АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1066/14
Головуючий 1 інстанції -
Категорія : право власності
Доповідач - Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого-судді :
Гальянової І.Г.

суддів:
Колтунової А.І.

Костенко Т.М.

при секретарі:
Сватенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Харківського районного суду
Харківської області від 17 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визнання права власності на
12 частину житлового будинку,-

ВСТАНОВИЛА :

21 листопада 2013 року позивач
звернувсь у суд з позовом в якому
просив визнати за ним право власності
на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1
та стягнути з відповідача на його
користь судові витрати у справі.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що
відповідач у справі ОСОБА_4 є його
рідною сестрою та в спірному житловому
будинку проживає , а він зареєстрований
в зазначеному житловому будинку, який
був ними придбано за сумісні з
відповідачем кошти 14 березня 2001 року .

Позивач зазначає, що в лютому 2001 року
він продав свою ізольовану
двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 за 16800
грн., із яких ,з метою придбати з сестрою
у спільну сумісну власність житловий
будинок та проживати разом 16200 грн., що
складало 3000 доларів США, передав
відповідачу в якості його частки
вартості житлового будинку, при цьому
усно вони домовились, що придбають
житловий будинок в смт . Рогань поблизу
місця проживання її дочки та вартість
будинку буде складати приблизно 6000
доларів США.

Позивач зазначає, що метою
придбання одного будинку на дві сім»ї
була пропозиція відповідача щодо
спільного бізнесу, на яку він погодився
та вказаної домовленості вони досягли
в присутності свідків,які чули їх
домовленість. При цьому, ніяких
довіреностей або договорів доручення
для того щоб відповідач від його імені
придбала будинок, вони не складали
оскільки від повністю довіряв сестрі .

Позивач також зазначає, що
спірний будинок відповідач придбала на
своє ім»я та до 2006 року він там постійно
проживав, здійснював його ремонт та
витратив на це приблизно 13 000 грн., а у
2006 році, на прохання матері колишнього
чоловіка його сестри, з метою догляду
за нею, він переїхав проживати до неї в
будинок , а коли вирішив повернутись в
свій дім, з»ясувалось, що сестра проти
цього заперечує та в зазначеному
будинку зараз проживає сестра з дочкою
та онуками.

Як на підставу своїх вимог позивач,
з посиланням на вимоги ч.4 ст. 368 ЦК
України зазначає, що вказаний житловий
будинок набутий ним за спільні кошти в
рівних частках із його сестрою , однак
відповідач не визнає його власником 1/2
частини спірного житлового будинку.

В судовому засіданні суду першої
інстанції позивач та його представник
підтримали позовні вимоги з зазначених
підстав та просили їх задовольнити.

Відповідач та її представник в
судовому засіданні суду першої
інстанції позовні вимоги позивача не
визнали. Свої заперечення
обгрунтовували тим, що гроші за продану
позивачем квартиру пішли на погашення
його карткового боргу та грошей на
придбання спірного житлового будинку
він не давав. Спірний будинок було
придбано за 4000 доларів США та для того,
що б придбати спірний будинок вона
продала свою квартиру за 3800 доларів США
та льох за 200 доларів та для придбання
будинку їй не вистачало 500 доларів США,
які вона вирішила позичити у брата,
однак він їй в цьому відмовив та
запропонував придбати у неї автомобіль
за вказану суму, на що остання
погодилась та продала йому свій
автомобіль.

Рішенням Харківського районного
суду Харківської області від 17 грудня
2013 року в задоволенні позовних вимог
позивачу відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач
просить скасувати вказане рішення суду
та ухвалити нове рішення, яким повністю
задовольнити його позовні вимоги.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовує
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Позивач зазначає, що суд
безпідставно відмовив йому в
задоволенні клопотання щодо допиту
свідків , які б підтвердили, що ним
відповідачу передавались грошові
кошти в сумі 3000 доларів США для купівлі
житлового будинку та необґрунтовано не
взяв до уваги той факт, що відповідно до
договору купівлі-продажу спірний
будинок було придбано за 14208 грн., а він
продав свою квартиру за 16800 грн..

Заслухавши доповідь судді,
пояснення сторін та їх представників,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги судова колегія
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відмовляючи позивачу в
задоволенні позовних вимог , суд першої
інстанції виходив з недоведеності ним
вказаних позовних вимог.

При цьому судом першої інстанції
встановлено та підтверджено наявними у
справі доказами що спірний житловий
будинок було придбано відповідачем 14
березня 2001 року на підставі
нотаріально посвідченого договору
його купівлі - продажу ( а.с.15-16).

Судом першої інстанції також
встановлено та підтверджено наявними у
справі доказами, що позивач був
зареєстрованим в спірному будинку 23
травня 2005 року, при цьому в судовому
засіданні суду апеляційної інстанції
позивач пояснив, що до 2005 року був
зареєстрованим в іншому місті, де і
проживав.

Позивач ОСОБА_3 в судовому
засіданні суду апеляційної інстанції
також не заперечував того факту, що
відповідач перед придбанням спірного
будинку також продала належну їй
квартиру, а також того факту, що в цей же
період він купив у позивача за 500
доларів США належний їй автомобіль,
зареєструвавши його на своє їм»я.

Згідно до ст. 17 Закону України «Про
власність», діючої на час виникнення у
сторін зазначених правовідносин,
майно, придбане внаслідок спільної
праці членів сім»ї, є їх спільною
сумісною власністю, якщо інше не
встановлено письмовою угодою між ними.

На час виниклих між сторонами
правовідносин тлумачення «Члена
сім»ї» було визначено в рішенні
Конституційного суду України від 03.06.1999
року № 5-рп 99. За змістом вказане
рішення конституційного суду
відносить до членів сім»ї дружину,
чоловіка, їх дітей і батьків, а також
інших осіб, якщо вони постійно
проживають та ведуть спільне
господарство.

В ч.2 ст. 3 СК України, діючої на час
виникнення у сторін спору, поняття
сім»ї визначено як спільне проживання
осіб, їх пов»язаність спільним побутом
та наявність між ними взаємних прав та
обов»язків.

В ст.60 ЦПК України встановлено, що
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини , які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доказів того, що на час придбання
спірного домоволодіння позивач та
відповідач складали сім»ю, позивач
суду не надав, а той факт, що на час
придбання відповідачем зазначеного
домоволодіння ОСОБА_4 продала позивачу
належний їй автомобіль, свідчать про
відсутність між сторонами сімейних
відношень.

Крім того, право власності ОСОБА_4
на спірний будинок виникло на підставі
нотаріально посвідченого договору
його купівлі - продажу , а тому як факт
передачі позивачем їй 3000 доларів США
для його купівлі, так і придбання його
в спільну сумісну власність, підлягає
доказуванню не свідками, а письмовими
доказами, яких позивачем, в порушення
вимог ст. 60, ч.2 ст. 59 ЦПК України суду
надано не було.

З огляду на наведене, суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив
позивачу в задоволенні зазначених
позовних вимог .

Доводи, викладені позивачем в
апеляційній скарзі вказаних висновків
суду не спростовують та не дають
підстав для скасування чи зміни
ухваленого у справі рішення.

За таких обставин, судова колегія
приходить до висновку про залишення
суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 317, 319, 218
ЦПК України , судова колегія -,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Харківського районного
суду Харківської області від 17 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді: