовтня 2012 року, як кредитора до
спадкоємців померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_2 Згідно інформаційної довідки
Спадкового реєстру та алфавітної книги
обліку спадкових справ за 2012 рік після
померлого спадкова справа не
заводилася, з заявами про прийняття
спадщини та про відмову від спадщшини
ніхто зі спадкоємців не звертався
(а.с.33).

Аналогічна інформація щодо
відсутності відомостей про
спадкоємців ОСОБА_2 міститься у
відповіді Третьої Харківської
державної нотаріальної контори (а.с.73).

Належних доказів того, що ОСОБА_1 на час
смерті ОСОБА_2 була дружиною останнього
матеріали справи не містять. Посилання
позивача на штамп про шлюб в копії
паспорту померлого не може бути
визнано належним доказом цієї
обставини, яка має правове значення для
вирішення спору.

Не надано суду і жодного доказу на
підтвердження того, що ОСОБА_1 на час
смерті ОСОБА_2 проживала разом з
останнім чи була зареєстрована з ним
за однією адресою.

Із довідки відділу адресно-довідкової
роботи ГУДМС У в Харківській області
убачається, що ОСОБА_1 за вказаною
позивачем адресою станом на 20 червня 2013
року зареєстрованою не значиться, а
станом на час відкриття спадщини такі
відомості в матеріалах справи відсутні
(а.с.61).

Крім того, позивачем не надано
будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 є
єдиним спадкоємцем ОСОБА_2 і що саме
вона у повному обсязі повинна сплатити
кредиторську заборгованість
померлого.

Частина 4 статті 60 ЦПК України
забороняє суду базувати свої висновки
на припущеннях, не підтверджених
доказами.

Отже, позивачем не доведено ні факту
того, що ОСОБА_1 є спадкоємицею
померлого у відповідності до ст.1261 ЦК
України, ні факту прийняття нею
спадщини.

Сам по собі той факт, що ОСОБА_1 у
встановлений законом строк не
відмовилась від спадщини, за
зазначених вище обставин, не може
свідчити про прийняття нею спадщини
після смерті ОСОБА_2

Безпідставним є і посилання в
апеляційній скарзі на порушення судом
ст.10 ЦПК України.

Так, судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 10
ЦПК України). Даний принцип полягає у
прояві в змагальній формі ініціативи
та активності осіб, які беруть участь у
справі. Принцип змагальності
забезпечує повноту дослідження
обставин даної справи.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень. Суд не може робити
виключення для однієї сторони і
повинен займати неупереджену позицію,
яка б надавала для сторін рівні
можливості щодо відстоювання своїх
прав та інтересів.

Матеріали справи свідчать, що позивач
не скористався своїм правом на участь у
судовому засіданні ні в суді першої ні
в суді апеляційної інстанцій, подавши
заяви про розгляд справи без участі
свого представника за наявними
матеріалами справи.

Враховуючи принцим дизпозитивності
цивільного судочинства, посилання
позивача у своїх письмових заявах на
те, що у разі необхідності суд може
витребувати у позивача додаткові
докази, є помилковим, оскільки суд
розглядає цивільні справи на підставі
доказів наданих з ініциативи сторін
(ст.11 ЦПК України).

Не впливають на правильність
оскаржуваного рішення і доводи
апеляційної скарги стосовно того, що
позивач позбавлений можливості
самостійно отримати інформацію про
спадкоємців ОСОБА_2, оскільки у випадку
винекнення складнощів у витребуванні
доказів позивач не був позбавлений
можливості, відповідно до ст.137 ЦПК
України, заявити клопотання про їх
витребування судом. Але таких
клопотань заявлено не було ні в суді
першої ні в суді апеляційної інстанцій.
Отримання ж таких доказів за
ініциативою суду, суперечило б
принципу диспозитивності цивільного
судочинства.

Рішення суду першої інстанції
відповідає обставинам справи, ухвалено
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права;
не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Підстав, передбачених ст.309 ЦПК України
для скасування чи зміни рішення суду
першої інстанції, судовою колегією не
встановлено.

Керуючись ч. 1 ст. 303, ст. 304, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315,317,319
ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства «Український
Страховий Дім» відхилити.

Рішення Московського районного суду
м.Харкова від 21 листопада 2013 року
залишити

без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законною сили.

Головуючий

Судді