АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1826/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Ілюшик І. А. Доповідач - Свистунова
О.В. Категорія 32
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати по цивільним справам
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді
Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої
В.Ю., Ремеза В.А.

при секретарі Гасановій
С.Д.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Вільногірського міського
суду Дніпропетровської області від 11
грудня 2013 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
Приватного акціонерного товариства
«Кримський ТИТАН» філії
Вілоногірський гірничо-металургійний
комбінат» про відшкодування моральної
шкоди завданої пошкодженням здоров*я, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся з
вказаним позовом до ПрАТ «Кримський
ТИТАН». Від сплати судового збору
звільнений відповідно чинного
законодавства.

Свої вимоги мотивує тим, що він працює у
відповідача з 21.09.2001 року і до цього
часу. 29.01.2013 року під час його роботи в
якості охоронника відомчої охорони
відповідача з ним трапився нещасний
випадок, а саме, близько 20 год. 30 хв.
повертаючись з обходу з північної
сторони посту № 11 (склад важкого
обладнання), він послизнувся, впав на
спину, вдарившись головою о землю, і
знепритомнів. У заяві про доповнення
підстав позову від 21.11.2013 року позивач
вказує, що він є інвалідом третьої
групи, йому за станом його здоров'я було
дозволено працювати тільки черговим,
або вахтером, а не охоронником. В
зв'язку з тим, що з вини відповідача
його не було переведено на більш легку
роботу, також стало причиною нещасного
випадку (а.с. 74). За вказаним фактом
відповідачем було проведено
розслідування і був складений акт за
формою Н-5 від 01.02.2013 року про проведення
розслідування нещасного випадку, та
акт за формою Н-1 від 01.02.2013 року про
нещасний випадок пов'язаний з
виробництвом. Внаслідок нещасного
випадку він отримав шкоду спричинену
його здоров'ю. Вважає, що ушкодження
здоров'я заподіяне йому під час
виконання трудових обов'язків у
відповідача, вже є підставою для
відшкодування відповідачем йому
моральної шкоди, яку він оцінює в 50000
грн.

Рішенням Вільногірського міського
суду Дніпропетровської області від 11
грудня 2013 року позов було задоволено
частково.

Стягнуто з ПрАТ «Кримський ТИТАН»
філії «Вільногірський
гірничо-металургійний комбінат» на
користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1, і/к
№ НОМЕР_1, в рахунок відшкодування
моральної шкоди завданої пошкодженням
здоров'я 300 грн. без урахування податку
на доходи та обов'язкові збори.

Стягнуто з ПрАТ «Кримський ТИТАН»
філії «Вільногірський
гірничо-металургійний комбінат» на
користь держави України судовий збір в
сумі 1 грн. 37 коп. В іншій частині -
віднести на рахунок держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду змінити в частині розміру
компенсації за спричинену моральну
шкоду, збільшивши з 300 грн. до 50 000грн.,
оскільки рішення суду першої інстанції
ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 29.01.2013 року
під час роботи ОСОБА_2 в якості
охоронника відомчої охорони
відповідача з ним трапився нещасний
випадок, а саме, близько 20 год. 30 хвл.
повертаючись з обходу з північної
сторони посту № 11 (склад важкого
обладнання), він послизнувся, впав на
спину, вдарившись головою о землю, і
знепритомнів. Після чого звернувся до
здоровпункту, а потім його доставили до
лікарні у супроводі помічника
начальника караулу Ялалетдинової Е.Ф.
Вказані обставини викладені в
пояснювальній записці позивача, копія
якої долучена до матеріалів справи (а.с.
63), в тексті акту форми Н-1 і сторонами
підтверджуються.

За результатами проведення
розслідування нещасного випадку, що
стався 29.01.2013 року о 20 год. 30 хвл. на
території філії «Вільногірський
гірничо-металургійний комбінат»
Комісією 01.02.2013 року складено акти
встановленої форми Н-1 та Н-5, підписані
головою та всіма членами Комісії.

З акту проведення розслідування
нещасного випадку, що стався
вбачається, що комісія дійшла висновку,
що нещасний випадок пов'язаний з
виробництвом (а.с. 12-15).

Відповідно до акту № 1 про нещасний
випадок пов'язаний з виробництвом
(форма Н-1), 29.01.2013 року о 20 год 30 хвл. з
позивачем стався нещасний випадок.
Причини настання нещасного випадку:
основна: психофізіологічна - особиста
необережність потерпілого. Супутні:
технічні - інші (незадовільний стан
маршруту пересування охоронників на
посту № 11 в зимовий період). Під час
події позивач у стані алкогольного
сп'яніння не перебував (а.с. 6-9).

Також, до матеріалів справи долучена
копія повідомлення про наслідки
нещасного випадку, що стався 29.01.2013 року
з охоронником ВО ОСОБА_2 з якого
вбачається, що позивач перебував на
лікарняному (а.с. 10,11, 60, 61).

Згідно копії листка непрацездатності,
ОСОБА_2 перебував на лікарняному з
29.01.2013 року по 05.02.2013 року з діагнозом
ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забиття
поясничного відділу хребта.
Аналогічний діагноз містить і виписний
епікриз (а.с. 20, 21).

Згідно наказу № 103 від 21.03.2013 року в
зв'язку з отриманням ОСОБА_2 травми на
виробництві йому виплачена одноразова
допомога в сумі 827 грн. (а.с. 57). Порядок
виплати вказаної допомоги передбачено
колективним договором.

З тексту Протоколу № 1 засідання
комісії з охорони праці «ВГМК» від
04.02.2013 року вбачається, що відповідна
комісія встановила, що в цьому
нещасному випадку є провина
постраждалого ОСОБА_2, так як він
допустив порушення вимог системи
управління охорони праці ВГМК, (акт ф.
Н-1 № 1 від 01.02.2013 року), і вирішила
виплатити одноразову допомогу (а.с. 58,
59). Вказаний акт на час розгляду справи
не скасовано та не оскаржується.

Відповідно до висновку про
тяжкість виробничих травм, отримані
ОСОБА_2 ушкодження не є тяжкою
виробничою травмою (а.с. 62).

Факт звернення позивача до
здоровпункту підприємства також
підтверджується пояснювальною
запискою медичної сестри поліклініки
ВГМК (а.с. 64).

До матеріалів справи також були
долучені інші матеріали розслідування
нещасного випадку (а.с. 65-72).

Відповідно до довідки МСЕК серії 10 ААБ
№ 002105 від 24.04.2012 року ОСОБА_2 є інвалідом
третьої групи за загальним
захворюванням (а.с. 75).

Позивач надав суду копію реєстру
видачі і повернення спецодягу,
спецвзуття та інших засобів
індивідуального захисту, відповідно до
якого, йому не було видано спецвзуття
(а.с. 76).

Доводи апеляційної скарги про
збільшення розміру компенсації за
спричинену моральну шкоду не можна
взяти до уваги, як необґрунтовані.

Відповідно до положень ч .2 ст. 153 КЗпП, ч.
1 ст. 6, ст. 13 ЗУ «Про охорону праці»
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП шкода, заподіяна
працівникам каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується у встановленому
законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП передбачено
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Відповідно до ст. 1167 ЦКУ моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно із ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я.

Згідно роз'яснень п. 13 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» (із
відповідними змінами), відповідно до
статті 237-1 КЗпП України за наявності
порушення прав працівника у сфері
трудових відносин, яке призвело до його
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків чи вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обов'язок по відшкодуванню
моральної (немайнової) шкоди
покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Відповідно до Рішення Конституційного
Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп2008р.,
статтею 1167 Цивільного кодексу України
та статтею 237-1 КЗпП України громадянам,
що потерпіли від нещасного випадку або
професійного захворювання, надано
право на відшкодування моральної шкоди
за рахунок власника або уповноваженого
ним органу (роботодавця).

Причинами настання нещасного випадку
на виробництві є технічна, що
виразилися у незадовільному стані
маршруту пересування охоронця на посту
№ 11 в зимовий період, як супутня, що
визначено актом Н - 1. Та основна -
психофізіологічна, саме по
необережності позивача, так як він
допустив порушення вимог системи
управління охорони праці ВГМК.

Зазначений акт Н - 1не оскаржувався, а
отже визнаний сторонами.

Крім того, висновком МСЕК серії 10 ААБ №
002105 від 24.04.2012 року позивачеві дійсно
встановлено третю групу інвалідності,
однак по загальному захворюванні, та не
встановлено відсоток втрати
працездатності.

Таким чином, колегією суддів не
можуть бути взяті до уваги доводи
апеляційної скарги відповідно
збільшення розміру компенсації за
спричинену моральну шкоду, як
необґрунтовані.

Відповідно до роз'яснень п. 9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995р., з подальшими змінами, «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», відповідно до якого, розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає в межах заявлених
вимог залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням в
кожному конкретному випадку ступеня
вини відповідача та інших обставин.
Зокрема, враховується характер і
тривалість страждань, стан здоров'я
потерпілого, істотність вимушених змін
у його життєвих і виробничих стосунках,
конкретних обставин по справі і
наслідків, що наступили.

Крім того, колегія суддів вважає, що
судом першої інстанції вірно визначено
і розмір моральної шкоди, в межах
заявлених вимог залежно від характеру
та обсягу заподіяних позивачеві
моральних і фізичних страждань, з
урахуванням ступеня вини відповідача
та інших обставин.

Інші доводи скарги не є суттєвими і не
дають підстав для скасування чи зміни
рішення суду.

Рішення суду відповідає вимогам норм
матеріального і процесуального права і
тому, апеляційний суд вважає, що згідно
ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу
слід відхилити, а рішення суду залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Вільногірського
міського суду Дніпропетровської
області від 11 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді