Справа №576/2602/13 Головуючий у суді у 1
інстанції - СапонНомер провадження
22-ц/788/150/14 Суддя-доповідач - Дубровна В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Криворотенка В. І., Маслова В.
О.,

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2

на рішення Глухівського
міськрайонного суду Сумської області
від 06 грудня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк»Надра»

про скасування наказу про звільнення,
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,

В С
Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із зазначеним позовом, просила
скасувати наказ № 100-п від 16 вересня 2013
року про її звільнення з роботи,
поновити її на посаді директора
дирекції по малому бізнесу ПАТ «КБ
«Надра» та стягнути з відповідача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу.

Свої вимоги мотивувала тим, що 08 січня
2008 року була прийнята на посаду
директора дирекції по малому бізнесу
філії ВАТ «КБ «Надра» Полтавського
регіонального управління. 23 листопада
2009 року звільнена з роботи на підставі
ст. 41 п.1 КЗпП України за одноразове
грубе порушення трудових обов'язків,
однак, рішенням Київського районного
суду м.Полтави від 19 серпня 2010 року вона
була поновлена на роботі. На виконання
рішення судук відповідач видав наказом
№ 238 від 03 липня 2013 року. Згодом наказом
№ 100-п від 16 вересня 2013 року вона була
звільнена із займаної посади з 17
вересня 2013 року за п.1 ст. 40 КЗпП України
у зв'язку зі скороченням її посади.

Звільнення вважає незаконним, оскільки
на час поновлення її на роботі в липні
2013 року посада директора дирекції по
малому бізнесу філії ВАТ «КБ «Надра»
Полтавського РУ вже не існувала,
оскільки ВАТ «КБ «Надра» було
реорганізоване в ПАТ «КБ «Надра», а
тому відповідач мав внести зміни до
штатного розкладу та ввести таку ж
посаду в ПАТ «КБ «Надра» Полтавського
РУ, чого зроблено не було. Також,
повідомлення про скорочення посади та
наступне звільнення, а так само наказ
про звільнення з роботи, підписала
директор відділення ПАТ «КБ «Надра»
Полтавського РУ, в штаті якого вона не
перебувала. При цьому її не ознайомили
з самим наказом про скорочення штату та
чисельності працівників ПАТ «КБ
«Надра», за яким відбулося скорочення
її посади. Крім того, запропонувавши
посаду менеджера, відповідач не
роз'яснив у чому будуть полягати її
функціональні обов'язки. Також,
відповідач не пропонувати інші посади,
які були вакантними на час її
звільнення з роботи.

Рішенням Глухівського міськрайонного
суду Сумської області від 06 грудня 2013
року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 відмовлено за
необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, по суті
позовних вимог. Посилається на тій ж
обставини, якими обгрунтовувала свої
позовні вимоги, звертаючись до суду.
Крім того, вважає невірним висновок
суду про те, що власник зобов'язаний був
запропонувати вивільнюваному
працівнику лише ті посади, що є
вакантними на день ознайомлення
працівника із попередженням про
наступне вивільнення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2, яка апеляційну скаргу
підтримує з мотивів у ній викладених,
пояснення представників ПАТ КБ
«Надра» Перцула Т.М., Кренця О.С., які
проти скарги заперечують, вивчивши
матеріали справи, перевіривши рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду -
скасуванню, з постановленням нового
рішення про задоволення позовних
вимог, виходячи з наступного.

Вирішуючи спір та відмовляючи ОСОБА_2 в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що при
звільненні позивачки з роботи
відповідачем повністю були дотримані
вимоги закону щодо порядку звільнення
працівників в зв'язку із скороченням
штату, а тому підстав для задоволення
її позову немає.

Але з такими висновками колегія
суддів погодитись не може.

У відповідності до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом; обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначених вимог суд першої інстанції
не дотримався.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Згідно ст.309 ЦПК України підставами
для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими;

3) невідповідність висновків суду
обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано
закон, який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 08 січня 2008 року
ОСОБА_2 була прийнята на роботу до
відповідача на посаду директора
дирекції по малому бізнесу філії ВАТ
«КБ «Надра» Полтавського
регіонального управління (а.с.13-15).

23 листопада 2009 року була звільнена з
роботи на підставі п.1 ст.41 КЗпП України
за одноразове грубе порушення трудових
обов'язків. В подальшому, рішенням
Київського районного суду м.Полтави
від 19 серпня 2010 року ОСОБА_2 була
поновлена на роботі (а.с.11-12).

Наказом Голови правління ПАТ «КБ
«Надра» № 709-п від 03 липня 2013 року
позивачка була поновлена на роботі на
підставі вищевказаного рішення
суду(а.с.7).

12 липня 2013 року ОСОБА_2 була повідомлена
про наступне звільнення у зв'язку зі
скороченням посади, яку вона обіймала.
Одночасно їй була запропонована посада
менеджера, яка була вакантна на той час
(а.с.5).

На підставі наказу № 100-п від 16 вересня
2013 року ОСОБА_2 звільнена із займаної
посади з 17 вересня 2013 року на підставі
п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі
скороченням посади.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці. Одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації. При відсутності
роботи за відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно. Водночас власник або
уповноважений ним орган доводить до
відома державної служби зайнятості про
наступне вивільнення працівника із
зазначенням його професії,
спеціальності, кваліфікації та розміру
оплати праці.

Згідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Згідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України
звільнення з підстав, зазначених у
пунктах 1,2 і 6 цієї статті, допускається,
якщо неможливо перевести працівника,
за його згодою, на іншу роботу.

Тобто, не тільки при попередженні про
наступне звільнення, а і протягом
всього часу до дня звільнення
позивачки ОСОБА_2 за п.1 ст. 40 КЗпП
України відповідач повинен був
запропонувати їй вакантні посади та за
згодою останньої працевлаштувати її
на іншу роботу.

Матеріали справи свідчать про те, що у
відповідача було достатньо вакантних
посад, які б могла і за поясненнями
позивачки у суді апеляційної
інстанції вона бажала б зайняти, але
жодна з них не була їй запропонована.
Позивачка має вищу повну економічну
освіту, що підтверджується копією
диплому, тривалий стаж роботи у
банківській сфері, в тому числі на
керівних посадах. Згідно наданому
апеляційному суду Звіту про прийнятих,
звільнених та переведених працівників
в Полтавському регіональному
управлінні за період з 03 липня по 19
вересня 2013 року у відповідача тільки в
Полтавському регіональному
управлінню було 12 вакантних посад у
різних структурних підрозділах,
зокрема, чотири посади менеджера, дві
посади начальника відділення, по одній:
заступника начальника управління,
провідного економіста, головний
спеціаліст, старшого менеджера по
роботі з фізичними особами, менеджера
по роботі з фізичними особами,
касира-менеджера з операцій.

За поясненнями представників
відповідача ними дійсно не
пропонувались вакантні посади
позивачці, перелік яких вони надали
апеляційному суду, вони вважали, що
достатньо було запропонувати один раз
вакантну посаду менеджера одночасно з
повідомленням про наступне звільнення.
Така позиція відповідача, як і
висновок з цього приводу суду першої
інстанції є хибними.

Положення ст. 49-2 КЗпП України дійсно
передбачає, що одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві. Але ця
норма не свідчить про те, що протягом
часу після попередження і до
звільнення роботодавець не повинен
пропонувати особі, що вивільняється у
зв'язку зі скороченням посади, інші
вакантні посади. А навпаки, положення
ч.2 ст. 40 КЗпП України, як уже
зазначалось вище, говорить про те, що
звільнення за ч.1 ст. 40 КЗпП України
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

В даному ж випадку, відповідач звільнив
ОСОБА_2 з роботи, порушивши вимоги ч.2
ст.40 КЗпП України, не запропонувавши їй
вакантні посади, не вживши заходів до
її працевлаштування шляхом
переведення на іншу роботу.

А тому не можливо погодитись з
висновком суду про те, що при
звільненні позивачки з роботи
відповідачем повністю були дотримані
вимоги закону щодо порядку звільнення
працівників в зв'язку із скороченням
штату.

Відповідно до ст. 235 КЗПпП України у
разі звільнення без законної підстави
або незаконного переведення на іншу
роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про
поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи, але не більш
як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Вимушений прогул позивачки з
урахуванням п'ятиденного робочого
тижня, у режимі якого вона працювала,
становить з 17 вересня 2013 року по 13
лютого 2014 року, тобто 106 робочих днів.

Згідно довідки про середню заробітну
плату, наданої відповідачем
апеляційному суду, середньоденна
заробітна плата позивачки становить 262
грн. 52 коп. Середній заробіток за час
вимушеного прогулу, який підлягає
стягненню з ПАТ «КБ»Надра» на користь
позивачки становить 27827 грн. 12 коп. ( 106 х
262,52 грн.)

Колегія суддів погоджується з
розрахунком середньої заробітної
плати, здійсненим відповідачем,
оскільки він відповідає положенням
Постанови Кабінету Міністрів України
№ 100 від 08 лютого 1995 року (з
послідуючими змінами) «Про
затвердження Порядку обчислення
середньої заробітної плати» та
передбачає нарахування заробітної
плати за фактично відпрацьовані дні за
останні два місяці перед звільненням
позивачки. В той же час, колегія суддів
не бере до уваги довідку, надану
позивачкою, в якій за два останні
місяці роботи перед звільненням
зазначені значено більші суми, так як
вони включають не тільки нараховану
заробітну плату, але і відпускні.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України та
Закону України «Про судовий збір» з
відповідача в дохід держави підлягає
стягненню судовий збір, від сплати
якого звільнена позивачка, у сумі 589
грн. 46 коп. (за суд першої та апеляційної
інстанції - 114,70 грн.+ 278,27 грн.+ (114,70
грн.+278,27 грн.) х50%).

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.1,2,3,4, ч.2,
ч.3, 313, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія
суддів

В
И Р ІШ И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Глухівського міськрайонного
суду Сумської області від 06 грудня 2013
року скасувати.

Постановити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати наказ №100-п від 16 вересня 2013
року про звільнення з роботи ОСОБА_2.

Поновити ОСОБА_2 на роботі на посаді
директора Дирекції по малому бізнесу
ПАТ «КБ «Надра» Полтавське РУ.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк «Надра»
на користь ОСОБА_2 середній заробіток
за час вимушеного прогулу у сумі 27827
грн. 12 коп., з послідуючим відрахуванням
всіх обовязкових зборів і платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк «Надра»
судові витрати у справі у сумі 589 грн. 46
коп. у дохід держави за наступними
реквізитами:

Код бюджетної класифікації доходів
22030001

Рахунок 0002

Одержувач УДКС у м. Суми (м.Суми), 22030001

Банк одержувача ГУДКУ у Сумській
області,

МФО 837013

Рішення набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: