У х в а л а

іменем україни

5 лютого 2014 року

м.
Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Хопти С.Ф. Гулька Б.І.
Луспеника Д.Д.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до Одеської міської ради про
визначення додаткового строку для
подання заяви про прийняття спадщини
за касаційною скаргою ОСОБА_6, поданою
представником - ОСОБА_7, на ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
17 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернулися до суду з указаним вище
позовом, в якому посилались на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 року загинув їх син,
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вони є єдиними
спадкоємцями після смерті сина, проте
через свій похилий вік, фізичний стан,
пригнічений моральний стан, пов'язаний
із загибеллю сина, та у зв'язку із рядом
захворювань не усвідомлювали наслідки
пропущення строку подання заяви про
прийняття спадщини. Вважаючи, що
встановлений законом строк вони
пропустили з поважних причин, позивачі
просили визначити їм додатковий строк
для прийняття спадщини.

Заочним рішенням Приморського
районного суду м. Одеси від 30 серпня 2012
року позов задоволено. Продовжено
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на один місяць строк
для прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 6 лютого 2013 року рішення
суду першої інстанції за апеляційною
скаргою ОСОБА_6, яка не була стороною у
справі, скасовано, у задоволенні позову
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 відмовлено.

У серпні 2013 року позивачі (в особі
представника) звернулись до
апеляційного суду із заявою про
перегляд рішення апеляційного суду у
зв'язку з нововиявленими обставинами.
Посилаючись на п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України,
зазначали про те, що ОСОБА_6 не
знаходилась у шлюбі з їхнім померлим
сином на час відкриття спадщини,
доказів прийняття спадщини їх сина не
надала, спадкова справа заведена
помилково, тому не мала правових
процесуальних підстав для оскарження
рішення суду першої інстанції, так як
воно не стосувалось її прав та
обов'язків. Зазначені обставини не були
і не могли бути відомими позивачам на
момент ухвалення рішення апеляційним
судом.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 17 жовтня 2013 року заяву
представника ОСОБА_4 і ОСОБА_5
задоволено. Рішення апеляційного суду
Одеської області від 6 лютого 2013 року
скасовано у зв'язку з нововиявленими
обставинами. Апеляційне провадження за
апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 30 серпня 2012 року закрито.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6
просить скасувати рішення
апеляційного суду й заяву позивачів
про перегляд рішення апеляційного суду
у зв'язку з нововиявленими обставинами
залишити без задоволення, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалене з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Так, задовольняючи заяву позивачів та
скасовуючи рішення суду апеляційної
інстанції у зв'язку з нововиявленими
обставинами на підставі п. 1 ч. 2 ст. 361
ЦПК України, й закриваючи апеляційне
провадження у справі, апеляційний суд
на підставі доказів, поданих сторонами,
які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), дійшов до правильного
висновку про те, що наявні обставини,
які не були і не могли бути відомими
позивачам на час вирішення справи
апеляційним судом при ухваленні
рішення від 6 лютого 2013 року.

Зокрема, при ухваленні
зазначеного рішення апеляційний суд
виходив із того, що ОСОБА_6 має право на
апеляційне оскарження рішення суду
першої інстанції, оскільки вчинила дії
на прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_8 Проте 10 січня 2002 року
зареєстровано розірвання шлюбу між
ними, а рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 20 листопада 2011 року
про встановлення факту проживання
ОСОБА_6 з ОСОБА_8 однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, яке дало право ОСОБА_6
на отримання спадкових прав, скасовано
ухвалою апеляційного суду від 9
листопада 2012 року з ухваленням рішення
про відмову їй у позові. Крім того,
рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 16 липня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду від
24 вересня 2013 року, ОСОБА_6 відмовлено у
позові про визнання недійсними
свідоцтв про право на спадщину, видане
позивачам у цій справі.

Зазначені судові
рішення в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України є
преюдиційними й вказують на те, що
ОСОБА_6 не має права на спадщину
будь-якої черги після смерті ОСОБА_8, а,
отже, й не мала процесуального права,
передбаченого ст. 292 ЦПК України,
для оскарження рішення суду першої
інстанції у цій справі.

Посилання касаційної
скарги на те, що на час оскарження
ОСОБА_6 рішення суду першої інстанції
від 30 серпня 2012 року було чинним
рішення суду від 10 листопада 2011 року
про встановлення факту проживання
однією сім'єю, не є підставою для
скасування судового рішення
апеляційного суду, оскільки вказане
рішення районного суду скасовано з
відмовою їй в позові, а, отже, зі
скасуванням рішення суду втрачаються
ті правові наслідки, які з нього
випливають.

Колегія суддів
виходить із того, що при встановленні
фактичних обставин справи, дослідженні
доказів та визначенні норми
матеріального та процесуального права,
які підлягали застосуванню для цих
правовідносин, апеляційним судом не
було порушені норми права.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6, поданою
представником - ОСОБА_7, відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 17 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
С.Ф. Хопта

Б.І. Гулько

Д.Д. Луспеник