АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/835/2014
інстанції: Крапівіна О.П.
Доповідач: Приходько Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року квітня місяця 17 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду
Херсонської області в складі:

головуючого
Приходько Л.А.

суддів
Бездрабко В.О.

Борка
А.Л.

при секретарі
Романовій Д.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» на заочне рішення
Генічеського районного суду
Херсонської області від 05 грудня 2013
року у справі

за позовом

публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду з зазначеним
позовом до ОСОБА_2 посилаючись на те, що
03 лютого 2007 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено
кредитний договір №HEXRRХ02280165, згідно
умов якого Банк надав останньому
кредит в сумі 1854,00грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 12 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом. У зв'язку з
неналежним виконанням позичальником
зобов'язань за кредитним договором
виникла заборгованість, яка станом на
24.09.2013 року становить 26976,32грн., що
складається із заборгованості по
кредиту у сумі 1716,23грн., заборгованості
по процентам за користування кредитом
в сумі 10396,20грн., заборгованості по
комісії за користування кредитом -
454,20грн., пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором в
сумі 12648,91грн., 500грн. штрафу (фіксована
частина), 1260,78грн. штрафу (процентна
складова). Зважаючи на викладене ПАТ КБ
«ПриватБанк» просило стягнути з
відповідача на користь Банку вказану
заборгованість, та вирішити питання
щодо відшкодування судових витрат.

Заочним рішенням Генічеського
районного суду Херсонської області від
05 грудня 2013 року позов публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просив рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Під час розгляду справи представник
апелянта Сукач А.А., апеляційну скаргу
підтримала за обставинами
викладеними у скарзі, просила рішення
суду скасувати, як таке, що
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
і ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився,
про час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідача, осіб, які
приймають участь у розгляді справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач звернувся до суду зі спливом
позовної давності, а у спорах щодо
споживчого кредиту кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із чим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
судом незалежно від наявності заяви
сторони у справі.

Проте з такими висновками суду
погодитися не можна.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих
видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Така правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України №
6-126цс13 від 20 листопада 2013 року, яка,
відповідно до положень статті 360-7 ЦПК
України, є обов'язковою для всіх судів
України.

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у пункті 31, в редакції викладеній
у постанові Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 7 від 07.02.2014 року, при
застосуванні положення пункту 7
частини одинадцятої статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув,
суди мають виходити з того, що у
системному зв'язку з частиною
одинадцятою статті 11 зазначеного
Закону ця вимога стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямована на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не
передбачає заборони пред'явлення
окремих вимог у зв'язку з пропущенням
строку позовної давності, при
вирішенні таких спорів, суди повинні
враховувати положення ЦК про позовну
давність.

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Зважаючи на викладене колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
не мав підстав для застосування строку
позовної давності та відмови у зв'язку
з цим в задоволенні позову, оскільки
заяви про застосування такого строку
від відповідача не надходило, а тому
суд дійшов помилкового висновку про
можливість застосування такого строку
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Виходячи з положень статей 6,626-631,526 ЦК
України, укладений договір є
обов'язковим для належного виконання
сторонами, відповідно до його умов,
вимог Цивільного Кодексу та інших
актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 03
лютого 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_2 укладено кредитний договір
№HEXRRХ02280165, згідно умов якого Банк надав
останньому кредит в сумі 1854грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 1.0 % на місяць на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 03 лютого
2008 року (а.с.4). Повернення кредиту
передбачалося шляхом внесення ОСОБА_2
щомісячних платежів, які складаються
із заборгованості за кредитом,
відсотків за кредитом, винагороди,
комісії, а також інших витрат згідно
умов надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт).

В заяві від 03.02.2007 року відповідач надав
згоду на те, що заява разом із Умовами
та правилами надання банківських
послуг, а також тарифами складає
договір між ним та Банком про надання
банківських послуг.

Згідно пункту 3.2.9 позичальник
зобов'язаний повністю повернути Кредит
до дати, зазначеної в заяві. При
непогашенні кредиту в строки,
зазначені в заяві, заборгованість в
частині вчасно непогашеної суми
Кредиту вважається простроченою. На
залишок заборгованості по
простроченої сумі Кредиту нарахування
відсотків здійснюється відповідно до
п. 4.2 цих Умов з дати виникнення
простроченої заборгованості.

Відповідно до пункту 4.2. Договору та
заяви позичальника, при порушенні
Позичальником зобов'язань по погашенню
кредиту, позичальник сплачує Банку
відсотки за користування Кредитом в
розмірі 15,17% в місяць, розрахованих від
суми залишку непогашеної
заборгованості за кредитом.
Розраховані відповідно до цього пункту
Умов відсотки сплачуються
Позичальником окремо понад зазначену в
заяві суми щомісячного платежу по
Кредиту, разом з несплаченим залишком
попереднього щомісячного платежу.

Згідно п. 4.7. Договору при непогашенні
Кредиту в строки, установлені у заяві й
п.3.2.2., 3.3.3. даних Умов, заборгованість у
частині вчасно непогашеної суми
Кредиту вважається простроченою. На
залишок заборгованості по
простроченій сумі Кредиту нарахування
відсотків здійснюється згідно п. 4.2
даних Умов з дати виникнення
простроченої заборгованості.

Пунктом 5.1. Договору встановлено, що при
порушенні Позичальником будь-якого із
зобов'язань, передбачених Заявою та
п.п.3.2.2, 3.2.3. даних Умов, Банк має право
нарахувати, а Позичальник
зобов'язується сплатити Банку пеню в
розмірі 0,15% від суми простроченого
платежу, але не менше 1гривні за кожний
день прострочки платежу.

Внаслідок неналежного виконання
відповідачем своїх зобов'язань по
своєчасному і повному погашенню коштів
за кредитним договором №HEXRRХ02280165 від 03
лютого 2007 року виникла заборгованість,
яка станом на 24.09.2013 року становить
26976,32грн., що складається із
заборгованості по кредиту у сумі
1716,23грн., заборгованості по процентам
за користування кредитом в сумі
10396,20грн., заборгованості по комісії за
користування кредитом - 454,20грн., пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором в сумі 12648,91грн., 500грн.
штрафу (фіксована частина), 1260,78грн.
штрафу (процентна складова).

В силу п.5.5 зазначеного договору термін
позовної давності по вимогам про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
договором встановлюється сторонами
тривалістю 5 років.

Зазначені обставини підтверджуються
матеріалами справи.

Таким чином, враховуючи наведені вище
обставини, дійсно є підстави вважати,
що, звернувшись до суду з позовом в
жовтні 2013 року, позивачем був
пропущений строк позовної давності,
проте жодною стороною у спорі не
заявлено про застосування позовної
давності.

Отже, у зв'язку з неналежним
виконанням позичальником взятих на
себе зобов'язань виникла
заборгованість, яка станом на 24.09.2013
року, становить 26976,32грн., що
складається із заборгованості по
кредиту у сумі 1716,23грн., заборгованості
по процентам за користування кредитом
в сумі 10396,20грн., заборгованості по
комісії за користування кредитом -
454,20грн., пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором в
сумі 12648,91грн., 500грн. штрафу (фіксована
частина), 1260,78грн. штрафу (процентна
складова) яка підлягає стягненню з
ОСОБА_2 на користь Банку.

За таких обставин рішення суду, з
підстав визначених ст. 309 ЦПК України,
слід скасувати, та ухвалити нове
рішення, стягнувши з ОСОБА_2 на користь
банку заборгованість по кредитному
договору в розмірі: 26976,32грн.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України
судові витрати, понесені позивачем та
документально підтверджені стягнути з
відповідача на користь ПАТ
КБ«ПриватБанк».

Керуючись ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Генічеського районного
суду Херсонської області від 05 грудня
2013 року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов публічного акціонерного
товариства комерційний банк «Приват
Банк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
№HEXRRХ02280165 від 03 лютого 2007 року в
розмірі 26976,32грн., яка складається з
заборгованості за кредитом в розмірі
1716,23грн., заборгованості по процентам
за користування кредитом - 10396,20грн.,
заборгованості по комісії за
користування кредитом - 454,20грн., пені за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за кредитом в сумі 12648,91грн., штрафу
(фіксованої та процентної частини) в
сумі 1760,78грн., а також понесені судові
витрати в сумі 404,64грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, та може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: