АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/460/14
у І інстанції Кустов О.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року березня місяця 03 дня колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області у складі:

головуючого: Семиженка Г.В.

суддів: Бугрика В.В.

Лісової Г.Є.

при секретарі: Мироненко І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Херсоні апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Скадовського
районного суду Херсонської області від
30 грудня 2013 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики,

ВСТАНОВИЛА:

у листопаді 2013 року позивачка
звернулася з вказаним позовом до суду
посилаючись на те, що 26 лютого 2010 року
нею за розпискою було передано в борг
відповідачу 6000 доларів США, що
еквівалентно 48900 гривням, на строк до 26
червня 2013 року, відповідач свого
обов'язку повернення отриманих коштів
не виконав, у позові поставлено питання
про стягнення з відповідача суми боргу
48900 гривень, 3 % річних в сумі 562,68 гривні,
5000 гривень у відшкодування моральної
шкоди, всього 54462,68 гривні.

Рішенням Скадовського районного суду
Херсонської області від 30 грудня 2013
року позовні вимоги задоволено
частково, ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 заборгованість за
договором позики в розмірі 47958 гривень,
3 % річних за прострочення виконання
грошового зобов'язання в сумі 551,84
гривні та 485,09 гривні у відшкодування
судового збору, всього 48994,93 гривні, у
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з
посиланням на незаконність та
необґрунтованість рішення суду просив
його скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог, оскільки насправді
боргове зобов'язання за розпискою в
сумі 6000 доларів США під 5 % на місяць
виникло між відповідачем та чоловіком
позивачки ОСОБА_4 у 2010 році, протягом
2010-2013 років позивач віддавав борг з
відсотками позивачці та її чоловіку,
останній хворів та у 2013 році попросив
переписати розписку на дружину, що
відповідач і зробив, потім ОСОБА_4
помер, решту суми боргу відповідач
передав позивачці, коштів від неї не
отримував, отже розписка є безгрошовою,
визнавши явку позивачки обов'язковою
суд вирішив справу у її відсутність,
тим самим неповно встановив обставини
у справі.

В запереченнях на апеляційну скаргу
позивачка вважала її такою, що
задоволенню не підлягає, оскільки
відповідачем не заперечується факту
отримання вказаних у позові коштів у
борг, належних доказів їх повернення до
суду ним не надано, у першому судовому
засіданні вона була присутня та
надавала пояснення, потім подала заяву
про розгляд справи у її відсутність,
оскільки погано почувалася внаслідок
смерті чоловіка та недобросовісної
поведінки відповідача.

В судовому засіданні при апеляційному
розгляді справи представник
відповідача вимоги скарги підтримав,
крім того зауважив про те, що підпис на
розписці різниться з підписом
відповідача на нотаріально завіреній
довіреності.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Як вбачається з розписки, яка датована
26 лютого 2010 року, відповідач отримав
від позивачки 6000 доларів США та
зобов'язався їх повернути 26 червня 2013
року.

В суді першої інстанції відповідачем
було визнано факт написання ним цієї
розписки, отже у відповідності до ч. 1
ст. 61 ЦПК України ця обставина не
підлягала доказуванню, а тому
посилання представника відповідача на
різницю в підписах відповідача у
розписці та довіреності на ім'я
представника не може бути прийнято до
уваги, до того ж підписи в розписці та
на складеному відповідачем розрахунку
повернення коштів співпадають, при
цьому ОСОБА_2 завірив цей розрахунок
вже іншим підписом (а.с. 4, 18, 36).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу.

Як передбачено вимогами ст. 1046 ЦК
України, за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

За положеннями ст. 1047 ЦК України
договір позики укладається у письмовій
формі, якою може бути розписка, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, форма договору сторонами
була дотримана.

Як визначено ч. 1 ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

У відповідності до ст. 545 ЦК України
прийнявши виконання зобов'язання,
кредитор повинен на вимогу боржника
видати йому розписку про одержання
виконання частково або в повному
обсязі. Якщо боржник видав кредиторові
борговий документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов'язання, повинен
повернути його боржникові. У разі
неможливості повернення боргового
документа кредитор повинен вказати про
це у розписці, яку він видає. Наявність
боргового документа у боржника
підтверджує виконання ним свого
обов'язку. У разі відмови кредитора
повернути борговий документ або видати
розписку боржник має право затримати
виконання зобов'язання, у цьому разі
настає прострочення кредитора.

За положеннями ст. ст. 10, 59, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести
допустимими доказами ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях, відповідачем не
заперечується факту отримання
вказаних у позові грошових коштів на
строк, зазначений у розписці, проте ним
зазначається, що ці кошти він отримував
не від позивачки, а від її чоловіка, а
потім переписав довіреність на
позивачку, суму боргу повернув, при
цьому на підтвердження вказаних
доводів ним не було надано належних та
допустимих доказів, рішення суду у
даних правовідносинах не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків чи
припущеннях.

Ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу, а також три проценти річних від
простроченої суми.

На підставі наведеного колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не містить посилання на
обставини, які б могли бути підставами
для її задоволення та скасування
рішення суду першої інстанції у справі,
скаргу слід відхилити, рішення у справі
залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Скадовського районного
суду Херсонської області від 30 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
з моменту проголошення, на неї протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили може бути подана касаційна скарга
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _

Судді
_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _