Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/686/14
Головуючий у 1-й інстанції Голубкова
Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької с області у складі:

Головуючого Онищенка Е.А.

Суддів Ломейка В.О.

Кухаря С.В.

При секретарі Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2013 року
по справі за позовом Державного
навчального закладу «Запорізьке
машинобудівне вище професійне
училище» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
виселення з гуртожитку без надання
іншого житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2013 позивач звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення
з гуртожитку без надання іншого
житлового приміщення.

В обґрунтування своїх вимог зазначав,
що гуртожиток, який знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 є власністю держави в
особі Міністерства освіти і науки
України та відповідно до статуту
навчального закладу перебуває у
користуванні Державного навчального
закладу «Запорізьке машинобудівне
вище професійне училище». Зазначений
гуртожиток призначений для проживання
учнів навчального закладу.

Відповідачі зареєстровані та
проживають у гуртожитку в АДРЕСА_1 хоча
вони не є працівниками училища, не
перебувають в трудових чи інших
відносинах з навчальним закладом.
Рішення про надання відповідачам
житлової площі в гуртожитку
адміністрацією навчального закладу не
приймалось, ордеру на вселення
відповідачі не мають.

Таким чином, відповідачі займають
кімнату без відповідних документів,
які б надавали їм право на проживання в
спірному житловому приміщенні.

Враховуючи вищевикладене позивач
просив суд виселити з кімнати АДРЕСА_1
ОСОБА_3, ОСОБА_4 без надання іншого
житлового приміщення; стягнути в
солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
користь ДНЗ «Запорізьке машинобудівне
вище професійне училище» судові
витрати.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2013 року
позов задоволено.

Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4 з кімнати
АДРЕСА_1 ОСОБА_3, ОСОБА_4 без надання
іншого житлового приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь
ДНЗ «Запорізьке машинобудівне вище
професійне училище» судовий збір в
розмірі 229,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3,
ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким відмовити в
задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення, є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Встановлено, що гуртожиток, який
знаходиться за адресою АДРЕСА_1 є
власністю держави в особі Міністерства
освіти і науки України та відповідно до
статуту навчального закладу перебуває
у користуванні Державного навчального
закладу «Запорізьке машинобудівне
вище професійне училище». Зазначений
гуртожиток призначений для проживання
учнів навчального закладу.

Відповідачі зареєстровані та
проживають у гуртожитку в АДРЕСА_1 з
липня 1997 року.

Ордер не видавався , спільне рішення
адміністрації та профспілкового
комітету не збереглося.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з положень
статей 127,128, 116 та 132 ЖК України вважаючи
вимоги адміністрації інституту про
виселення обґрунтованими.

Проте з такими висновками суду
погодитись не можна.

Питання виселення з гуртожитку
регулюється Законом України " Про
забезпечення реалізації житлових прав
мешканців гуртожитків" та ст. 132 ЖК
України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
забезпечення реалізації житлових прав
мешканців гуртожитків" цей закон
поширюється на громадян, які на
законних підставах тривалий час (не
менше п'яти років) за зареєстровані та
фактично проживають у гуртожитках,
призначених для проживання одиноких
громадян або для проживання сімей, та
не мають іншого власного житла.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України
"Про забезпечення реалізації житлових
прав мешканців гуртожитків" громадяни,
на яких поширюється дія цього Закону,
які на законних підставах
зареєстровані та тривалий час (не менш
як п'ять років) проживають у
гуртожитках, віднесених до
недержавного житлового фонду (які
перебувають у власності чи у повному
господарському віданні відповідних
державних чи комунальних підприємств,
установ, організацій, а також
підприємств та організацій, утворених
шляхом корпоратизації чи приватизації
колишніх державних підприємств, крім
тих організацій, які створено органами
державної влади, органами місцевого
самоврядування для управління
житловим фондом) та призначених для
проживання працівників (членів їх
сімей), які не мають можливості
самостійно придбати чи побудувати
власне житло, уразі, коли такі
гуртожитки не передаються їх
власниками у власність Територіальних
громад, мають право подальшого
проживання в таких гуртожитках до
розв'язання їх житлової проблеми.

Згідно зі ст. ст. 19, 20 Закону України "
Про забезпечення реалізації житлових
прав мешканців гуртожитків" виселення,
переселення чи відселення громадян з
гуртожитків відповідно до цього Закону
допускається лише у випадку визнання
гуртожитку таким, що перебуває в
аварійному стані або в стані,
непридатному для проживання людей, на
підставі рішення, прийнятого
виконавчим органом відповідної
місцевої ради на підставі обстеження в
установленому чинним законодавством
порядку стану гуртожитку (цілісного
майнового комплексу чи його
відокремленої частини) з наступним
затвердженням сесією цієї ради. Усім
мешканцям гуртожитку, визнаного
аварійним чи непридатним для
проживання людей, терміново надається
інше, придатне для тимчасового
проживання людей житло тим органом
місцевого самоврядування, який
представляє інтереси територіальної
громади, на території якої розміщено
такий гуртожиток.

Усі інші категорії мешканців
гуртожитків, на яких не поширюється
Закон України "Про забезпечення
реалізації житлових прав мешканців
гуртожитків", можуть бути виселені з
підстав і в порядку, передбаченому ст.
132 ЖК України.

Отже, приймаючи до уваги, що
відповідачі проживають в гуртожитку
більше ніж 14 років, зареєстровані в
установленому Законом порядку ( а.с. 6-9),
судова колегія вважає правильним, що на
відповідачів поширюється дія Закону
України «Про забезпечення реалізації
житлових прав мешканців гуртожитків.»
і тому підстави для виселення без
надання іншого житлового приміщення
відсутні.

Підстави за якими допускається
виселення, переселення, чи відселення
громадян з гуртожитків, які наведені в
вищевказаному Законі, позивачем в
судовому засіданні належними та
допустимими доказами не доведено.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК
України, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається, як на підставу своїх
вимог і заперечень. Доказування не може
грунтуватися на припущеннях.

Судова колегія приходить до висновку,
що вказані порушення призвели до
неправильного вирішення справи, тому
суд апеляційної інстанції на підставі
ст. 309 ЦПК України рішення суду
скасовує та ухвалює нове рішення про
відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4
задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2013 року у
цій справі скасувати та ухвалити нове
рішення наступного змісту.

У задоволенні позову Державного
навчального закладу «Запорізьке
машинобудівне вище професійне
училище» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
виселення з гуртожитку без надання
іншого житлового приміщення -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: