У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

пр. № 6/759/27/14

ун. № 759/18789/13-ц

17 лютого 2014 року
м.
Київ

Святошинський районний суд м.
Києва у складі головуючого судді
Ключника А.С. за участю секретаря
Івченко В.П., розглянувши у відкритому
судовому засіданні, в залі судових
засідань заяву ОСОБА_1 про розстрочку
виконання рішення суду від 23.05.2013 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та
трьох відсотків річних за договором
позики,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із
заявою про розстрочку виконання
рішення суду від 23.05.2013 року та просить
її задовольнити, а саме: розстрочити
виконання рішення суду на термін 90
місяців з тих підстав, що має місце
несприятлива фінансова ситуація, що
пов'язана з безробіттям, оскільки
заявниця була звільнена із займаної
посади менеджера з реклами за власним
бажанням, окрім цього у заявника є ще
два непогашені кредити за кредитними
договорами. Ті кошти, які заявник
отримує від заробітків вистачає лише
на оплату комунальних послуг та на
харчування, тому немає можливості
погасити борг відразу. Вважає, що
сукупність даних обставин свідчить про
винятковий характер її становища і її
заява про розстрочення виконання
судового рішення підлягає задоволенню.
Заявник просив розстрочити
виконання рішенням терміном на 90
місяців по 500 грн. щомісячно до
погашення заборгованості в повному
обсязі.

В судовому засіданні 17.02.2014 року
представник заявника ОСОБА_3 заяву
підтримав посилаючись на обставини,
викладені в заяві та на відсутність
коштів на виконання судового рішення
на погашення боргу перед ОСОБА_2 та
просив її задовольнити з підстав
викладених в заяві.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_4 проти задоволення
заяви заперечував та подав письмові
заперечення (а.с. 82-85).

Суд, заслухавши учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
дійшов висновку про відмову в
задоволені заяви виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів
справи, рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 23.05.2013 року
позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості та трьох
відсотків річних за договором позики,
задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 суму заборгованості за
договором позики в розмірі 43921,35 грн. та
три відсотки річних у розмірі 851,95 грн.,
а також судові витрати (а.с. 34, 35-37).

Апеляційна скарга на рішенні суду
не подавалась і рішення суду набрало
законної сили.

01.07.2013 року у справі на виконання
рішення суду видано виконавчий лист
(а.с 39-41).

12.07.2013 року старшим державним
виконавцем Федоренко А.М. винесено
постанову ВП № 38845377 про відкриття
виконавчого провадження на підставі
рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 23.05.2013 року (а.с. 56).

20.11.2013 року заявник звернулась до
суду з заявою про розстрочку виконання
рішення суду від 23.05.2013 року (а.с.50-53).

Відповідно до ст.373 ЦПК
України за наявності обставин, що
утруднюють виконання рішення (хвороба
боржника або членів його сім'ї,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), за заявою
державного виконавця або за заявою
сторони суд, який видав виконавчий
документ, у десятиденний строк
розглядає питання про відстрочку або
розстрочку виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання рішення в судовому засіданні
з викликом сторін і у виняткових
випадках може відстрочити або
розстрочити виконання, змінити чи
встановити спосіб і порядок виконання
рішення.

При цьому в пункті 10
постанови Пленуму Верховний Суд
України від 26.12.2003р. №14 «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність органів і посадових
осіб державної виконавчої служби та
звернень учасників виконавчого
провадження», зазначено про те, що при
вирішенні заяв державного виконавця чи
сторони про відстрочку або розстрочку
виконання рішення, встановлення або
зміну способу й порядку його виконання
суду потрібно мати на увазі, що
відповідно до ст. 351 ЦПК і ст. 121 ГПК їх
задоволення можливе лише у виняткових
випадках, які суд визначає виходячи з
особливого характеру обставин, що
ускладнюють або виключають виконання
рішення (хвороба боржника або членів
його сім'ї, відсутність у нього майна,
яке за рішенням суду має бути передане
стягувачу, стихійне лихо, інші
надзвичайні події тощо).

Тобто, законодавець передбачає
можливість для суду застосувати
відстрочку виконання судового рішення
лише у виключних і виняткових випадках
і з урахуванням усіх обставин справи та
ступеню і характеру ускладнень для
виконання рішення суду.

В даному випадку, заявник є
боржником і обставини, які на її думку
ускладнюють виконання рішення суду це -
відсутність грошових коштів у зв'язку з
тим, що вона звільнена з роботи за
власним бажанням та має два
зобов'язання - непогашені кредити.

Аналізуючи обґрунтування
заяви про відстрочку виконання рішення
суду враховуючи правову позицію
Верховного Суду України розмір боргу,
час, який сплив з дня постановлення
рішення суду від 23.05.2013 року і набрання
ним чинності, протягом якого боржник не
був позбавлені можливості вчинити дії
щодо погашення або зменшення боргу
перед стягувачем, період та підстави з
яких боржник був звільнений з роботи,
період коли заявник отримував кредитні
кошти по кредитним договорам 14.04.2013
року та 27.08.2013 року, суд приходить до
висновку, що в судовому засіданні не
встановлено наявність у боржника
виняткових або надзвичайних обставин в
розумінні ст. 373 ЦПК України, які б могли
утруднити або зробити неможливим
виконання рішення суду, а відсутність
грошових коштів у боржника, не можуть
бути визнані судом виключними
обставинами, у зв'язку з чим суд
приходить до висновку, що правові
підстави для задоволення заяви,
передбачені ст.373 ЦПК України, відсутні.

Згідно абзацу 5 п.4 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 24
жовтня 2008 року №12 «Про судову практику
розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку» окремо від
рішення суду в апеляційному порядку
можуть бути оскаржені ухвали суду
першої інстанції, зазначені в статті 293
ЦПК відповідно до буквального змісту
кожного із пунктів. Зокрема, підлягає
оскарженню ухвала про забезпечення
позову, а не про відмову в забезпеченні;
про відмову поновити пропущений
процесуальний строк, а не про його
поновлення; про визнання мирової угоди,
а не про відмову в її визнанні тощо.
Також можуть бути оскаржені ухвали,
зазначені у частині четвертій статті
135, статтях 211 та 397 ЦПК, та ухвали про
визнання заяви про перегляд заочного
рішення неподаною та повернення її
заявникові. Заперечення на ухвали, що
не підлягають оскарженню окремо від
рішення суду, включаються до
апеляційної скарги на рішення суду.

На підставі наведеного та
керуючись ст.ст. 209, 210, 293, 373 ЦПК України,
суд,

УХВАЛИВ:

У задоволені заяви ОСОБА_1 про
розстрочку виконання рішення суду від
23.05.2013 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості та трьох відсотків
річних за договором позики - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя
А. Ключник