АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/3467/2013
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді
Оніщука М.І.,

суддів
Українець Л.Д., Крижанівської Г.В.,

при секретарі Кучер
Є.М.,

за участю:

представника позивача
ЛядецькоїЛ.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 26 липня 2013 року по цивільній справі
за позовом Заступника прокурора м.
Києва до Київської міської ради,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа:
Департамент земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) про визнання незаконним
рішення, визнання недійсними державних
актів на право власності на земельну
ділянку, договору купівлі-продажу,
відновлення становища, яке існувало до
порушення,

В С Т А Н О В И ЛА:

У лютому 2013 року позива заступник
прокурора м. Києва звернувся до суду з
позовом до Київської міської ради,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання
незаконним та скасування рішення
Київської міської ради від 29.10.2009 №
664/2733 «Про передачу громадянину ОСОБА_3
у приватну власність земельної ділянки
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд АДРЕСА_1»; визнання
недійсним, виданого ОСОБА_3 державного
акту на право власності на земельну
ділянку серії ЯЖ № 922799,
зареєстрованого 22.11.2009 Головним
управлінням земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) за № 07-7-05125; визнання
недійсним укладеного між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 договору купівлі-продажу
земельної ділянки площею 0,1 га
(кадастровий номер :90:371:0072),
посвідченого 30.12.2009 приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстрованого в реєстрі за № 18945;
визнання недійсним виданого ОСОБА_4
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯЕ № 794069,
зареєстрованого 22.06.2010 р. Головним
управлінням земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) за № 07-7-05589; відновлення
становища, яке існувало до порушення,
шляхом визнання права власності на
земельну ділянку на АДРЕСА_1,
кадастровий номер :90:371:0072, за
територіальною громадою міста Києва в
особі Київської міської ради.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що рішенням КМР від
29.10.2009 № 664/2733 передано у власність
ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 0,1 га на
АДРЕСА_1. На виконання вказаного
рішення ОСОБА_3 видано державний акт на
право власності на земельну ділянку. У
подальшому 30.12.2009 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
укладено договір купівлі-продажу
вищезазначеної земельної ділянки, на
підставі якого право власності на
земельну ділянку перейшло до ОСОБА_4

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
01.03.2012, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 06.12.2012 та
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 12.06.2013 визнано протиправним
та скасовано рішення КМР № 214/2283 від
17.09.2009 про передачу земельних ділянок
ТОВ «Мегатранс» на Столичному шосе, 24 в
м. Києві. Зазначеним рішенням
підтверджено незаконність подальшої
передачі спірної земельної ділянки у
власність ОСОБА_3 На час прийняття КМР
оспорюваного рішення зміни до
«Програми розвитку зеленої зони м.
Києва до 2012 р. та концепції формування
земельних насаджень в центральній
частині міста» не внесені, внаслідок
чого земельну ділянку рекреаційного
призначення надано для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд, що є
грубим порушенням вимог чинного
земельного законодавства. Питання про
зміну цільового призначення спірної
земельної ділянки висновками
контролюючих органів не погоджувалось.
Питання про зміну цільового
призначення спірної земельної ділянки
висновками контролюючих органів не
погоджувалось. З огляду на викладене,
оспорювань рішення КМР № 664/2733 від
29.10.2009 прийнято з порушенням вимог
законодавства, а отже підлягає
визнанню незаконним у судовому
порядку.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 26 липня 2013 року позов
заступника прокурора м. Києва
задоволено.

Визнано незаконним та скасовано
рішення Київської міської ради від
29.10.2009 № 664/2733 «Про передачу громадянину
ОСОБА_3 у приватну власність земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд на
АДРЕСА_1».

Визнано недійсним виданий ОСОБА_3
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯЖ № 922799,
зареєстрований 22.11.2009 Головним
управлінням земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) за № 07-7-05125.

Визнано недійсним укладений між ОСОБА_3
та ОСОБА_4 договір купівлі-продажу
земельної ділянки площею 0,1 га
(кадастровий номер :90:371:0072),
вартістю 329 007,70 грн., посвідчений 30.12.2009
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
та зареєстрований в реєстрі за № 18945.

Визнано недійсним виданий ОСОБА_4
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯЕ № 794069,
зареєстрований 22.06.2010 Головним
управлінням земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) за № 07-7-05589.

Відновлено становище, яке існувало до
порушення, шляхом визнання права
власності на земельну ділянку на
АДРЕСА_1, кадастровий номер
:90:371:0072, вартістю 329 007,70 грн. за
територіальною громадою, міста Києва в
особі Київської міської ради.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних
частинах в дохід держави судовий збір в
розмірі 114 грн. 70 коп.

Не погоджуючись з рішенням,
представник ОСОБА_4 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення та ухвалити нове про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що позивач пропустив строки
позовної давності для звернення до
суду, оскільки довідався про порушення
рішенням Київської міської ради від
17.09.2009 №214/2283 інтересів держави з 23
жовтня 2009 року, тобто з моменту
отримання зазначеного рішення.

Вважає, що прокуратура має право
звернутися до суду лише з вимогами щодо
визнання незаконним
нормативно-правового акту
відповідного органу, скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень. Проте не наділена
повноваженнями звертатися до суду з
позовними вимогами про визнання
недійсними актів, що посвідчують право
власності на земельну ділянку та
договору купівлі-продажу.

Звертає увагу на відсутність підстав
для визнання оспорюваного рішення
незаконним в частині зміни цільового
призначення земельної ділянки,
оскільки рішення Київської міської
ради від 17 вересня 2009 року №58/2127 «Про
затвердження містобудівних
обґрунтувань» є чинним.

Твердження позивача про те, що вимоги
викладені у висновках контролюючих
органів, не виконані у зв'язку з чим
проект відведення вважається не
погодженим відповідними органами у
встановленому законом порядку, що є
порушенням вимог ст. 118 Земельного
кодексу України, не відповідає
дійсності.

Позивачем не доведено недійсність
оспорюваного рішення Київради про
передачу земельної ділянки, а тому
відсутні підстави для визнання
недійсними відповідного
договору-купівлі продажу та державних
актів на землю.

Представник позивача в судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечувала за її
безпідставністю і необґрунтованістю
та просила рішення суду залишити без
змін.

Інші особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином, про причини неявки суд
не повідомили, а тому колегія суддів
визнала за можливе розглянути справу
за відсутності цих осіб, оскільки їх
неявка не перешкоджає розгляду справи
(ч. 2 ст. 305 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
в межах доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК
України, апеляційний суд перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
в суді першої інстанції.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що рішенням
КМР від 29.10.2009 №664/2733, державними актами
та договором купівлі-продажу спірної
земельної ділянки порушено право
власності територіальної громади
міста Києва на землю.

Вказаний висновок суду є законним та
обґрунтованим, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, що Київською міською радою
29.10.2009 прийнято рішення № 664/2733 «Про
передачу громадянину ОСОБА_3 у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд на АДРЕСА_1».

Вказаним рішенням затверджено проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки ОСОБА_3 та надано у власність
відповідача земельну ділянку площею 0.1
га цільовим призначенням, для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, в порядку
безоплатної приватизації.

На підставі рішення Київської міської
ради від 29.10.2009 № 664/2733 ОСОБА_3 видано
держаний акт на право приватної
власності на вказану земельну ділянку,
кадастровий номер :90:371:0072, який
зареєстровано Головним управлінням
земельних ресурсів виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) 22.11.2009
за № 07-7-05125.

В рішенні Київської міської ради від
29.10.2009 за № 664/2733 було викладено
наступне:

1. Затвердити проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
громадянину ОСОБА_3 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд на
АДРЕСА_1.

2. Передати громадянину ОСОБА_3, за умови
виконання пункту 3 цього рішення, у
приватну власність земельну ділянку
площею 0,10 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд на
АДРЕСА_1 за рахунок земель запасу
житлової та громадської забудови.

3. Громадянину ОСОБА_3:

3.1. Виконувати обов'язки власника
земельної ділянки відповідно до вимог
статті 91 Земельного кодексу України.

3.2. Виконувати умови забудови земельної
ділянки згідно з містобудівними
умовами і обмеженнями щодо забудови
земельної ділянки та дозволом на
виконання будівельних робіт,
одержаними в установленому
законодавством порядку.

3.3. Забезпечити вільний доступ для
прокладання нових, реконструкції та
експлуатації існуючих інженерних
мереж і споруд, що знаходяться в межах
земельної ділянки.

3.4.Виконати вимоги, викладені у листах
Головного управління містобудування,
архітектури та дизайну міського
середовища від 07.08.2009 № 19-7933 та від
25.09.2009 № 09-9766, Київської міської
санепідемстанції від 21.09.2009 № 5980,
Головного управління екології та
охорони природних ресурсів від 09.10.2009 №
071/04-4-22/5297, Головного управління охорони
культурної спадщини від 20.08.2009 № 5089 та
Головного управління земельних
ресурсів від 12.10.2009 № 05-5177.

Питання відшкодування відновної
вартості зелених насаджень (висновок
обстеження зелених насаджень від 18.09.2009
№750) та інші установленому порядку.

4. Внести зміни до пункту 5 рішення
Київської міської ради від 17.09.2009 №
214/2283 «Про передачу земельних ділянок
товариству з обмеженою
відповідальністю «Мегатранс» для
будівництва, експлуатації та
обслуговування об'єктів рекреаційного
призначення (з комплексним
інженерно-транспортним облаштуванням
та благоустроєм території) та для
житлової забудови на Столичному шосе, 24
км у Голосіївському районі м. Києва з
урахуванням пункту 2 цього рішення.

Спірна земельна ділянка згідно рішення
Київради від 17.09.2009 № 214/2283 була
передана ТОВ «Мегатранс» для
будівництва, експлуатації та
обслуговування об'єктів рекреаційного
призначення (з комплексним
інженерно-транспортним облаштуванням
та благоустроєм території) та для
житлової забудови на Столичному шосе, 24
км. у Голосіївському районі м. Києва.

Згідно рішення Київради від 17.09.2009 №
214/2283 було затверджено містобудівне
обґрунтування щодо внесення змін до
містобудівної документації та
визначення параметрів будівництва
об'єктів рекреаційного призначення (з
комплексним інженерно-транспортним
облаштуванням та благоустроєм
території) та для житлової забудови на
Столичному шосе, 24 км., Голосіївський
район м. Києва (п.1) та внесено зміни до
Генерального плану міста Києва,
затвердженого рішенням Київради від
28.03.2002 № 370/1804, а саме: територію на
Столичному шосе, 24 км., у Голосіївському
районі м. Києва вилучити із зони
зелених насаджень загального
користування і території лугів та
лугопарків та перевести до території
громадських будівель та споруд.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
01.03.2012, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 06.12.2012 та
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 12.06.2013, по справі №
2а-18834/10/2670, позовні вимоги Прокуратури
м. Києва були задоволені, визнано
протиправним та скасоване рішення
Київської міської ради від 17.09.2009 №
214/2283 «Про передачу земельних ділянок
товариству з обмеженою
відповідальністю Мегатранс» для
будівництва, експлуатації та
обслуговування об'єктів рекреаційного
призначення (з комплексним
інженерно-транспортним облаштуванням
та благоустроєм території) та для
житлової забудови на Столичному шосе, 24
км. у Голосіївському районі м. Києва.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
01.03.2012 встановлено, що всупереч вимогам,
які містяться в погоджувальній
документації, зміни до рішення
Київської міської ради від 19.07.2005 №
806/3381 «Про затвердження Програми
розвитку зеленої зони м Києва до 2010 р.»
та зміни до Генерального плану
розвитку м. Києва до 2020 року,
затвердженого рішення Київради від
28.03.2002 № 370/1804, ні на стадії погодження
землевпорядної документації, ні на
стадії прийняття оспорюваного рішення
внесені не були.

Не ґрунтуються на матеріалах справи
посилання представника ОСОБА_4 на те, що
позивач пропустив строки позовної
давності для звернення до суду,
виходячи з наступного.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, про порушення
інтересів держави, прокуратурі міста
Києва стало відомо у 2010 року під час
проведення перевірки щодо законності
відведення земельної ділянки ТОВ
«Мегатранс», що підтверджується
зокрема зверненням прокурора у грудні
2010 року до Окружного адміністративного
суду м. Києва з позовом до Київської
міської ради про визнання протиправним
та скасування рішення від 17.09.09 №214/2283.

З даним позовом заступник прокурора
міста Києва звернувся в суд 19 лютого 2013
року.

Також не ґрунтуються на законі
посилання представника відповідача на
відсутність у прокурора повноважень на
звернення до суду з такими позовними
вимогами, виходячи з наступного.

Статтею 121 Конституції України
передбачено, що на прокуратуру України
покладається представництво інтересів
громадянина або держави в суді у
випадках, визначених законом.

Відповідно до ст. 36-1 Закону України
«Про прокуратуру»представництво
громадянина або держави в суді полягає
у здійсненні прокурорами від імені
держави процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом. Підставою
представництва в суді інтересів
держави є наявність порушень або
загрози порушень інтересів держави. За
наявності підстав, з метою
представництва держави прокурор має
право в порядку, передбаченому
процесуальним законом, зокрема,
звертатися до суду з позовами (заявами,
поданнями). Обираючи форму
представництва, прокурор визначає, в
чому полягає порушення або загроза
порушення інтересів держави чи
громадянина, обґрунтовує необхідність
їх захисту.

Частиною 2 ст. 45 ЦПК України
передбачено, що прокурор, який
звертається до суду в інтересах
держави, в позовній заяві (заяві)
самостійно визначає, в чому полягає
порушення інтересів держави, та
обґрунтовує необхідність їх захисту, а
також зазначає орган, уповноважений
державою, здійснювати відповідні
функції у спірних правовідносинах. У
разі відсутності такого органу або
відсутності у щодо звернення до суду
прокурор зазначає про це в позовній
заяві і в такому разі прокурор набуває
статусу позивача.

Враховуючи те, що необхідність захисту
інтересів держави у даній справі
полягає в перевірці законності
прийняття органом місцевого
самоврядування рішення про
розпорядження землею, тому позов
пред'являється прокурором як позивачем
у відповідності до ст. 36-1 «Про
прокуратуру», ч. 2 ст. 45 ЦПК України.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції підставно виходив з
їх доведеності та обґрунтованості з
огляду на таке.

Згідно з ст. 9 Земельного кодексу
України, п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
від 21.05.1997 року 280/97-ВР, Київська міська
рада здійснює передачу у власність або
надання у користування земельних
ділянок виключно відповідно до та в
порядку, передбаченому Земельним
кодексом України.

Судом встановлено, що 29.10.2009 Київською
міською радою прийнято рішення № 664/2733
«Про передачу громадянину ОСОБА_3 у
приватну власність земельної ділянки
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд на АДРЕСА_1».

22.12.2009 на підставі рішення Київської
міської ради від 29.10.2009 № 664/2733 ОСОБА_3
видано держаний акт на право приватної
власності на вказану земельну ділянку,
кадастровий номер :90:371:0072, який
зареєстровано Головним управлінням
земельних ресурсів виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) 22.11.2009
за № 07-7-05125.

30.12.2009 приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
був посвідчений договір
купівлі-продажу спірної земельної
ділянки, розміром 0,1000 га, розташованої
за адресою: АДРЕСА_1, укладений між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4

22.06.2010 року ОСОБА_4 отримано держаний
акт на право приватної власності на
земельну ділянку площею 0,1000 га,
розташовану на АДРЕСА_1, за кадастровим
номером :90:371:0072, зареєстрованого
Головним управлінням земельних
ресурсів виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації) за № 07-7- 05589.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
01.03.2012 року по справі № 2а-18834/10/2670,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 06.12.2012 року по справі № 2а-18834/10/2670,
визнано протиправним та скасовано
рішення Київської міської ради від
17.09.2009 року № 214/2283 «Про передачу
земельних ділянок товариству з
обмеженою відповідальністю
«Мегатранс» для будівництва,
експлуатації та обслуговування
об'єктів рекреаційного призначення (з
комплексом інженерно-транспортним
облаштуванням та благоустроем
території) та для житлової забудови на
Столичному шосе, 24 км у Голосіївському
районі м. Києва».

Враховуючи наведене суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
скасування судовими рішеннями рішення
Київської міської ради від 17.09.2009 року
№ 214/2283, яким протиправно було
переведено спірну земельну ділянку із
земель зони зелених насаджень
загального користування і території
лугів, лугопарків та належить (земель
рекреаційного призначення) та
переведено до території громадських
будівель та споруд.

Генеральним планом міста Києва та
проекту планування його приміської
зони на період до 2020 року, затвердженим
рішенням Київської міської ради від
28.03.02 року за № 370/1804, Програмою розвитку
зеленої зони м. Києва до 2010 року та
концепції формування зелених
насаджень у центральній частині міста,
затвердженою рішенням Київради від
19.07.2005 року за № 806/3381 спірну земельну
ділянку разом з іншими землями
віднесено до зони зелених насаджень
загального користування і території
лугів, лугопарків, тобто до земель
рекреаційного призначення.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що відповідачами не надано доказів на
підтвердження обставин щодо внесення
змін до рішення Київської міської ради
від 19.07.2005 року № 806/3381 «Про
затвердження Програми розвитку
зеленої зони м. Києва до 2010 року»,
стосовно переведення спірної
земельної ділянки із земель
рекреаційного призначення до земель
житлової та громадської забудови.

За таких обставин, суд дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
спірна земельна ділянка належала до
земель рекреаційного призначення на
момент вчинення щодо неї оспорюваних
дій, як і належить до такої категорії
земель на даний час.

У силу ч. 2 ст. 52 Земельного кодексу
України передбачено, що на землях
рекреаційного призначення
забороняється діяльність, що
перешкоджає або може перешкоджати
використанню їх за призначенням, а
також негативно впливає або може
вплинути на природний стан цих земель.

Згідно п. 5 Програми розвитку зеленої
зони м. Києва до 2010 року та концепції
формування зелених насаджень у
центральній частині міста,
затвердженою рішенням Київради від
19.07.2005 за № 806/3381, земельні ділянки
зелених насаджень загального
користування, також як і землі
природно-заповідного, іншого
природно-охоронного призначення та
лісового фонду, підлягають комплексній
охороні відповідно до законодавства та
встановлених режимів їх використання.

Відповідно до ст. 20 Земельного кодексу
України, зміна цільового призначення
земельних ділянок здійснюється за
проектами землеустрою щодо їх
відведення. Проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
розробляється в порядку, встановленому
законом. Проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
погоджується в порядку, встановленому
статтею 186-1 цього Кодексу.

Положеннями п. 2 Рішення від 29.10.2009 за №
664/2733 визначено передати громадянину
ОСОБА_3 спірну земельну ділянку за
умови виконання ним пункту 3 цього
рішення.

Згідно положень п.п. 3.4. п. 3 Рішення від
29.10.2009 за № 664/2733 ОСОБА_3 мав виконати
вимоги, викладені у листах Головного
управління містобудування,
архітектури та дизайну міського
середовища від 07.08.2009 р. № 19-7933 та від
25.09.2009 р. №09-9766, Київської міської
санепідстанції від 21.09.2009 № 5980,
Головного управління екології та
охорони природних ресурсів від 09.10.2009 №
071/04-4-22/5297, Головного управління охорони
культурної спадщини від 20.08.2009 № 5089,
Головного управління земельних
ресурсів від 12.10.2009 № 05-5177.

У зазначених висновках контролюючих
органів вказано, що земельна ділянка
може бути надана ОСОБА_3 виключно за
умови прийняття рішення про внесення
відповідних змін до Генерального плану
міста Києва та проекту планування його
приміської зони на період до 2020 року,
затвердженим рішенням Київської
міської ради від 28.03.02 за № 370/1804,та
Програми розвитку зеленої зони м. Києва
до 2010 року та концепції формування
зелених насаджень у центральній
частині міста, затвердженої рішенням
Київради від 19.07.2005 за № 806/3381. У
висновках вказано, що вони втрачають
свою силу і проект землеустрою щодо
відведення спірної земельної ділянки
узгодженню не підлягає, в разі
невиконання зазначених у них вимог.

Суд вірно зазначив, що у зв'язку із
невнесенням змін у вищезазначені
документи, висновки контролюючих
органів втратили свою силу і проект
землеустрою щодо відведення спірної
земельної ділянки ОСОБА_3 узгодженню не
підлягав.

Згідно вимог ст. 21 Земельного кодексу
України, порушення порядку
встановлення та зміни цільового
призначення земель є підставою для:
визнання недійсними рішень органів
державної влади, Верховної Ради
Автономної Республіки Крим, Ради
міністрів Автономної Республіки Крим
та органів місцевого самоврядування
про надання (передачу) земельних
ділянок громадянам та юридичним
особам; визнання недійсними угод щодо
земельних ділянок; відмови в державній
реєстрації земельних ділянок або
визнання реєстрації недійсною.

Враховуючи наведене, а також положення
ст. 21 ЦК України, суд обґрунтовано
зазначив, що рішення Київської міської
ради від 29.10.2009 року за № 664/2733 не
відповідає вищевикладеним вимогам
законодавства України, що є підставою
для визнання його незаконним та
скасування.

З огляду на те, що вимога про скасування
державного акта на право приватної
власності на земельну ділянку є
похідною й залежить від доведеності
незаконності рішення органу місцевого
самоврядування, на підставі якого
виданий оспорюваний державний акт,
тому суд також вірно задовольнив
вимоги про визнання державного акту
недійсним.

Також згідно ст. 210 Земельного кодексу
України угоди, укладені із порушенням
встановленого законом порядку
купівлі-продажу, ренти, дарування,
застави, обміну земельних ділянок,
визнаються недійсними за рішенням
суду.

Судом проаналізовано положення ст.ст.
203, 215 ЦК України, ст. 210 Земельного
кодексу України та зроблено правильний
висновок про необхідність визнання
недійсними договору купівлі-продажу
від 30.12.2009 року та виданого ОСОБА_4
державного акту на право приватної
власності на земельну ділянку від
22.06.2010 № 07-7-05589.

Крім того, враховуючи те, що
оскаржуваним рішенням, державними
актами та договором купівлі-продажу
спірної земельної ділянки було
порушено право власності
територіальної громади міста Києва на
землю, тому, суд, діючи у відповідності
до п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України, ст. 392 ЦК
України,ст. 152 Земельного кодексу
України, відновив становище, яке
існувало до порушення, шляхом визнання
права власності на спірну земельну
ділянку за територіальною громадою
міста Києва в особі Київської міської
ради, з метою збереження у власності
територіальної громади міста Києва
земельної ділянки.

При цьому суд обґрунтовано виходив з
того, що в даному випадку це спосіб
захисту та відновлення порушеного
права територіальної громади міста
Києва, оскільки прокурор не входить в
коло суб'єктів, які можуть в даному
випадку пред'явити позов про
витребування земельної ділянки на
підставі ст. 388 ЦК України.

Отже, суд першої інстанції повно та
всебічно розглянув справу, надав всім
доводам сторін належну правову оцінку,
оцінив належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності та постановив
законне, правильне по суті і
справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи
порушень норм матеріального і
процесуального права, які є підставою
для скасування рішення, в справі не
виявлено, відтак доводи апеляційної
скарги щодо неправильного
застосування норм матеріального та
процесуального права є безпідставними,
висновків суду не спростовують та на
законність рішення не впливають.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
при цьому, не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
303, 304,307,308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4
- ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 26 липня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та протягом двадцяти
днів може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді