АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
КИЄВА№22-ц/796/1487/2014
Головуючий у1-й інстанції Чередніченко
Доповідач Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду м.
Києва в складі:

головуючого
Панченка М.М.,

суддів
Вербової І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка на
підставі довіреності діє в інтересах
ОСОБА_3, на рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 04 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
Голосіївського районного суду м. Києва
з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування
шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.
Зокрема, просив стягнути з відповідача
на свою користь 138.081 грн. 98 коп.
матеріальної шкоди та 150 000 грн. 00 коп.
моральної шкоди/а.с. 2-5/.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 04 грудня 2013 року
зазначений позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
матеріальну шкоду в розмірі 79.382 грн. 28
коп., моральну шкоду, що складає 2.000 грн.,
та судові витрати/а.с. 124-129/.

Не погодившись з таким судовим
рішенням, представником відповідача
подано апеляційну скаргу, в якій ОСОБА_2
просить рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 04 грудня 2013
року скасувати та ухвалити нове, яким
зменшити розмір відшкодування
матеріальної шкоди до 40. 000 грн. з
урахуванням матеріального становища
відповідача, відмовити ОСОБА_4 у
задоволенні позовних вимог в частині
відшкодування моральної шкоди та
повернути ОСОБА_3 запасні частини
автомобіля марки «Хюндай
Елантра»(д.н.з. - НОМЕР_2), котрі
підлягали заміні під час проведення
відновлювального ремонту/а.с. 134-138/.

Відповідач вважає оскаржуване рішення
незаконним та необґрунтованим, таким,
що ухвалене на неповно з'ясованих
обставинах з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, скаржник зазначає, що судом
першої інстанції не враховано
положення ч. 4 ст. 1193 ЦК України, якою
передбачено право суду зменшити розмір
відшкодування шкоди, завданої фізичною
особою, залежно від її матеріального
становища. Крім того, скаржник з
посиланням на недоведеність позивачем
завдання йому моральної шкоди, вказує
на безпідставність її стягнення з
відповідача. Також, зазначає, що суд
першої інстанції, ухвалюючи рішення
про стягнення на користь потерпілого
відшкодування вартості майна, що не
може використовуватись за
призначенням, але має певну цінність,
мав вирішити питання про передачу
такого майна після відшкодування
збитків особі, відповідальній за шкоду.

Заслухавши доповідь по справі,
пояснення осіб, що з'явились до суду,
з'ясувавши обставини справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія приходить до висновку про те,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 16
червня 2012 року о 11 год. 50 хв. ОСОБА_3,
керуючи автомобілем марки
«Фольксваген Пассат» д.н.з. НОМЕР_1 у м.
Києві по вул. Кіровоградській, при
здійсненні розвороту не виконала
вимоги дорожнього знаку «Надати
дорогу», рухаючись по наземному
пішохідному переходу, перетнула
подвійну суцільну лінію
горизонтальної дорожньої розмітки, яка
поділяє транспортні потоки
протилежних напрямків, при цьому не
пропустила автомобіль, який рухався у
напрямку вулиці Грінченка, в
результаті чого здійснила зіткнення з
автомобілем позивача марки «Хюндай
Елантра» д.н.з. НОМЕР_2, що призвело до
пошкодження транспортного засобу, чим
порушила вимоги пунктів 33.2.1 Правил
дорожнього руху України, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 10 жовтня 2001 року.

Вина ОСОБА_3 у даній
дорожньо-транспортній пригоді
підтверджується постановою
Голосіївського районного суду м. Києва
від 07.07.2012 року в адміністративній
справі №3/2601/4787/12, де відповідача
притягнуто до адміністративної
відповідальності за статтею 124 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення у вигляді штрафу в
розмірі 20 неоподаткованих мінімумів
доходів громадян.

Частиною 4 статті 61 ЦПК встановлено, що
постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення
обов'язкова для суду, який розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено
постанову суду, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 в частині відшкодування
матеріальної шкоди, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
доведено розмір матеріальної шкоди,
завданий йому відповідачем внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

Колегія суддів з таким висновком
погоджується.

Згідно Висновку № 7274 експертного
дослідження від 09.07.2012 року,
проведеного на підставі заяви ПрАТ «СК
Альфа страхування»/а.с.98-99/
матеріальний збиток, завданий позивачу
становить 129.382 грн. 28 коп., на підставі
чого відповідно до умов договору
страхування 17.08.2012 року прийнято
рішення про виплату ОСОБА_4 страхового
відшкодування в розмірі 36.450 грн. 00
коп./а.с.115/.

На момент скоєння ДТП відповідач
керувала належним їй на праві
приватної власності автомобілем,
відповідальність водія якого була
застрахована відповідно до Полісу
ОСЦПВВНТЗ АА №6532294 в ПрАТ «СК
«Уніка»/а.с.64/, відповідно до якого
ліміт відповідальності за шкоду,
заподіяну майну (на одного потерпілого)
складає 50.000 грн. 00 коп.

16.10.2013 року до ПрАТ «СК «Уніка»
звернувся позивач із заявою про
доплату страхового відшкодування, а
13.11.2013 року ОСОБА_4 здійснено доплату
страхового відшкодування, в межах
встановленого ліміту в розмірі 13.550
грн./а.с.114/.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку. Як вбачається з
матеріалів справи, на момент скоєння
ДТП автомобіль марки «Фольксваген
Пассат» д.н.з. НОМЕР_1 належав ОСОБА_3 на
праві власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України
особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Судом першої інстанції правильно
встановлено суму матеріальної шкоди,
яка підлягає відшкодуванню ОСОБА_3 на
користь позивача. З урахуванням
Висновку експертного дослідження №7274
від 09.07.2012 року та отриманих позивачем
виплат страхового відшкодування,
розмір матеріальної шкоди, що підлягає
відшкодуванню ОСОБА_4 відповідачем
становить 79.382 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 4 ст. 1193 ЦК України, суд
може зменшити розмір відшкодування
шкоди, завданої фізичною особою,
залежно від її матеріального
становища.

За змістом абз. 5 п. 7 Постанови Пленуму
ВССУ з розгляду цивільних і
кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року
«Про деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», правила частини
четвертої статті 1193 ЦК України про
можливість зменшення розміру
відшкодування шкоди, завданої фізичною
особою, залежно від її матеріального
становища, крім випадків, коли шкоди
завдано вчиненням злочину,
застосовуються у виняткових випадках,
якщо відшкодування шкоди у повному
розмірі неможливе або поставить
відповідача у тяжке матеріальне
становище.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає
підстав для зменшення розміру суми
відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_3
ОСОБА_4 внаслідок ДТП.

Крім того, суд не надає доказового
значення доводам представника
відповідача в частині оскарження
відшкодування моральної шкоди.

Згідно п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№ 4 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 року «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» при
визначенні розміру відшкодування
моральної шкоди суд приймає до уваги,
що внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди автомобілю було завдано
значних пошкоджень, часткового
відшкодування страховиком позивача
вартості відновлювального ремонту,
крім того позивач значний період часу
зазнавав незручностей з підстав
пошкодження з вини відповідача
транспортного засобу, що перебував у
його використанні. При цьому суд має
виходити з засад розумності,
виваженості та справедливості.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що внаслідок вищезазначеної
дорожньо-транспортної пригоди було
пошкоджено автомобіль позивача, чим
позбавлено останнього можливості
протягом тривалого часу
використовувати автомобіль за
призначенням, вживати заходи для
відшкодування завданої матеріальної
шкоди, що призвело до змін способу його
життя, моральних та фізичних страждань
та, відповідно, до необхідності
відшкодування позивачу моральної
шкоди.

В частині вимог скаржниці щодо
повернення їй запасних частин
автомобіля позивача, які були замінені
в ході ремонту, суд не вбачає за можливе
їх задовольнити, оскільки це питання до
розгляду у суді апеляційної інстанції
не висувалось відповідачкою. При
цьому, у суді апеляційної інстанції
позивач ОСОБА_4 зазначив, що на цей час
замінені записані частини його
автомобіля не збереглись, а тому він не
має можливості повернути їх на вимогу
відповідачки ОСОБА_3.

Доводи скаржниці в тій частині, що
шкода на користь позивача повинна бути
стягнута з урахуванням реальної
вартості проведеного позивачем
ремонту належного йому автомобіля, суд
не бере до уваги, оскільки в даному
випадку суд першої інстанції
правомірно стягнув на користь позивача
матеріальну шкоду, яка заподіяна йому
відповідачкою, з урахуванням
результатів автотоварознавчого
дослідження № 7274 від 09.07.2012 року,
проведеного ЗАТ «Український центр
післяаварійного захисту
«Експерт-Сервіс» на підставі заяви
ПрАТ «СК Альфа страхування»/а.с.98-99/

Таким чином, рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 04 грудня 2013
року ухвалено на повно з'ясованих
обставинах з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
і не може бути скасоване або змінене з
підстав, наведених в апеляційній
скарзі.

З огляду на вищевикладене та керуючись
ст. ст. 303, 307, 312-315, 317, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка на
підставі довіреності діє в інтересах
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 04 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: