АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1266/14
Головуючий у 1-й інстанції -
Доповідач - Міхеєва В.Ю.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2014 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої
В.Ю.

суддів
Свистунової О.В., Ремеза В.А.

при секретарі
Бондаренко В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційні скарги Криворізької
міжрайонної прокуратури з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері
Дніпропетровської області,
Апостолівської районної державної
адміністрації Дніпропетровської
області

на рішення Апостолівського районного
суду Дніпропетровської області від 22
травня 2013 року по справі

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на спадкове
майно,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернулась
з позовом до ОСОБА_2 про визнання права
власності на спадкове майно.

В обґрунтування своїх вимог
зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її
батько ОСОБА_3, який за життя склав
заповіт та все своє майно, яке буде
належати йому на день смерті, заповів
сину ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 прийняв
спадщину та оформив своє спадкове
право на жилий будинок, розташований у
АДРЕСА_1.

Батьком за життя було створено
фермерське господарство «Пролісок»
(далі - ФГ «Пролісок», засновником та
головою якого він був. Для ведення
фермерського господарства,
Апостолівською районною радою
народних депутатів 12 жовтня 1993 року,
ОСОБА_3 було видано Державний акт на
право постійного користування
земельною ділянкою площею 34,7 га,
розташовану на території Кам'янської
сільської ради Апостолівського району
Дніпропетровської області з цільовим
призначенням - ведення селянського
(фермерського) господарства.

Позивачка ОСОБА_1 як член
фермерського господарства та
спадкоємиця першої черги, звернулася
до нотаріуса з метою оформлення своїх
спадкових прав та отримала письмове
роз'яснення від 21 січня 2013 року щодо
відмови у видачі Свідоцтва про право на
спадщину, оскільки для цього необхідно
надати Державний акт про право
власності на земельну ділянку.

Рішенням Апостолівського
районного суду Дніпропетровської
області від 22 травня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволені.

Визнано за ОСОБА_1 право власності
на спадкове майно - Фермерське
господарство «Пролісок», що належало
ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про
державну реєстрацію юридичної особи
«Фермерське господарство «Пролісок»
1000140 від 06 грудня 1993 року та
статуту ФГ «Пролісок», зареєстрованого
16 березня 2007 року № 1000140, юридична
адреса с. Кам'янка Апостолівського
району Дніпропетровської області, вул.
Щорса, б.20; визнано за ОСОБА_1 право
власності на спадкове майно - право
постійного користування землею площею
34,7 га для ведення селянського
(фермерського) господарства, яка
розташована на території Кам'янської
сільської ради Апостолівського району
Дніпропетровської області, що належало
ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на
підставі державного акту на право
постійного користування землею від 12
жовтня 1993 року.

В апеляційній скарзі Криворізький
міжрайонний прокурор просить рішення
суду першої інстанції скасувати у
зв'язку із суттєвим порушенням вимог
матеріального та процесуального права,
неповним з'ясуванням судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи, недоведеністю
обставин, що мають значення для справи
та ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

В апеляційній скарзі
Апостолівська районна державна
адміністрація Дніпропетровської
області, посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення Апостолівського
районного суду Дніпропетровської
області від 22 травня 2013 року скасувати
та ухвалити нове рішення про відмову у
задоволені позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційних скарг
та заявлених позовних вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційні скарги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи - копіями
повторного свідоцтва про народження та
свідоцтва про укладення шлюбу, що
позивачка є дочкою ОСОБА_3 (а.с.9,10).

Згідно копії свідоцтва про смерть
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

На підставі рішення Апостолівської
районної та Кам'янської сільської ради
народних депутатів Апостолівського
району Дніпропетровської області від 17
квітня 1992 року та від 04 червня 1993 року,
ОСОБА_3 (так зазначено прізвище в Акті)
було видано Державний акт на право
постійного користування земельною
ділянкою № 228 від 12 жовтня 1993 року,
згідно якого надана у постійне
користування земельна ділянка площею
34,7 га, розташована на території
Кам'янської сільської ради
Апостолівського району
Дніпропетровської області, для ведення
селянського (фермерського)
господарства (а.с.12-17).

За життя ОСОБА_3 створив Селянське
(фермерське) господарство «Пролісок»,
зареєстроване Апостолівською районною
радою народних депутатів 06 грудня 1993
року, був його засновником та головою,
що підтверджується копіями Свідоцтва
про державну реєстрацію, Статуту ФГ
«Пролісок», затвердженого рішенням
загальних зборів членів фермерського
господарства від 03 вересня 2005 року
(а.с.19, 20-24).

Як убачається з письмової відповіді
державного нотаріуса Апостолівської
державної нотаріальної контори
Штельмак Н.А. від 21 січня 2013 року № 10/02-14,
позивачці було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом на земельну ділянку площею 34,7
га після померлого батька ОСОБА_3, у
зв'язку із відсутністю у неї права на
обов'язкову частку у спадщині,
передбаченого ст. 1241 ЦК України, а також
документів, що підтверджують право
власності на земельну ділянку
спадкодавця (а.с.30).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з тих
обставин, що

рішенням від 17 квітня 1992 року
спадкодавцю ОСОБА_3 довічно надано
земельну ділянку для володіння та
ведення сільськогосподарського
господарства та що спадкодавцем
ОСОБА_3 за життя було складено заповіт,
згідно якого все своє майно, яке
належало йому на день смерті, він
заповів позивачу. Позивачем 12 серпня 2008
року шляхом подачі заяви про прийняття
спадщини оформлено спадкові права на
належне померлому майно (а.с. 28). При
зверненні до нотаріуса їй було надано
роз'яснення, відповідно до якого
запропоновано звернутись до суду для
усунення перешкод та поновлення своїх
прав на спадкове майно.

Оскільки відповідачем ОСОБА_2 позовні
вимоги було визнано, як і факт того, що
позивачка володіє та користується
земельною ділянкою, суд першої
інстанції, керуючись положеннями ст. 61,
ч.4 ст. 174 ЦПК України, дійшов висновку
про задоволення позову.

З рішенням суду колегія суддів
погодитися не може, так як воно
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду не відповідають
обставинам справи, судом неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, що у відповідності з п.п. 1,3,4
ч.1 ст. 309 ЦПК України, є підставами для
його скасування та ухвалення нового
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Суд, зазначаючи, що спадкодавцем за
життя було складено заповіт на ім'я
позивачки, та що позивачкою оформлено
спадкові права на належне померлому
майно, ці обставини не перевірив,
матеріали спадкової справи не
досліджував та не звернув уваги, що у
письмовій відповіді на звернення
ОСОБА_1 нотаріус повідомив, що спадщину
після ОСОБА_3 за заповітом прийняв
ОСОБА_2 (відповідач у справі), подавши
заяву про прийняття спадщини за
заповітом 12 серпня 2008 року. Заповіт від
імені ОСОБА_3 було посвідчено 03 квітня
1997 року за реєстровим № 1118 приватним
нотаріусом Апостолівського
нотаріального округу, згідно якого він
все належне йому майно заповів ОСОБА_2

З набранням з 2002 року чинності новим
Земельним кодексом України (далі - ЗК
України), надання земельних ділянок в
постійне (довічне, спадкове)
користування не передбачено. Раніше
надане право постійного користування,
залишається у незмінному статусі до
часу, коли припиниться діяльність
фермерського господарства, або до
відмови від земельної ділянки, або до
приватизації цієї земельної ділянки
членами фермерського господарства.

Внесення змін до державного акту на
право постійного користування
земельною ділянкою при зміні голови
господарства не передбачено.

Правовий статус фермерського
господарства на час виникнення спірних
правовідносин регулюється Законом
України «Про фермерське господарство»
від 19 червня 2003 р.

Ч.1 ст. 23 ЗУ України «Про фермерське
господарство» передбачає, що
успадкування фермерського
господарства (цілісного майнового
комплексу або його частини)
здійснюється відповідно до закону.

Термін «цілісний майновий комплекс»
тлумачиться ст. 22 Закону України «Про
фермерське господарство», у якій
зазначено, що цілісний майновий
комплекс включає в себе: майно,
передане до складеного капіталу; не
розподілений прибуток; майнові та інші
зобов'язання господарства.
Правовідносини зі спадкування частки у
фермерському господарстві аналогічні
до припинення членства у фермерському
господарстві з інших підстав.

Відповідно до Закону України «Про
фермерське господарство», член
фермерського господарства має право на
отримання частки майна фермерського
господарства у разі припинення
членства у фермерському господарстві.
Розмір частки та порядок її отримання
визначаються Статутом фермерського
господарства.

Майно фермерського господарства
«Пролісок» та його формування
передбачено розділом ІV Статуту цього
товариства (а.с.20-24).

Відповідно п. 5.1. Статуту для ведення
фермерського господарства «Пролісок»
передано у постійне користування
земельну ділянку, розмір якої
становить 34,7 га.

Державний акт на право постійного
користування землею № 228, виданий на
ім'я голови ФГ «Пролісок»
Апостолівською районною радою
народних депутатів 12 жовтня 1993 року на
підставі рішень від 17 квітня 1992 року та
04 червня 1993 року - відповідно. Голова
господарства здійснює повноваження
щодо земельної ділянки, наданої йому
безпосередньо для ведення
господарства.

Як було зазначено вище, в чинному
законодавстві не передбачені
механізми успадкування земельних
ділянок, які належали спадкодавцям на
праві довічного успадковуваного
землеволодіння. Водночас інше майно, як
рухоме, так і нерухоме, що належало
голові на праві приватної власності,
спадкується на загальних засадах,
передбачених Цивільним кодексом
України.

Смерть голови фермерського
господарства не є підставою припинення
його діяльності за умови, що
залишається хоча б один член такого
господарства, який бажає продовжити
його діяльність.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
фермерське господарство» головою
фермерського господарства є його
засновник або інша визначена в Статуті
особа. Отже, у випадку смерті голови
фермерського господарства за рішенням
членів такого господарства один із них
призначається головою, що обов'язково
оформлюється шляхом внесення змін до
статуту фермерського господарства.

Відповідно до ст. 31 чинного ЗК
України землі фермерського
господарства можуть складатися із:
земельної ділянки, що належить на праві
власності фермерському господарству
як юридичній особі; земельних ділянок,
що належать громадянам - членам
фермерського господарства на праві
приватної власності; земельної
ділянки, що використовується
фермерським господарством на умовах
оренди.

Фермерське господарство як
юридична особа може звернутися до
органів державної влади чи місцевого
самоврядування із заявою про надання
певної земельної ділянки, в тому числі
тієї, що раніше використовувалася для
ведення фермерського господарства на
праві довічного успадковуваного
землеволодіння, в оренду для ведення
фермерського господарства.

У ст. 7 Закону України «Про
фермерське господарство» передбачено,
що у разі відмови органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування у наданні земельної
ділянки для ведення фермерського
господарства, питання вирішується
судом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із 1225 ЦК України і ст.131 ЗК
України право власності на земельну
ділянку переходить до спадкоємців на
загальних підставах, із збереженням
її цільового призначення. Виходячи із
змісту зазначених норм закону, право
постійного користування не входить до
складу спадщини.

Відповідно до ст. 125 ЗК України
право власності на земельну ділянку, а
також право постійного користування та
право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Ч.1 ст. 92 ЗК України (в редакції на
час виникнення спірних правовідносин,
на час відкриття спадщини) право
постійного користування земельною
ділянкою визначено як право володіння
і користування земельною ділянкою, яка
перебуває у державній або комунальній
власності, без встановлення строку.

Вирішуючи питання про визнання за
позивачкою права власності на спадкове
майно - право постійного користування
земельною ділянкою, суд першої
інстанції вийшов за межі своїх
повноважень, порушивши норми
матеріального права.

Суд першої інстанції розглянув
справу без залучення до участі у справі
розпорядника земель державної
власності - Апостолівської районної
державної адміністрації та Головного
управління Держземагенства у
Дніпропетровській області, на яке
покладено передачу відповідно до
закону земельних ділянок
сільськогосподарського призначення
державної власності у власність або в
користування для всіх потреб в межах
області.

Крім того, судом не взято до уваги,
що розпорядженням голови
Апостолівської районної державної
адміністрації від 29 грудня 2012 року №
1371-р-12 (на момент прийняття
розпорядження відповідно до вимог ст. 17
ЗК України, до повноважень місцевих
державних адміністрацій у галузі
земельних відносин належало
розпорядження землями державної
власності), затверджено проект
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у власність для ведення
особистого селянського господарства,
за межами населених пунктів на
території Кам'янської сільської ради
Апостолівського району. Громадянам
надані земельні ділянки площею по 2 га у
власність, у тому числі і за рахунок
спірної земельної ділянки площею 34,7 га.
Зазначені обставини судом першої
інстанції досліджені не були.

Враховуючи, що судом неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, висновки суду не
відповідають дійсним обставинам
справи та порушено норми
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги Криворізької
міжрайонної прокуратури з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері
Дніпропетровської області,
Апостолівської районної державної
адміністрації Дніпропетровської
області задовольнити.

Рішення Апостолівського районного
суду Дніпропетровської області від 22
травня 2013 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
про визнання права власності на
спадкове майно відмовити у повному
обсязі.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржене шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді