Провадження №
Справа №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року
Солом'янський районний суд м. Києва

в складі : головуючого судді - Букіної
О.М.

при секретарі - Назарчук
Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Приватного акціонерного
товариства «Креді Агріколь Банк»,
третя особа: Приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3, Національний банк
України про визнання недійсним
кредитного договору та договору
іпотеки, стягнення коштів та
зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

23.01.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ПАТ «Креді Агріколь Банк» та
уточнивши позовні вимоги просив
визнати недійсним кредитний договір і
договір іпотеки, стягнути з
Відповідача на користь Позивача суму в
розмірі 61 581,40 грн., скасувати заборону
відчуження нерухомого майна - квартири
АДРЕСА_1, що накладено приватним
нотаріусом Київського нотаріального
округу ОСОБА_3 у зв'язку із посвідченням
договору іпотеки від 29 серпня 2008 року,
зареєстрованому в реєстрі за №5579 та
судові витрати покласти на
Відповідача.

В обґрунтування поданого позову
Позивач посилався на те, що порушуючи
передбачений законодавством України
порядок надання кредитів в іноземній
валюті Відповідач надав Позивачу
кредит у доларах США та за відсутністю
індивідуальної валютної ліцензії на
здійснення операції в іноземній
валюті.

Також вважає, що укладання кредитного
договору у іноземній валюті, значно
погіршує становище Позивача, як
споживача, а тому на думку позивача, дає
останньому право вимагати визнання
кредитного договору недійсним в
цілому.

Позивач просить визнаний недійсним
вказаний вище договір в порядку ст.ст.
215, 216, 236 ЦК України.

Позивач також просить визнати
недійсним договір іпотеки, в порядку ч.2
ст.548 ЦК України та у зв'язку з чим,
скасувати заборону на відчуження
нерухомого майна, що є предметом
іпотеки.

В судове засідання представник
позивача позов підтримав в повному
обсязі та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечував посилаючись на те, що
видача кредиту в іноземній валюті є
законодавчо обґрунтованою. Законом
України "Про банки та банківську
діяльність" визначено право банків на
проведення операцій із розміщення
залучених коштів від свого імені, на
власних умовах та на власний ризик як
кредитні операції, незалежно від виду
валюти, яка використовується. Вказані
операції здійснюються на підставі
банківської ліцензії. Операції з
валютними цінностями банки мають право
здійснювати на підставі письмового
дозволу (генеральна ліцензія) на
здійснення операцій з валютними
цінностями відповідно до пункту 2
статті 5 Декрету Кабінету Міністрів
України "Про систему валютного
регулювання і валютного контролю". Всі
необхідні ліцензії, щоб здійснювати
валютні операції, ПАТ «Креді Агріколь
Банк» має. Щодо вимог підпункту «в»
пункту 4 статті 5 цього Декрету, який
передбачає наявність індивідуальної
ліцензії Національного банку України
на здійснення операцій щодо надання та
одержання резидентами кредитів у
іноземній валюті, якщо терміни і суми
таких кредитів перевищують
встановлені законодавством межі, то,
оскільки на цей часзаконодавством
України не встановлено термінів і сум
кредитів у іноземній валюті як
критеріїв їх віднесення до сфери дії
режиму індивідуального ліцензування.,
ця норма не може бути застосована.
Просив в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовити повністю.

Третя особа: приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 в судове засідання не
з»явилася, про дату та час розгляду
справи повідомлена належним чином,
подала до суду заяву, в якій просила
слухати справу у її відсутності.

Третя особа- Національний банк України
в судове засідання не з»явився, про
дату та час розгляду справи
повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши та оцінивши матеріали
справи, суд, приходить до наступного
висновку.

Судом встановлено, що 29.08.2008 року між
Акціонерним товариством
«ІНДУСТРІАЛЬНО-ЕКСПОРТНИЙ БАНК»,
правонаступником якого за всіма
правами та обов'язками є Приватне
акціонерне товариство "КРЕДІ АГРІКОЛЬ
БАНК" та Фізичною особою-резидентом
України ОСОБА_1, було укладено
Кредитний договір № 386/703386 (а.с.5-7).

Відповідно до п.1.1. Кредитного договору
Банк надає Позичальнику на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
використання кредитні кошти у сумі 70
000,00 (сімдесят тисяч) доларів США. Строк
користування кредитом - з 29.08.2008 року по
28.08.2018 року. Позичальник повертає Банку
кредит щомісячно, до 15 числа місяця,
наступного за розрахунковим, згідно
Графіку погашення заборгованості за
кредитним договором.

Судом встановлено, що в забезпечення
виконання зобов'язань за вказаним вище
кредитним договором між Позивачем та
Відповідачем був укладений Договір
іпотеки від 29 серпня 2008 року,
відповідно до умов якого Позивач
передав в іпотеку Відповідачу належне
ОСОБА_1 на праві власності нерухоме
майно: квартиру АДРЕСА_1 (а.с.8-10).

Відповідно до п. 1.4. Кредитного договору
за користування кредитом Позичальник
щомісячно у строки, визначені п. 2.5.
цього Договору, сплачує Банку
процентну винагороду в розмірі 14,10%
річних. Проценти нараховуються і
сплачуються у валюті кредиту.

Судом встановлено, що Відповідач
виконав умови договору та надав
Позивачу відповідні кошти у розмірі 70
000, 00 доларів США.

Судом встановлено, що Позивач умови
договору кредиту виконує належним
чином , що визнано сторонами по справі.

За правилами ст.ст.1050,1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа зобов'язується
надати грошові кошти (кредит)
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. При цьому, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами, то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому.

Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і у встановлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону, а за відсутності таких умов та
вимог - відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно ч. 3 ст. 533 ЦК України
зазначено, що використання іноземної
валюти, а також платіжних документів в
іноземній валюті при здійсненні
розрахунків на території України за
зобов'язаннями допускається у
випадках, порядку та на умовах,
встановлених законом.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про
банки та банківську діяльність" на
підставі банківської ліцензії банки
мають право здійснювати розміщення
залучених коштів від свого імені, на
власних умовах та на власний ризик.

Пунктом 2 статті 5 Декрету Кабінету
Міністрів України "Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю" передбачено право банку на
підставі письмового дозволу
(генеральної ліцензії) здійснювати
валютні операції, в т.ч. надавати
кредити у іноземній валюті фізичним
особам, та відповідно вимагати
виконання зобов'язання в іноземній
валюті.

Посилання позивача на відсутність у
банку індивідуальної ліцензії на
здійснення валютних операцій як на
підставу для задоволення позову не
ґрунтуються на законі.

У підпунктах "в", "г" ч. 4 ст. 5 Декрету
Кабінету Міністрів України "Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю" зазначено, що
індивідуальної ліцензії потребує така
операція, як надання і одержання
резидентами кредитів в іноземній
валюті, якщо терміни і суми таких
кредитів перевищують встановлені
законодавством межі.

Чинним законодавством не визначено
межі термінів і сум надання або
одержання кредитів в іноземній валюті.

Відповідно до п. 1.5 Положення про
порядок видачі Національним банком
України індивідуальних ліцензій на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу
(затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 14
жовтня 2004 року № 483), використання
іноземної валюти як засобу платежу без
індивідуальної ліцензії дозволяється,
якщо ініціатором або отримувачем за
валютною операцією є уповноважений
банк (ця норма стосується лише тих
операцій уповноваженого банку на
здійснення яких Національний банк
видав банківську ліцензію та письмовий
дозвіл на здійснення операції з
валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності
нормативних умов для застосування
індивідуального ліцензування щодо
вказаних операцій, єдиною правовою
підставою для здійснення банками
кредитування в іноземній валюті згідно
з вимогами статті 5 Декрету КМ України є
наявність у банку генеральної ліцензії
на здійснення валютних операцій,
отриманої у встановленому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що на
момент укладення спірного Договору та
на час його виконання, АТ
«ІНДУСТРІАЛЬНО-ЕКСПОРТНИЙ БАНК»,
правонаступником якого є ПАТ "КРЕДІ
АГРІКОЛЬ БАНК" мав статус
уповноваженого банку, мав генеральну
ліцензію та письмовий дозвіл
Національного банку України, а тому
здійснення кредитних операцій у валюті
не суперечить вимогам чинного
законодавства України (а.с.45-51).

Таким чином, посилання Позивача на
необхідність ПАТ «Креді Агріколь Банк»
отримання індивідуальної ліцензії на
здійснення валютної операції,
відповідно до п.п. в), г) ч. 4 ст. 5 Декрету
Кабінету Міністрів України "Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю" є
необґрунтованими.

Таким чином, при укладенні та виконанні
Кредитного договору № 002-31/2008 не було
порушено чинне законодавство, зокрема
положення Декрету Кабінету Міністрів
України "Про систему валютного
регулювання та валютного контролю" та
Цивільного Кодексу України, а
твердження позивача щодо
невідповідності умов кредитного
договору законодавству України з
підстав так чи інакше пов'язаних з тим,
що валютою кредитування є долари США, є
цілком безпідставними та такими, що не
ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ст.6 та ст. 627 Цивільного
кодексу України передбачено, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Встановлено, що Позивача було
ознайомлено з правила та умовами
надання банком кредитування та про
сукупну вартість кредиту, що свідчить
його підпис на договорі та виконання
Позивачем його умов належним чином , що
визнано Відповідачем по справі.

Таким чином, Позивач був належним чином
повідомлений про усі можливі ризики й
умови кредитування, внаслідок чого
підписав Кредитний договір.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 638
Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 180
Господарського кодексу України,
істотними умовами цивільно-правового
договору є умова про предмет договору;
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів»
даного виду, усі інші умови, щодо яких
за заявою хоча б однієї із сторін має
бути досягнуто згоди.

Встановлено, що Позивач з пропозиціями
про внесення змін до умов кредитного
договору, зокрема, щодо збільшення
розміру відповідальності банку,
можливості внесення змін та доповнень
до кредитного договору не звертався, що
свідчить про його згоду з усіма умовами
спірного договору.

Крім того, суд вважає, при умові того, що
у договорі відсутня певна міра
відповідальності сторін, але така
відповідальність міститься в законі,
при настанні певних обставин
застосовуються саме положення закону,
а тому посилання Позивача, що спірний
Кредитний договір містить
несправедливі умови по відношенню до
Позивача, суд вважає необґрунтованим.

Як вбачається з умов Кредитного
договору, укладеного між сторонами,
договір було укладено в іноземній
валюті (доларах США). Діючим
законодавством України не
передбачений стабільний курс долару
США по відношенню до національної
валюти України - гривні.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про
національний банк України», офіційний
курс гривні до іноземних валют
встановлюється Національним банком
України.

Згідно ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про систему
валютного регулювання та валютного
контролю», валютні курси
встановлюються Національним Банком
України за погодженням з Кабінетом
Міністрів України.

Положенням «Про встановлення
офіційного курсу гривні до іноземних
валют та курсу банківських металів»,
затвердженим Постановою Правління
Національного Банку України № 496 від
12.11.2003 р. визначається, що офіційний
курс гривні до іноземних валют,
зокрема, долару США установлюється
щоденно. Для розрахунку гривні до
іноземних валют використовується
інформація для котирування іноземних
валют станом на останню дату.

Вбачається, що укладання Кредитного
договору в іноземній валюті
відповідало внутрішній волі позивача,
який підписавши договір, погодився
щодо його істотних умов, зокрема,
надання кредиту в іноземній валюті -
доларах США та повернення коштів,
відповідно до офіційного курсу долара
по відношенню до національної
валюти-гривні.

Суд вважає, що при оформленні
кредитного договору Позивач
усвідомлював настання для нього
негативних наслідків, зокрема,
коливання іноземної валюти по
відношенню до гривні.

Таким чином, підписавши Кредитний
договір, Позивач погодився з усіма його
умовами, вважаючи їх розумними та
справедливими.

З огляду на викладене, суд вважає, що
при укладенні Кредитного договору в
іноземній валюті (доларах США) Позивач
та Відповідач усвідомлювали, що курс
національної валюти України - гривні по
відношенню до долара США не є
незмінним, а також, усвідомлював, що
зміна вказаного курсу можливо настане,
а тому Позивач, беручи на себе обов'язки
щодо погашення кредиту саме в доларах
США, повинен був передбачити та
врахувати можливі зміни, зокрема, -
підвищення валютного ризику за
Кредитним договором.

За таких обставин, суд не знаходить
підстав вважати, що права Позивача,
були порушені при укладанні спірного
Кредитного договору.

Доказів в обґрунтування поданого
позову як на підставу його задоволення
, Позивачем не надано.

З огляду на викладене, суд не знаходить
підстав для визнання недійсним
Кредитного Договору № 386/703386 від 29
серпня 2008 року.

Згідно вимог ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України
засобами доказування в цивільній
справі є пояснення сторін і третіх
осіб, показання свідків, письмові
докази, речові докази і висновки
експертів. Належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування. Обставини, які за законом
мають бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування. Кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Вбачається, що Договір іпотеки
укладено з метою виконання кредитних
зобов'язань, а заборона відчуження
майна повністю узгоджується з вимогами
чинного законодавства.

З огляду на те, що суд прийшов до
висновку про відмову в задоволенні
вимог щодо визнання недійсним
Кредитного Договору № 386/703386 від 29
серпня 2008 року, вимоги ОСОБА_1 щодо
визнання недійсним Договору іпотеки
від 29 серпня 2008 року та скасування
заборони на відчуження нерухомого
майна - квартиру АДРЕСА_1, а також
стягнення з Відповідача на користь
Позивача суму коштів в розмірі 61 581,40
грн. (застосування реституції), суд
вважає необґрунтованими та такими, що
не підлягають задоволенню.

Аналізуючи викладене вище, суд вважає,
що заявлені вимоги Позивача не
доведені, а тому приходить до висновку
про відмову в задоволенні позову
ОСОБА_1 в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 192, 509, 524, 526, 527, 530, 533, 627,
628, 638, 1046, 1049, 1054 ЦК України, Постановою
Правління Національного банку України
від 30.05.2007 року N 200 "Про затвердження
Правил використання готівкової
іноземної валюти на території України
та внесення змін до деяких
нормативно-правових актів
Національного банку України",
Постановою Правління НБУ від 14.10.2004
року N 483 "Про затвердження Положення
про порядок видачі Національним банком
України індивідуальних ліцензій на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу",
Постановою Правління НБУ від 29.12.2008
року N 469 "Про запровадження
Національним банком України валютних
аукціонів", Законом України «Про
національний банк України», ст. ст. 3, 4,
10-11, 57-60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва протягом 10
днів з дня його проголошення.

Суддя: