АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження 22-ц/774/1920/14
Справа № 186/391/13-ц
Головуюча в 1 інстанції Кривошея С.С.
Доповідач - Кочкова Н.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

Головуючої - судді
Кочкової Н.О.,

суддів - Максюти
Ж.І., Слоквенка Г.П.,

при секретарі -
Сичевській А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Першотравенського міського суду
Дніпропетровської області від 26 грудня
2013 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся до суду з вищезазначеним
позовом, в обґрунтування якого
посилався на те, що 31 березня 2006 року з
ОСОБА_1 був укладений кредитний
договір, за умовами якого банк надав
відповідачці кредитні кошти у розмірі
2500 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму
залишку заборгованості з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. Відповідачка
підтвердила свою згоду на те, що
підписана нею заява разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою
складає кредитний договір. Відповідач
свої зобов'язання за кредитним
договором належним чином не
виконувала, внаслідок чого виникла
заборгованість, яку добровільно вона
не погашає, тому позивач просив
стягнути з ОСОБА_1 у рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ б/н від 31 березня 2006 року - 37260, 50 грн.,
та стягнути судові витрати (а.с. 3-5)

Рішенням Першотравенського міського
суду Дніпропетровської області від 26
грудня 2013 року у задоволенні позовних
вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» - відмовлено
(а.с 89-93).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
"ПриватБанк", посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
ставить питання про скасування рішення
суду та просить ухвалити нове рішення
про задоволення позову в повному
обсязі (а.с. 96-101).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
31 березня 2006 року між позивачем та
відповідачем був укладений кредитний
договір, який складається із заяви №
б/н, Умов надання банківських послуг,
Правил користування платіжною карткою.
Відповідач отримав від позивача
картку, зі встановленим кредитним
лімітом у розмірі 2500 грн., з відсотковою
ставкою на момент підписання заяви у
розмірі 36 % на місяць з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки (а.с.11-12).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд 1 інстанції виходив із того,
що початок перебігу позовної давності
за зверненням ПАТ КБ "ПриватБанк" до
відповідача за кредитним договором
розпочався 31 березня 2009 року й сплинув
31 березня 2012 року, банк звернувся до
суду 22 лютого 2013 року, а відповідно до ч.
4 ст. 267 ЦК України сплив строку позовної
давності, про що заявлено відповідачем,
є підставою для відмови в позові.

Вказані висновки зроблені судом без
порушення норм матеріального та
процесуального права, оскільки згідно
із ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання, а відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК
України позовна давність, встановлена
законом, може бути збільшена за
домовленістю сторін.

Відповідно до п. 3.1.1. Правил
користування платіжною картою строк
дії карти зазначено на лицевій стороні
карти (місяць і рік). Карта дійсна до
останнього календарного дня вказаного
місяця. Крім того, у п. 5.4 встановлено, що
строк погашення кредиту у повному
обсязі, не пізніше останнього місяця
зазначеного на платіжній картці (у полі
MONTH)(а.с 17,18). Таким чином, позивач
визначив строк виконання зобов'язань.

Як вбачається із заяви, строк дії карти,
виданої ОСОБА_1 (ОСОБА_1), вказано 3 роки,
тобто початком перебігу позовної
давності є березень 2009 року, а з позовом
Банк звернувся у лютому 2013 року, при
цьому не зазначив жодної поважної
причини пропуску строку і не просив
його поновити.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України). Як вбачається з
матеріалів справи 08 травня 2013 року
відповідач подала до суду першої
інстанції заяву про застосування
строку позовної давності (а. с. 48-49).

Згідно із п. 31 Постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.

Посилання апелянта на те, що підписавши
31 березня 2006 року заяву, відповідачка
погодилась з Умовами та Правилами
надання банківських послуг, що в свою
чергу свідчить про домовленість між
сторонами щодо збільшення строку
позовної давності, є безпідставними
виходячи з наступного. Пунктом 9.12
вказаних правил передбаченого, що
договір діє протягом 12 місяців із дня
підписання; якщо протягом цього строку
жодна із сторін не проінформує іншу
сторону про припинення дії договору,
він автоматично пролонгується на той
же строк. Однак, вказані правила
відповідачкою не підписані, а у тексті
заяви про надання банківських послуг
(а.с.11-12) вказано, що термін дії договору
співпадає з терміном дії кредитної
картки. Тобто, у цьому пункті Умов та
Правил надання банківських послуг про
збільшення строку позовної давності не
вказано. Крім того, позивачем не надано
жодного доказу про отримання
відповідачкою картки з новим терміном
дії, що свідчило б про продовження дії
договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що
зобов'язання відповідача перед банком
не припинені, оскільки припиняються
виконанням, проведеним належним чином -
протирічать п. 5.4. Умов та Правил
надання банківських послуг. А
посилання на п. 9.3 вищевказаних Умов, де
передбачено, що картрахунки
відкриваються на невизначений термін
за виключенням, передбаченими п.п. 9.6, 9.7
- не спростовують правильності
висновків суду, оскільки, наявність
умов визначених п. 9.6, а саме
відсутності на картковому рахунку
грошових коштів в достатньому розмірі
для продовження дії картки…, що
спростовує доводи апелянта про
невизначений термін дії карткового
рахунку. Тобто банк безпідставно
вважав, що зобов'язання з відповідачкою
є безстроковими.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що банком були задоволені потреби
ОСОБА_3 - не мають правового значення
для вирішення спору, а посилання на те,
що судом було порушено норми
процесуального права (ст. 1, 5, 11 ЦПК
України) є голослівними.

Судом 1 інстанції у досить повному
обсязі з'ясовані права та обов'язки
сторін, доводи сторін перевірені і їм
дана належна оцінка, неправильного
застосування норм матеріального права
або порушень норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування чи зміни рішення не
встановлено, справа розглянута у
рамках позовних вимог та на підставі
наданих доказів, підстав для виходу за
межі апеляційної скарги не вбачається,
тому апеляційний суд приходить до
висновку, що рішення суду є законним і
обґрунтованим, і його слід залишити без
змін.

Керуючись ст.. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства КБ
"ПриватБанк" - ВІДХИЛИТИ.

Рішення Першотравенського міського
суду Дніпропетровської області від 26
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: