РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

643/2870/14-ц

2/643/1953/14

16.04.2014 р.
м.Харків

Московський районний суд м.Харкова під
головуванням судді Горбунової Я.М., при
секретарі Маріновій О.Ю., розглянув у
відкритому судовому засіданні в
приміщенні суду в м.Харкові цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання договору довічного
утримання, визнання права власності та
скасування заборони відчуження
нерухомого майна,

в с т а н
о в и в:

Позивач просить суд розірвати договір
довічного утримання, посвідчений
25.12.2004 р. приватним нотаріусом ОСОБА_3,
що укладений між ОСОБА_4, ОСОБА_1 з
однієї сторони та ОСОБА_2 з другої
сторони. Скасувати заборону на
відчуження нерухомого майна - квартиру
АДРЕСА_1, накладену 25.12.2004 р. приватним
нотаріусом ОСОБА_3 та визнати за ним
право власності на ? частину даної
квартири.

Обгрунтовує свої вимоги позивач тим, що
відповідач на даний час не має
можливості виконувати свої
зобов'язання за даним договором щодо
нього у зв'язку з наміром переїзду до
іншого регіону України. А щодо іншого
учасника договору ОСОБА_4, то
зобов'язання відповідача щодо неї були
припинені через смерть ОСОБА_4, що
випливає також з судових рішень з цього
питання.

Від представника відповідача до суду
надійшла заява про визнання позову, в
якій представник зазначає, що
відповідач не має можливості
виконувати умови договору, просить
його розірвати та скасувати заборону
на відчуження майна, яке є предметом
договору довічного утримання.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши представлені
докази, встановив наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Між ОСОБА_4, ОСОБА_1 з однієї сторони та
ОСОБА_2 з другої сторони 25.12.2004 р. був
укладений договір довічного утримання,
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_3, за яким відчужувачі ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 передали у власність набувачу
ОСОБА_2 (своїй дочці) квартиру АДРЕСА_1, а
остання в свою чергу гарантувала
виконання ряду обов'язків по утриманню,
догляду та духовному розвитку
відчужувачів.

25.12.2004 р. до Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
було внесено реєстраційний запис про
заборону відчуження нерухомого майна,
а саме, квартири АДРЕСА_1, яка належала
відчужувачам ОСОБА_2 та перейшла у
власність відповідача.

Квартира АДРЕСА_1 належала на праві
власності на момент укладання договору
подружжю ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва
про право власності на житло, виданого
Харківським міським центром
приватизації державного житлового
фонду від 10.03.1998 р.

Відповідач по справі ОСОБА_2 вже
зверталася до суду із позовом до ОСОБА_1
про розірвання договору довічного
утримання та про визнання права
власності за нею та за ОСОБА_1 на
зазначену квартиру, оскільки ОСОБА_4
померла і зобов'язання щодо неї
припинилися.

Згідно рішення Московського районного
суду м.Харкова від 25.07.2013 р., яке змінено
рішенням судової колегії судової
палати апеляційного суду Харківської
області від 03.12.2013 р., в задоволені
позовних вимог в частині розірвання
договору та в частині скасування
заборони відчуження майна відмовлено
за їх необґрунтованістю та
безпідставністю. В частині визнання
права власності за позивачем ОСОБА_2 на
? частину спірної квартири позов
задоволено, внаслідок припинення
зобов'язання через смерть відчужувача
визнано за нею право власності на ?
частину квартири. Із зазначених рішень
вбачається, що між сторонами спір
відсутній, відповідач позов визнавав в
повному обсязі.

В даному судовому спорі ОСОБА_1, як
відчужувач за договором довічного
утримування, просить розірвати договір
через неможливість його виконувати
набувачем ОСОБА_2.

Відповідач ОСОБА_2, як набувач за
договором, згодна з позовом, та в своїй
письмовій заяві про визнання позову,
посилається на те, що вона не має
можливості в даний момент виконувати
свої обов'язки і вважає, вимоги
позивача цілком обґрунтованими.

Відповідно до положень ст.15 ЦК України
судом захищаються права кожної особи у
разі їх порушення, невизнання або
оспорювання. Але в судовому засідання
не встановлено порушення, невизнання
або оспорювання прав позивача.

Відповідно до п. 12 спірного Договору
довічного утримання договір може бути
розірвано за згодою сторін, а у випадку
невиконання його умов і відмови від
добровільного розірвання однієї із
сторін - у судовому порядку.

В судовому засіданні встановлено, що
між сторонами є згода на розірвання
договору, відсутня відмова однієї
сторони від добровільного розхірваня
договору, і відповідно, між сторонами
відсутній спір, який підлягає розгляду
в суді.

Відповідно до Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами,
затвердженого наказом МЮЦ від 22.02.2012 р.
№296/5, скасування накладеної заборони
відчуження нерухомого майна, яке було
предметом договору довічного
утримання, є нотаріальною дієї, що
віднесена виключно до компетенції
нотаріуса.

Таким чином, суд вважає, що в
задоволені позову слід відмовити, за
відсутності спору і можливістю
вирішення його в позасудовому порядку.

На підставі викладенного,
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд,-

В И Р І
Ш И В:

В задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається через районний суд до
апеляційного суду Харківської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -
Я.М.Горбунова