Головуючий у І інстанції Шовкопляс
О.П.Провадження № 22-ц/780/491/14
Доповідач у 2 інстанції Мережко
РІШЕННЯ

Іменем України

17 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Суханової Є.М., Данілова О.М.,

При секретарі: Франюк Т.В.

Розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 25 червня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про встановлення порядку користування
приміщенням,

За зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про збільшення частки у праві спільної
часткової власності на частину
нежитлової будівлі.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2012 року позивач звернувся в суд
із зазначеним позовом.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
згідно договору купівлі-продажу від 21
грудня 2006 року, він разом із
відповідачем придбали на праві
спільної часткової власності по 12
частині - частину нежитлової будівлі за
адресою: АДРЕСА_1, приміщення під
літерою «Б -2», площею 102,5 кв.м. Згідно
договору придбані наступні приміщення:

частина вестибюлю « 3-1» - площею 7,0 кв.м.;

частина сходової клітки « 3-15» - площею
14,0 кв.м.;

коридор « 3-16» - площею 6,3 кв.м.;

туалет « 3-17» - площею 4,9 кв.м.;

кабінет « 3-18» - площею 8,8 кв.м.;

приміщення « 3-19» - площею 14,8 кв.м.;

приміщення « 3-20» - площею 23,6 кв.м.;

приміщення « 3-21» - площею 12,1 кв.м.;

приміщення « 3-22» - площею 11.,0 .кв.м.

Протягом останнього часу у сторін
виникають конфлікти щодо користування
приміщенням і оплати комунальних
послуг, вирішити мирним шляхом дане
питання неможливо.

Позивач ОСОБА_3 просить відповідно до
ст.ст. 358, 364 ЦК України визначити
порядок користування приміщенням,
виділивши йому у користування наступні
приміщення:

кабінет « 3-18» - площею 8,8 кв.м.,

приміщення « 3-19» - площею 14,8 кв.м.;

Відповідачу ОСОБА_2 виділити у
користування наступні приміщення;

приміщення « 3-21» - площею 12,1 кв.м. ;

приміщення « 3-22» - площею 11,0 .кв.м.

Кабінет під літерою «3-20» розділити
наступним чином - позивачу ОСОБА_3 - 11,55
кв.м., відповідачу ОСОБА_2 - 12,05 кв.м.,
решту приміщень залишити у спільному
користування.

Відповідач ОСОБА_2 у жовтні 2012 року
подав зустрічну позовну заяву про
збільшення його частки у праві
спільної часткової власності.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що йому
та ОСОБА_3 належить на праві спільної
часткової власності приміщення за
адресою: АДРЕСА_1, приміщення під
літерою «Б -2», площею 102 ,5 кв.м.

З моменту придбання приміщення, ОСОБА_2
за згодою ОСОБА_3, здійснив поліпшення
майна, яке неможливо відокремити.

Так, у 2007 році, ОСОБА_2 уклав договір з
ТОВ «Будівельник» на ремонт спірного
приміщення, вартість якого складала 14
298,50 грн. Крім того, позивачем ОСОБА_2
були придбані будівельні матеріали на
суму 9 622,65 грн., а відтак загальна
вартість ремонту приміщення складає 23
921,15 грн.

Крім того, позивачем ОСОБА_2 були
понесені витрати по утриманню
вказаного приміщення - оплата
водопостачання, газопостачання,
електропостачання, охорона приміщення,
вивіз сміття на загальну суму 9 225,10 грн.

Вартість облаштування прилеглої
території до спірного приміщення,
проведеного позивачем ОСОБА_2, складала
21 700 грн.

Загальна вартість поліпшення
спільного майна складає - 23 921,15 грн +
9 225,10 грн+ 21 700 грн ==54 846,25 грн, одну
другу частину з яких мав би сплатити
ОСОБА_3

Позивач ОСОБА_2 вважає,що його частка у
спільній частковій власності має бути
збільшена із 12 до 79,74%.

Позивач ОСОБА_2 просив збільшити йогу
частку до 79,74 %, зменшивши частку ОСОБА_3
до 20,26%.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 25 червня 2013 року позов ОСОБА_3
задоволений частково.

Визначений порядок користування
спірним приміщенням наступним чином -
ОСОБА_3 виділені приміщення « 3-18», « 3-19»
загальною площею 23,6 кв.м., ОСОБА_2
приміщення - « 3-21», « 3-22» загальною
площею 23,1 кв.м. Приміщення « 3-20»
розділено, надано в користування
ОСОБА_3 - 11.55 кв.м., ОСОБА_2 - 12,05 кв.м. В
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій просить рішення суду
скасувати, з підстав порушення норм
матеріального та процесуального права,
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_3,
задовольнити його зустрічний позов,
збільшити його частку у праві спільної
часткової власності до 80,57 %, зменшивши
частку Богуна М,.Д. у праві спільної
часткової власності до 19,43%.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 і
відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з
того, що сторони є власниками
нежитлової будівлі в рівних частках, і
ОСОБА_3 доведено факт неможливості
користування належною йому частиною
приміщення, а поліпшення у приміщенні,
проведені ОСОБА_2, були зроблені без
згоди іншого співвласника, а відтак
ОСОБА_2 не може вимагати від ОСОБА_3
відшкодування цих витрат, і вимоги про
збільшення частки є безпідставними.

Однак такі висновки суду не
відповідають матеріалам та обставинам
справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

В розумінні цивільно-процесуального
права підставу позову складають власне
не норми матеріального права, а
зазначення фактичних обставин, якими
позивач обґрунтовує свої вимоги та
докази, на підтвердження зазначених
обставин.

Як видно із матеріалів справи, сторони
відповідно до договору купівлі-продажу
від 21 грудня 2006 року придбали на праві
спільної часткової власності по 12
частині - частину нежитлової будівлі за
адресою: АДРЕСА_1, приміщення під
літерою «Б -2 », площею 102 ,5 кв.м. Згідно
договору придбані наступні приміщення:

частина вестибюлю « 1-1» - площею 7,0 кв.м.;

частина сходової клітки « 1-15» - площею
14,0 кв.м.;

коридор « 1-16» - площею 6,3 кв.м.;

туалет « 1-17» - площею 4,9 кв.м.;

кабінет « 1-18» - площею 8,8 кв.м.;

приміщення « 1-19» - площею 14,8 кв.м.;

приміщення « 1-20» - площею 23,6 кв.м.;

приміщення « 1-21» - площею 12,1 кв.м.;

приміщення « 1-22» - площею 11.,0 .кв.м.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Кожен із співвласників має право на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Якщо договір між співвласниками про
порядок володіння та користування
спільним майном відповідно до їхніх
часток у праві спільної часткової
власності посвідчений нотаріально, він
є обов'язковим і для особи, яка придбає
згодом частку в праві спільної
часткової власності на це майно.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

За змістом процесуальних норм ( ст.ст.3
,15 ЦПК України ) об'єктом захисту є
порушене, невизнане або оспорюване
право чи цивільний інтерес і саме вони
є підставою для звернення особи за
захистом із застосуванням
відповідного способу захисту.
Аналогічні роз'яснення містить п.11
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про
судове рішення у цивільній справі»,
оскільки правом на звернення до суду за
захистом наділена особа в разі
порушення, невизнання або оспорювання
саме її прав, свобод чи інтересів, а
також у разі звернення до суду органів
та осіб, яким надано право захищати
права, свободи та інтереси інших осіб
або державні та суспільні інтереси
(частини перша та друга статті 3 ЦПК), то
суд повинен встановити, чи були
порушені, невизнані або оспорені права,
свободи чи інтереси цих осіб, а якщо
були, то вказати, чи є залучений у
справі відповідач відповідальним за
це.

Право вимагати усунення будь-яких
перешкод у користуванні, розпорядженні
своїм майном у власника є похідним від
наявності такого права, і оскільки
позивачем ОСОБА_3 не надано
належних доказів, що він є власником 12
частини приміщень з позначкою « 3» («
3-1», « 3-15», « 3-16» і далі), оскільки
відповідно договору купівлі-продажу і
ОСОБА_3 і ОСОБА_2 придбавали приміщення
з позначкою « 1» (« 1-1», «1-15», « 1-16» і
далі), тому висновок суду про часткове
задоволення позову ОСОБА_3 є
помилковим, тому рішення суду першої
інстанції в цій частині підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову.

Що стосується доводів апеляційної
скарги в частині скасування рішення
про відмову у позові ОСОБА_2, вони є
безпідставними, не ґрунтуються на
вимогах закону.

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 357 ЦК України
співвласник має право на відповідне
збільшення своєї частки у праві
спільної часткової власності, якщо
поліпшення спільного майна, які не
можна відокремити, зроблені ним своїм
коштом за згодою всіх співвласників, з
додержанням встановленого порядку
використання спільного майна.

Співвласник житлового будинку, іншої
будівлі, споруди може зробити у
встановленому законом порядку за свій
рахунок добудову (прибудову) без згоди
інших співвласників, якщо це не порушує
їхніх прав. Така добудова (прибудова) є
власністю співвласника, який її зробив,
і не змінює розміру часток
співвласників у праві спільної
часткової власності.

Відповідно до ст. 360 ЦК України
співвласник відповідно до своєї частки
у праві спільної часткової власності
зобов'язаний брати участь у витратах на
управління, утримання та збереження
спільного майна, у сплаті податків,
зборів (обов'язкових платежів), а також
нести відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями, пов'язаними
із спільним майном.

В розумінні ст.ст. 357, 360 ЦК України
посилання апелянта ОСОБА_2, на
понесення ним витрат по утриманню
нежитлового приміщення, облаштування
прилеглої території, не є підставою для
збільшення частки співвласника, крім
того, як вже зазначено, сторони не
надали доказів, які б свідчили, що вони
є власниками приміщень з позначкою « 3».

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, відповідно до вимог
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дав належну оцінку
зібраним доказам, дійшов правильного
висновку про відмову у задоволенні
позову ОСОБА_2, тому підстави для
скасування рішення в цій частині
відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313 -316, 319 ЦПК
України, колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 25 червня 2013 року - скасувати в
частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_3. Ухвалити в цій частині нове
рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про встановлення порядку користування
приміщенням - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: