Номер провадження № 22-ц/785/1436/14
Головуючий у першій інстанції Ільящук
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А.

суддів: Варикаші О.Д., Станкевича В.А.

при секретарі - Горнова А.О.

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
захист чести і гідності та стягнення
моральної шкоди за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Роздільнянського районного суду
Одеської області від 24 жовтня 2013 року,

встановила:

У червні 2013 року позивач звернулася з
позовом до відповідачів та просила суд
ухвалити рішення, яким захистити її
честь і гідність шляхом стягнення з
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в солідарному
порядку на її користь моральну шкоду в
розмірі 10000 гривен (за період з вересня
2012 року по червень 2013 року).

Позивач уточнив при розгляді
справи позовні вимоги та просила
ухвалити рішення, яким захистити її
честь і гідність шляхом визнання
вищевказаних дій ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
з вересня 2012 року по теперішній час
протиправними; зобов'язати ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 дотримуватися правил
добросусідства, не допускати
протиправних дій у відношенні позивача
та членів її сім'ї; стягнути з ОСОБА_3 на
її користь 6000 гривен моральної шкоди; з
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 2000 гривен з кожного
моральної шкоди (а.с.45-47).

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що згідно свідоцтва
про право власності від 15.05.2009 року їй
на праві власності належить житловий
будинок з господарськими будівлями і
спорудами. Розташований в АДРЕСА_1, де
вона проживає з 1975 року. Відповідачі є
її сусідами та проживають АДРЕСА_2.

Із вересня 2012 року між нею та
відповідачами склалися неприязні
стосунки через безпідставні претензії
про межі земельних ділянок, а саме:
через те, що на місці свого старого
забору позивач звела новий 30.09.2012 року.
При цьому ОСОБА_4 та ОСОБА_3 затіяли
сварку, виражалися на адресу позивача
нецензурною лайкою, висказували на її
адресу слова образи та приниження.
Позивач з цього приводу двічі
зверталася в міліцію 30.09.2012 та 17.10.2012
року, оскільки крім образ, ці
відповідачі погрожували їй фізичною
розправою. Результатом розгляду її
заяв були постанови від 02.10.2012 та 25.10.2012
року про відмову у порушенні
кримінальної справи.

ОСОБА_3 почала зводити на позивача
наклеп, розповсюджуючи неправдиві
відомості, а саме: у вересні 2012 року у
Роздільнянську міську раду, а пізніше в
жовтні 2012 року - у Роздільнянську РДА,
вона написали скарги на позивача,
звинувативши її у порушенні меж
землекористування установкою забору,
каналізаційної ями, побудовою
господарських будівель. Ці скарги
викликали створення комісій для
перевірки, викладених фактів, де
позивач вимушена була
виправдовуватися, представляти
різного роду документи. 10 і 24 жовтня 2012
року ОСОБА_3 було надано відповідь про
відсутність порушень з боку позивача.
Не зважаючи на це, на протязі
жовтня-грудня 2012 року ОСОБА_3
продовжувала писати на неї заяви,
вимагала перевірок, комісій, складання
актів, відповідей, які спростовували
заяви відповідачів, що підтверджується
доказами, долученими до позову. Весь
цей період відповідачі ОСОБА_3
тероризують позивача як образами, так і
діями.

10.10.2012 року ОСОБА_5 перекрив кран на
газовій трубі, що подає газ до будинку
позивача, в результаті чого була
припинена подача газу, і вона вимушена
була викликати працівників газового
господарства для відновлення
газопостачання. 18.12.2012 року ОСОБА_5
повісив чотири килими на її газову
трубу, про що вона також повідомила у
міліцію і газове господарство,
оскільки його дії могли призвести до
пошкодження труб і до небезпеки.
Працівники міліції виїздили на місце
за її заявами 18.12.2012 і 29.12.2012 року і
розбирали цей конфлікт.

Незважаючи на відповіді різних
інстанцій про те, що позивач не
допускає ніяких порушень їх прав,
ОСОБА_3 продовжує ходити по різним
інстанціям і безпідставно звинувачує
позивача то в порушенні меж
землекористування, то у наявності
вигрібної ями, а також літньої кухні,
яка взагалі є власністю позивача і
ніякого відношення до їх території не
має. Так, 04.04.2013 року ОСОБА_3 безпричинно
виражалася на адресу позивача,
звинувачуючи її у даванні хабарів
посадовим особам, які перевіряють
заяви, а тому вони захищають позивача.

Позивач знову звернулася у міліцію.
19.04.2013 року відповідачі почали вимагати
у грубій формі, щоб позивач демонтувала
огорожу та літню кухню, виражали
невдоволення щодо нової огорожі і
вигрібної ями. Позивач звернулася
знову у міліцію із заявою на поведінку
відповідачів.

В березні 2013 року ОСОБА_3 знову
безпідставно звернулася до міської
ради із заявою про незаконне
обладнання позивачем вигрібної ями.
Повторно міська рада перевіряла
наявність цієї ями і не встановила
порушень з боку позивача. При кожному
виїзді компетентних органів за
скаргами відповідачів, позивач
вимушена була давати численні
пояснення, представляти на перевірку
документи. Працівники міліції
провадили профілактичні бесіди з
відповідачами, але припинити
протиправні дії відповідачів не змогли
та рекомендували звернутися до суду.

Позивач морально та фізично страждає,
оскільки її сім'я є свідками того, як її
принижують. У неї почалися сердечні
болі, в результаті чого вона у лютому,
березні та травні 2013 року зверталася за
медичною допомогою, їй призначалося
лікування. Також вона зверталася за
правовою допомогою, оскільки поведінка
відповідачів принижує її честь і
гідність, порушує її немайнове благо
законослухняної, порядної людини і
особистості.

У якості підстав захисту честі і
гідності, позивач вважає визнання
протиправності поведінки відповідачів
по відношенню до неї і безпідставних
претензій по користуванню її території
земельної ділянки, зокрема, у
звинуваченні установки нової огорожі
(забору), наявності каналізаційної ями,
порушень у побудові літньої кухні.
Кожний із відповідачів своїми діями
завдає моральної шкоди позивачу.

Так ОСОБА_3 безпідставно пише на
позивача наклепи та звинувачує її у
порушенні нею меж землекористування,
установці забору та вигрібної ями, крім
того, вона постійно ображає позивача,
погрожує, скандалить, позоре її перед
сусідами та перевіряючими особами, ні
на які роз'яснення не реагує, продовжує
свої протиправні дії з вересня 2012 року
до цих пір, провокує позивача та членів
її сім'ї на незаконні дії. Шкоду,
заподіяну ОСОБА_3, позивач оцінює у 6000
гривен.

Відповідач ОСОБА_4 іде на поводу у свої
дружини, підтримує її, обзиває та
ображає позивача, погрожує їй фізичною
розправою, достовірно знаючи, що
позивач порушень не допускає, веде себе
агресивно по відношенню до позивача, на
профілактичні бесіди не реагує. Шкоду,
заподіяну ОСОБА_4, позивач оцінює в 2000
гривен.

Аналогічно веде себе і ОСОБА_5,
підтримуючи свою матір ОСОБА_3, 10.10.2013
року саме він перекрив газовий кран до
будинку позивача, а 18.12.2012 року вибивав
килими на газовій трубі позивача. Дії
ОСОБА_5 носять провокаційний характер з
метою скандалів і погроз на адресу
позивача. Шкоду, заподіяну їй ОСОБА_5
позивач оцінює у 2000 гривен.

Відповідачі позов не визнали.

Рішенням Роздільнянського районного
суду Одеської області від 24 жовтня 2013
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням
суду позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду в зв'язку з
тим, що воно постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, невідповідністю висновків суду
обставинам справи з ухваленням нового
рішення про задоволення позовних вимог
в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, сторони,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції посилався на те, що
між сторонами існує земельний спір
щодо меж між земельної ділянки.

Позивач не надала доказів на
підтвердження своїх позовних вимог
щодо поширення відповідачами відносно
неї недостовірної інформації
наклепницького характеру та про те, що
звернення відповідача ОСОБА_3 до
органів влади та місцевого
самоврядування для захисту її прав
відповідно до Закону України «Про
звернення громадян» вплинуло на
моральний або фізичний стан позивача,
потягло інші негативні наслідки щодо
її немайнових прав.

Фізична особа, особисті немайнові
права якої порушені, має право згідно
ст.280 ЦК України, на відшкодування
майнової та (або) моральної шкоди.
Інформація, розповсюджена ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та їх поведінка у побуті
не спричинила ОСОБА_2 моральні
страждання, переживання, та не
принизила її честь і гідність.
Позивачем не доведено спричинення
діями відповідачів моральної шкоди.

Колегія погоджується з зазначеними
висновками суду першої інстанції.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі,
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгоди заявника з
висновками суду першої інстанції з їх
оцінкою.

Зміст позовних вимог, доводів
апеляційної скарги, та пояснення
позивача в суді апеляційної інстанції
зводяться до примушення відповідачів
від звернення до органів державно
владиї для вирішення спору стосовно
користування земельною ділянкою,
здійсненого позивачем будівництва.

На підставі наведеного колегія вважає,
що суд першої інстанції при ухваленні
рішення порушень норм матеріального та
процесуального права не допустив, а
наведені в апеляційній скарзі доводи,
висновки суду першої інстанції не
спростовують.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313-315 ЦПК
України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.
Рішення Роздільнянського районного
суду Одеської області від 24 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення однак може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів.

Головуючий
О.А. Ступаков

Судді
О.Д.
Варикаша

В.А. Станкевич