РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/129/14-ц

04 лютого 2014 року

Костопільський районний суд
Рівненської області в складі:

головуючий суддя - Цвіркун О.С.

при секретарі - Федас І.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1,
відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Костопіль цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суду з
позовом до ОСОБА_2 про визнання особи
такою, що втратила право на
користування жилим приміщенням. В
обґрунтування заявлених позовних
вимог покликаються на те, що в квартирі
АДРЕСА_1, яка належить їй на праві
спільної сумісної власності,
зареєстрований відповідач ОСОБА_2.
Однак, в даній квартирі він, на день
подачі позову до суду, не проживає
майже один рік. Місце його проживання
чи перебування не відоме, бо жодних
контактів із ним не має. У
добровільному порядку відповідач не
бажає знятись із реєстрації у належній
їй квартирі, а також не надає коштів на
її утримання та сплату комунальних
послуг. Вона як співвласник квартири не
бажає, аби особа яка не є членом її сім'ї
була зареєстрована у ній.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала по аналогічним
підставам викладених у позовній заяві.
Також пояснила суду, що разом із нею
співвласником квартири АДРЕСА_1 є її
матір ОСОБА_3 та донька ОСОБА_4. 13.01.2010
року її донька одружилась із
відповідачем, який невдовзі перебрався
проживати у зазначену квартиру та в
подальшому був там зареєстрований. З
23.01.2013 року ОСОБА_4 розірвала подружні
стосунки з відповідачем і вони
припинили проживати однією сім'єю, тому
відповідач виїхав із квартири. У
зазначену квартиру він майже не
з'являється, не надає кошти на її
утримання та на оплату комунальних
послуг. Відповідач для неї чужа людина,
не є членом її сім'ї і не бажає, щоб він
був там зареєстрований. Вона
добровільно намагалася вмовити
відповідача знятись із реєстрації, але
він категорично відмовляється, на день
подачі позову до суду, він в ній не
проживає майже один рік. Тому
посилаючись на ст.ст.71, 72 ЖК України
просить її вимоги задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні
категорично заперечив проти позову, та
пояснив суду, що дійсно 13.01.2010 року
одружився з дочкою позивача, невдовзі
після одруження перебрався проживати в
квартиру АДРЕСА_1 де за згодою
власників був зареєстрований. Від
подружнього життя з дочкою позивача в
нього є двоє дітей. 23.01.2013 року ми з
ОСОБА_4 розлучились, але продовжуємо
жити разом. Разом з тим відповідач
зазначив, що в нього у приватній
власності була квартира розташована в
АДРЕСА_2, яку він продав для того, щоб
здійснити ремонт в квартирі АДРЕСА_1.
Окрім того відповідач пояснив, що
проживає у вказаній квартирі постійно,
так-як іншого місця проживання у нього
немає.

Заслухавши пояснення сторін та
дослідивши письмові докази по справі,
суд приходить до висновку, що позов не
підлягає до задоволення.

Судом установлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що позивач разом з ОСОБА_3
та ОСОБА_4 є співвласниками квартири
АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом
про право власності на житло від 17.06.1993
року та технічним паспортом за
реєстрованим за № 20-130-501. Дана
обставина не оспорювалась в судовому
засіданні.

Відповідно до будинкової книги для
прописки громадян, розпочатої від
06.09.1997 року та довідки № 1802 від 21.01.2014
року виданої на ім'я ОСОБА_1
Костопільським багатогалузевим
житлово - комунальним підприємством в
квартирі АДРЕСА_1, зареєстровані
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 та
відповідач ОСОБА_2.

З 13 січня 2010 року по 23 січня 2013 року
дочка позивача - ОСОБА_6 та відповідач -
ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому
шлюбі та мають від подружнього життя
двоє малолітніх дітей: ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Даний факт не оспорювався в судовому
засіданні.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_8 повідомив суду, що ОСОБА_1
його співмешканка, яка фактично
проживає з ним у кваратирі яка
знаходиться у АДРЕСА_3., однак часто
навідується до квартири АДРЕСА_1 для
того, щоб доглянути свою матір ОСОБА_3
та внуків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Позивач
надає кошти на утримання даної
квартири та на оплату комунальних
послуг. Одночасно зазначив, що він
разом із позивачем навідується у
квартиру, але відповідача давно там не
бачив у квартирі, однак йому достовірно
не відомо чи він там ночує чи ні , бо
вони приходять туди у дену пору доби і
не залишаються ночувати.

Свідок ОСОБА_9 повідомила суду, що
проживає в будинку навпроти та
підтримує дружні відносини з ОСОБА_1 і
вона дуже часто доглядає дітей
ОСОБА_4 та ОСОБА_2. Відповідача давно не
бачила і чи проживає він там їй
достовіно не відомо, але точно знає, що
грошей на утримання квартири та на
оплату комунальних послуг не надає.

Зі слів свідка ОСОБА_4 вбачається, що
вона з ОСОБА_2 перебуває у цивільному
шлюбі та проживають за адресою
АДРЕСА_1, однак часом в них виникають
сварки і ОСОБА_2 не ночує вдома.
Підтвердила слова відповідача, що
зазначена квартира це єдине місце його
проживання.

Позивач просила захистити її право
власника квартири шляхом визнання
відповідача таким, що втаратив право
користування жилим приміщенням.

Оскільки, об'єкт власності - жиле
приміщення, тому режим проживання в
ньому регулюється нормами Житлового
кодексу і до спірних правовідносин
застосовуються спеціальні правові
норми житлового законодавства.

Відповідно до правил статей 71, 72 ЖК
України, на які покликається у своєму
позові позивач, наймач або члени його
сім'ї можуть бути визнані судом такими,
що втратили право користування жилим
приміщенням, зокрема, якщо вони не
проживають у ньому без поважних причин
понад шість місяців. Ці положення
стосуються лише користування жилими
приміщеннями у будинках державного і
громадського житлового фонду, де воно
здійснюється відповідно до договору
найму жилого приміщення. Однак, в
судовому засіданні встановлено, що
спірний спірна квартира перебуває у
приватній власності, а тому положення
статей 71, 72 ЖК України не можуть
застосовуватися. Крім того, визнання
громадянина втративши право
користування житловим приміщенням
можливе у випадку відсутності його в
житлі без поважних причин понад
встановлені строки, коли наявні
обставини, що свідчать про відмову від
права користування таким приміщенням.
Позивачем не надано суду доказів для
визнання відповідача таким, що
втратила право на користування
житловим приміщенням в квартирі
АДРЕСА_1.

Разом з тим, згідно ч.1 ст. 156 ЖК України,
члени сім'ї власника житлового будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються житлом нарівні з
власником будинку (квартири), якщо при
їх вселенні не було іншої угоди про
порядок користування цим приміщенням.

Аналогічні положення містяться і в ч.1
ст. 405 ЦК України. Припинення сімейних
стосунків з власником будинку не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безвідплатне
користування житлом до цих стосунків
застосовуються правила, встановлені
ст.162 ЖК України.

Згідно зі ч.4 ст. 156 ЖК України
припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє колишніх членів його сім'ї
права користуватися займаним
приміщенням.

Відповідач постійно проживає в спірній
квартирі як колишній член сім'ї його
співвласника - ОСОБА_4, порушення ним
умов проживання у квартирі і
користування нею, передбачених ст.116 ЖК
України, судом не встановлено, і на цих
підставах позов не заявлений.

Суд рахує, що позивач не навів
переконливих доводів на обґрунтування
обставин, які б стали підставою для
визнання відповідача, таким, що втратив
право користування спірною квартирою,
а за наявності підстав, передбачених
ст. 116 ЖК України.

Посилання позивача на те, що вона є
співвласником квартири і не бажає аби,
особа, яка не є членом моєї сім'ї, булла
зареєстрована в ній, саме по собі не
може бути підставою для визнання
відповідача, таким, що втратив право
користування жилим приміщенням, який
там правомірно проживає, і його право
користування жилим приміщенням
врегульоване житловим законодавством
за яким ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у користуванні ним інакше
як із підстав і в порядку, передбачених
законом, що передбачено ч. 3 ст. 9 ЖК
України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10,11,60,61,209,214-215 ЦПК України, ст.47
Конституції України, ст.ст.9,116,156 ЖК
України, суд

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням -
відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Рівненської області через
Костопільський районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя: Цвіркун О.С.