У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Нагорняка В.А.,

суддів: Макарчука М.А.,

Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання майна сумісним,
визнання права власності на частину у
спільному майні; за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділ частини у
спільному майні, за касаційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду
Луганської області від 13 січня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3, в якому, з
урахуванням уточнення позовних вимог,
просила визнати об'єктом права
спільної сумісної власності
автомобіль Mitsubishi Lancer, державний
номерний знак НОМЕР_2, та будинок
АДРЕСА_1; провести поділ майна, що є
об'єктом спільної сумісної власності;
визнати за нею право власності на 1/2
частини вказаного автомобілю і
будинку.

Позивачка посилалась на те, що вона з
відповідачем перебувала у
зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 1998
року по 02 грудня 2008 року і повторно
зареєстрували шлюб 20 грудня 2011 року,
але протягом часу між розірванням
шлюбу і його повторною реєстрацією
сторони проживали одною сім'єю, не
припиняли сімейних стосунків. Будинок
було придбано у шлюбі недобудованим
(зведені фундамент, стіни, дах), та був
добудований у шлюбі, введений в
експлуатацію відповідачем 26 грудня 2008
року, тобто хоча і після розірвання
шлюбу, але під час спільного
проживання, тому вважала, що вказаний
будинок набутий у шлюбі і є спільним
майном подружжя. Автомобіль Mitsubishi Lancer
був придбаний у 2009 році за довіреністю,
однак відповідач розрахувався з
продавцем лише у 2011 році, а тому
вважала, що вказаний автомобіль був
придбаний сторонами під час спільного
проживання як чоловіка і жінки одною
сім'єю, за спільні кошти, тому є
спільним сумісним майном подружжя.

Також позивачка просила поновити строк
позовної давності, пропущений нею з
поважних причин, оскільки сторони весь
час проживали одною сім'єю і тому вона
не знала про порушення її права на дане
майно, а про порушення її права
дізналась при припиненні сімейних
стосунків в червні 2012 року.

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_2 про виділ частини у
спільному майні. Посилався на те, що він
набув право власності на спірний
будинок 26 грудня 2008 року, тобто вже
після розірвання шлюбу з позивачкою і
припинення сімейних стосунків 02 грудня
2008 року. У 2005 році він придбав
недобудований будинок, який складався
з фундаменту, стін, перекриття і даху, у
шлюбі крім полагодження даху нічого не
робилось, тому вважав, що дане майно
можна вважати будівельними
матеріалами, а не будинком.

Зазначав, що після припинення сімейних
і шлюбних стосунків 02 грудня 2008 року
він добудував будинок, а саме: замовив і
вставив вікна, двері, зробив опалення і
ввів будинок в експлуатацію, отримав на
нього всі необхідні документи, а
оскільки це було вже після розірвання
шлюбу, то вказаний будинок є його
особистою власністю. Також вказував на
те, що автомобіль Mitsubishi Lancer він купив за
власні кошти в квітні 2011 року, тобто в
період, коли не перебував у шлюбі з
позивачкою і не проживав з нею одною
сім'єю, тому даний автомобіль є його
особистою власністю. Просив
застосувати строк позовної давності до
позовних вимог ОСОБА_2 та виділити йому
1/2 частку автомобілю Hyundai Getz, державний
номерний знак НОМЕР_1, оскільки він був
придбаний під час шлюбу та
зареєстрований за позивачкою.

Рішенням Артемівського районного суду
м. Луганська від 14 листопада 2013 року
позов задоволено частково. Визнано
об'єктом права спільної сумісної
власності ОСОБА_2 і ОСОБА_3 будинок
АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_2 право
власності на 1/2 частку вказаного
будинку. У задоволенні позовних вимог
про визнання об'єктом права спільної
сумісної власності автомобілю Mitsubishi
Lancer, державний номерний знак НОМЕР_2 та
визнання за ОСОБА_2 права власності на
1/2 частку вказаного автомобілю
відмовлено. У задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділ 1/2
частки автомобілю Hyundai Getz, державний
номерний знак НОМЕР_1, відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 13 січня 2014 року рішення
Артемівського районного суду м.
Луганська від 14 листопада 2013 року
змінено. Скасовано рішення суду першої
інстанції в частині визнання об'єктом
права спільної сумісної власності
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 будинку АДРЕСА_1, і
визнання за ОСОБА_2 права власності на
частку вказаного будинку та ухвалено
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 в цій частині
відмовлено. В іншій частині рішення
суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження судового
рішення може бути неправильне
застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції в
частині визнання об'єктом права
спільної сумісної власності ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 будинку АДРЕСА_1, і визнання за
ОСОБА_2 права власності на частку
вказаного будинку та відмовляючи у
задоволенні вказаних позовних вимог,
правильно виходив з того, що спірний
будинок не є об'єктом права спільної
сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Доводи, наведені в касаційній скарзі,
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгоди заявника з
висновками суду апеляційної інстанції
з їх оцінкою.

Із матеріалів касаційної скарги,
змісту оскаржуваного рішення
апеляційного суду вбачається, що
скарга є необґрунтованою і наведені в
ній доводи не дають підстав для
висновків щодо незаконності та
неправильності зазначеного судового
рішення.

Неправильного застосування норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права при розгляді
даної справи судом апеляційної
інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду Луганської
області від 13 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.А. Нагорняк

Судді: М.А.
Макарчук

А.В. Маляренко