У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2014 року
м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Колодійчука В.М., Умнової О.В.,
Фаловської І.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6 про поділ майна подружжя, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
апеляційного суду Львівської області
від 22 жовтня 2013 року ,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з позовом, вимоги якого уточнила в
ході розгляду справи та просила
стягнути з відповідача на її користь
компенсацію у розмірі Ѕ частини
вартості автомобілів: марки Volkswagen Passat,
1995 року випуску, д.н. НОМЕР_1, марки
Renault Master, 2005 року випуску, д.н. НОМЕР_2,
марки ВАЗ- 21093, 2001 року випуску, д.н.
НОМЕР_3 та напівпричіп у розмірі 102 750
грн.

Позов мотивовано тим, що 13 листопада
2009 року між сторонами був укладений
шлюб, зареєстрований у Міському
відділі реєстрації актів цивільного
стану Львівського міського управління
юстиції. 26 лютого 2013 року шлюб між ними
розірвано. За період перебування у
шлюбі сторонами було набуте спільне
майно, а саме автомобіль марки Renualt Master,
2005 року випуску, д.н. НОМЕР_2, вартістю
112000 грн., автомобіль марки Volkswagen Passat, 1995
року випуску, д.н. НОМЕР_1 вартістю 56 700
грн., автомобіль марки ВАЗ-21093, 2001 року
випуску, д.н. НОМЕР_3 вартістю 30800
грн. та напівпричіп для легкового
автомобіля, 2009 року випуску д.н. НОМЕР_5
вартістю 600 грн. Вказані автомобілі є
спільною сумісною власністю подружжя.
Відповідач відчужив автомобіль Renualt
Master, д.н. НОМЕР_2 - 22 січня 2013 року,
автомобіль ВАЗ-21093, д.н. НОМЕР_3 - 3 квітня
2013 року, тобто у період часу, коли
справа вже перебувала в суді. Оскільки
відповідач відчужив спільне майно
позивач уточнила позовні вимоги та
просила стягнути з останнього на її
користь компенсацію Ѕ частини вартості
цього майна.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 2 липня 2013
року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Львівської області від 22 жовтня
2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_5
задоволено частково. Рішення місцевого
суду скасовано з ухваленням нового
рішення, яким позовні вимоги
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6
на користь ОСОБА_5 компенсацію у
розмірі Ѕ частини вартості автомобілів
марки Volkswagen Passat, марки Renault Master, марки
ВАЗ-21093, у розмірі 91 440 грн. У
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено. Вирішено питання
щодо розподілу судових витрат.

Відповідач, не погоджуючись з даним
рішенням суду апеляційної інстанції
подав касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
та порушення норм процесуального
права, просить його скасувати із
залишенням в силі рішення місцевого
суду.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційну скаргу слід
задовольнити частково, виходячи з
наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову виходив з того, що
спільним майном подружжя ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 є три автомобіля та напівпричіп
для легкового автомобіля. Вартість
майна, яке підлягає поділу,
визначається за погодженням між
подружжям, а при недосягненні згоди -
виходячи з дійсної його вартості на час
розгляду справи. Позивач не надала суду
обґрунтованих доказів визначеного нею
розміру вартості автомобілів на час
розгляду справи. В судовому засіданні
дійсна вартість майна, яке підлягало
поділу, не встановлена.

Скасовуючи рішення місцевого суду з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову апеляційний суд
виходив з того, що місцевий суд,
правильно встановивши обсяг спільного
майна дійшов безпідставного висновку,
що сторона відповідача не
погоджувалася з вартістю майна, яке
підлягає поділу. Суд першої інстанції
не роз'яснював право позивача
звертатися з клопотанням про
призначення автотоварознавчої
експертизи щодо визначення вартості
автомобілів та напівпричепу.

В ході апеляційного розгляду справи
апеляційний суд дослідив новий доказ -
подану представником позивача довідку
№0932 від 23 липня 2013 року, складену
автоекспертним відділом ПАТ
«Львів-Авто», відповідно до якої
ймовірна дійсна вартість автомобілів,
які є спільною сумісною власністю
сторін становить 182880 грн. Вказану суму
суд апеляційної інстанції взяв за
основу у розрахунок при визначені
розміру компенсації за Ѕ частину
спільного майна, що підлягає стягненню
на користь позивача.

З такими висновками суду апеляційної
інстанції погодитися не можна,
оскільки вони зроблені судом без
належного з'ясування дійсних обставин
справи, прав та обов'язків сторін,
оцінки наданих ними доказів, з огляду
на наступне.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Вказаним вимогам процесуального права
рішення апеляційного суду не
відповідає.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня
2007 року №11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за період перебування у
шлюбі сторонами було набуто спільне
майно, а саме: автомобіль марки Volkswagen
Passat, 1995 року випуску, д.н. НОМЕР_1,
автомобіль марки Renault Master, 2005 року
випуску, д.н. НОМЕР_2, автомобіль марки
BA3-21093, 2001 року випуску, д.н. НОМЕР_3,
напівпричіп для легкового автомобіля,
2009 року випуску, д.н. НОМЕР_5.

Вирішуючи даний спір та частково
задовольняючи позов суд апеляційної
інстанції не встановив обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, не з'ясовував джерело і
час його придбання. Не перевірив
доводів відповідача, що на момент
припинення шлюбних стосунків та
розірвання шлюбу, автомобілі були
відчужені, а кошти були витрачені за
час спільного проживання на потреби
сім`ї.

Згідно роз'яснень, наданих у п.22
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року №11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вартість
майна, що підлягає поділу визначається
за погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди - виходячи з дійсної
його вартості на час розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції не
врахував вказаних роз'яснень, не
встановив дійсної вартості спільного
майна подружжя та, дослідивши новий
доказ у справі - довідку №0932 від 23 липня
2013 року, складену автоекспертним
відділом ПАТ «Львів-Авто», виходив з
ймовірної дійсної вартості
автомобілів, які є спільною сумісною
власністю сторін, визначеної у даній
довідці у розмірі 182880 грн.

Також апеляційним судом не враховано
роз'яснень, наданих у п.11
постанови Пленуму Верховного суду
України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про
судове рішення у цивільній справі»,
згідно із яким, у мотивувальній частині
рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог. Встановлюючи наявність
або відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

При оцінці наявних в матеріалах
справи доказів апеляційним судом не
враховано приписів ч.2 ст.59 ЦПК України,
згідно якої обставини справи, що за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

В порушення вимог ч.4 ст.10 ЦПК України
щодо обов'язку сприяти всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи суд
апеляційної інстанції, за умов
суперечливості доказів чи
недостатності даних, для встановлення
фактичних обставин, які підлягають
доведенню, для правильного вирішення
спору та прийняття мотивованого
рішення належним чином не вирішив
питання щодо призначення по справі
судової автотоварознавчої експертизи
для встановлення дійсної вартості
спільного майна подружжя, не роз'яснив
особам, які беруть участь у справі
обов'язки щодо доказування і подання
доказів, наслідки не призначення
відповідної експертизи, а також
положення щодо належності та
допустимості доказів.

Зазначене вище свідчить про
порушення судом апеляційної інстанції
норм процесуального права, що
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, що в свою
чергу призвело до поверхового
вирішення спору.

Під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
належним чином не перевірив законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги. Свої висновки належним чином не
мотивував.

Враховуючи наведене, ухвалене судом
апеляційної інстанції рішення не може
вважатися законним і обґрунтованим, у
зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК
України його слід скасувати з
передачею справи до суду апеляційної
інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК
України, Колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Львівської
області від 22 жовтня 2013 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної
інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Ткачук О.С. Судді
Висоцька В.С. Колодійчук В.М.
Умнова О.В. Фаловська І.М.