Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/497/14 Головуючий у
1-й інстанції Кляшторний В. С.
Суддя-доповідач Панкеєв О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Панкеєва О.В., Мануйлова Ю.С.

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 02 грудня 2013 року в
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог - відділ громадянства, міграції
та реєстрації фізичних осіб УМВС
України Шевченківського району м.
Запоріжжя, про усунення перешкод в
користуванні та розпорядженні
власністю, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог -
Відділ громадянства, міграції та
реєстрації фізичних осіб УМВС України
Шевченківського району м. Запоріжжя,
про усунення перешкод в користуванні
та розпорядженні власністю, який
уточнював під час розгляду справи.

В обґрунтування позову зазначав, що з
1995 року по 23 лютого 2012 року він
перебував в шлюбі з відповідачкою
ОСОБА_3 Згідно рішення Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 23
лютого 2012 року шлюб між ними розірвано.
Від шлюбу мають неповнолітню доньку
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Згідно договору дарування від 18.08.2004
року йому особисто було подароване
домоволодіння, яке розташовано у
АДРЕСА_1. Домоволодіння належить йому
на праві приватної власності, що
підтверджується відповідним витягом
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно. Після належного
оформлення правочину він разом з
колишньою дружиною та донькою переїхав
до вищезазначеного будинку.

20 жовтня 2011 року відповідачка взяла
технічну документацію на будинок разом
із домовою книгою та зареєструвалась у
вказаному домоволодінні без його
згоди. Про її реєстрацію, в належному
йому на праві приватної власності
житловому будинку, він дізнався лише
під час розгляду судової справи про
розірвання шлюбу. Одночасно в будинку
була зареєстрована і їх спільна донька,
проти реєстрації якої позивач не
заперечує і зараз.

Весь цей час дружина разом із донькою
проживають в його будинку. Після
розірвання шлюбу він був змушений піти
з власної оселі до матері, оскільки
відповідачка постійно намагається
влаштувати скандал, образливо лається
та веде себе нечемно. Така її поведінка
викликана тим, щоб спровокувати його
на лайку або бійку. Він не має бажання
вирішувати свої стосунки з колишньою
дружиною, оскільки це може вплинути на
психічний та емоційний стан їх
неповнолітньої доньки.

Крім того, що весь час до реєстрації в
належному йому будинку відповідачка
була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.
Вказане помешкання є трикімнатною
квартирою, де проживають батьки
відповідачки та відповідачка приймала
участь у приватизації цієї квартири, а
тому має місце для проживання.

Посилаючись на вказані обставини,
просив суд усунути йому перешкоди у
користуванні та розпорядженні
вказаним житловим будинком шляхом
визнання відповідачки такою, що
втратила право користування
зазначеним будинком та припинити її
реєстрацію за вказаною адресою,
зобов'язавши виселитися із вказаного
помешкання; зобов'язати відділ
громадянства, міграції та реєстрації
фізичних осіб УМВС України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя
зняти з реєстраційного обліку
відповідача.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2013
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає,
що висновки суду не відповідають
обставинам справи, рішення ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, тому просить
його скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як вбачається із матеріалів справи з 1995
року по 23 лютого 2012 року ОСОБА_2
перебував в шлюбі з відповідачкою
ОСОБА_3 За рішенням Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 23
лютого 2012 року шлюб між ними розірвано.
Від шлюбу мають неповнолітню доньку
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

18.08.2004 року дарувальник ОСОБА_5
подарував ОСОБА_2 будинок, який
розташований у АДРЕСА_1. (а.с.130), в якому
з 04.11.2004 року зареєструвався ОСОБА_2
(а.с.5) 20.10.2011 року ОСОБА_3 зареєструвала
своє постійне місце проживання за
адресою у АДРЕСА_1. (9)

У своєму позові ОСОБА_2 зазначає, що він
після оформлення договору дарування
разом із колишньою дружиною ОСОБА_3 та
донькою переїхав жити до цього будинку.

За вимогами ст. 61 ЦПК України, обставини
які визнаються сторонами не підлягають
доказуванню.

Отже, ОСОБА_2 визнає, що відповідач
ОСОБА_3 з донькою вселилася та
проживала у АДРЕСА_1 за його за його
згодою, як члени його сім'ї, а тому ці
обставини не підлягають доказуванню зі
сторони відповідачів.

За рішенням суду від 23.02.2012 року шлюб
між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано і
встановлено, що сторони хоча і мешкають
за однією адресою, відповідач ОСОБА_2
відмовляється утримувати сім'ю. (а.с.11)

Відмовляючи в задоволені позову шляхом
визнання відповідачки такою, що
втратила право користування
зазначеним будинком та припинення її
реєстрацію за вказаною адресою,
зобов'язати виселитися із вказаного
помешкання та зобов'язати відділ
громадянства, міграції та реєстрації
фізичних осіб УМВС України в
Шевченківському районі м. Запоріжжя
зняти з реєстраційного обліку
відповідача суд першої інстанції
зазначив, що припинення сімейних
відносин з власником будинку не
позбавляє їх права користуватися
займаним приміщенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до
членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій ст. 64 цього Кодексу,
відповідно до якої до членів сім'ї
наймача належать дружина наймача, їх
діти і батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство. Припинення сімейних
відносин з власником будинку (квартири)
не позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом, при цьому
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, а
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

ОСОБА_2 у позові та в апеляційній скарзі
стверджує, що ОСОБА_3 20.10.2011 року взяла
технічну документацію на будинок разом
із домовою книгою та в незаконний
спосіб без його згоди зареєструвалася
з дитиною у будинку, проте всупереч
вимог ст. 11,60 ЦПК України не зазначає,
якими доказами підтверджено ці
обставини.

Доводи апеляційної скарги проте, що він
відповідно до вимог ст. 391 ЦК України як
власник має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядженням своїм
майном не спростовують висновків суду
про те, що позивач не навів жодного
доказу , які б свідчили про чинення йому
перешкод зі сторони відповідача, та що
обраний ним спосіб захисту визнання
відповідача втратившою право
користування зазначеним будинком,
виселення та припинення її
реєстрацію за вказаною адресою не
відповідає вимогам ч. 4 ст. 156 ЖК
України, за якими припинення сімейних
відносин з власником будинку (квартири)
не позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

За таких обставин, судова
колегія дійшла висновку, що рішення
суду про відмову у задоволені позову є
законним та обґрунтованим, ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційних скарг не спростовують
висновків суду, а тому підстав для
скасування рішення та ухвалення нового
рішення про задоволенню позову колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 315, 317
ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2013
року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: