Єдиний унікальний номер 243/1784/14-ц
Справа № 6/243/303/2014
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року

Слов'янський міськрайонний суд
Донецької області у складі:

головуючої - судді
Ільяшевич О.В.,

при секретарі
Ляшко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду м. Слов'янська
справу за поданням державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Слов'янського
міськрайонного управління юстиції,
про встановлення тимчасового
обмеження у праві виїзду боржника
ОСОБА_1 за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець відділу
державної виконавчої служби
Слов'янського міськрайонного
управління юстиції звернувся до суду з
поданням про тимчасове обмеження права
виїзду з території України ОСОБА_1 до
виконання рішення Слов'янського
міськрайонного суду Донецької області
від 12 грудня 2006 року про стягнення
аліментів на утримання неповнолітніх
дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 посилаючись на те, що на
примусовому виконанні у відділі
державної виконавчої служби
Слов'янського міськрайонного
управління юстиції знаходяться
виконавче провадження № 6-287 (ВП № 8933142)
щодо примусового виконання
виконавчого листа № 2-4432 від 12 грудня 2006
року про стягнення аліментів у розмірі
? частини всіх видів заробітку на
утримання дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_4.
Просить суд, тимчасово обмежити право
ОСОБА_1 на виїзд за територію України до
стягнення аліментів.

Представник ВДВС Слов'янського
міськрайонного управління юстиції
Шконда О.І. в судове засідання не
з'явилася, однак до суду надав заяву, в
якій просив розглядати справу за їх
відсутності, вимоги подання просив
задовольнити.

Суд, дослідивши подання та надані
до нього документи, вважає що дане
подання не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що у
відділі ВДВС Слов'янського
міськрайонного управління юстиції
відкрито виконавче провадження щодо
примусового стягнення аліментів з
ОСОБА_1 відповідно до рішення
Слов'янського міськрайонного суду від
12 грудня 2006 року.

У відповідності до вимоги, боржник
викликався до ВДВС, однак не з'явився. У
відповідності до акту, боржник рішення
суду в добровільному порядку не
виконує, не працює, майно підлягаюче
опису в рахунок погашення
заборгованості відсутнє.

Відповідно до ч.1 ст. 377-1 ЦПК України,
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Згідно до ст. 6 Закону України "Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України", на який
посилається суб'єкт звернення ,
підставою для тимчасового обмеження у
праві виїзду громадян України за
кордон є ухилення громадянина від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням - до виконання
зобов'язань.

А згідно до ст. 11 ч.2 п.18 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець має право у разі
ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Виходячи з наведеного, слід дійти до
висновку, що законом передбачено
юридичні санкції у виді тимчасового
обмеження у праві виїзду не за
наявність факту невиконання
зобов'язань, а за ухилення від їх
виконання, яке є свідомим, і на момент
звернення виконавця до суду повинен
вже відбутись і бути об'єктивно наявним
та вбачатись з матеріалів виконавчого
провадження. Само по собі невиконання
боржником самостійно зобов'язань
протягом строку, про що вказує
державний виконавець в постанові про
відкриття виконавчого провадження, не
може свідчити про ухилення боржника
від виконання покладених на нього
рішенням обов'язків.

Із матеріалів справи вбачається, що
боржникові була направлена вимога про
виклик боржника до ДВС. Разом з тим,
суду не представлені докази того, що у
боржника була реальна можливість
сплатити аліменти (наявність майна,
грошових коштів тощо), однак боржник
свідомо не виконує покладені на нього
зобов'язання. Суду не представлено
доказів того, що боржник не надав у
строк, встановлений державним
виконавцем відомості про доходи та
майно, про рахунки у банках чи інших
фінансових установах, не з'являвся без
поважних причини за викликом
державного виконавця тощо.

З огляду на викладене, а також
враховуючи той факт, що обов'язок
доказування в даній категорії справ
лежить на державному виконавцеві, із
матеріалів, представлених державним
виконавцем суду не вбачається, що
боржник свідомо вчинив дії, спрямовані
на невиконання обов'язку сплатити
аліменти за рішенням суду, коли
виконати цей обов'язок у нього є всі
реальні можливості, суд приходить до
висновку, що подання задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст. 33 Конституції України,
Законом України "Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України" Законом України "Про виконавче
провадження", ст.. 377-1 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Слов'янського
міськрайонного управління юстиції, про
встановлення тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі
України - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду:
О.В. Ільяшевич