Єдиний унікальний номер 254/500/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/3303/2014
Головуючий в 1 інстанції : Назарцева В.О.
Доповідач: Биліна Т.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2014 року Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого судді
Пономарьової О.М.

суддів Биліни Т.І.,
Соломахи Л.І.

при секретарі Мишко
Д.О.,

за участю:

представника позивача
Моргунової А.В.,

відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Донецьку апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Донецькміськгаз» на
рішення Будьоннівського районного
суду м. Донецька від 04 березня 2014 року
по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Донецькміськгаз» до ОСОБА_3, ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за використаний
природний газ,

В С
Т А Н О В И В :

Рішенням Будьоннівського районного
суду м. Донецька від 04 березня 2014 року
відмовлено у задоволенні позову
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Донецькміськгаз» до ОСОБА_3, ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за використаний
природний газ.

В апеляційній скарзі ПАТ по
газопостачанню та газифікації
«Донецькміськгаз» посилаючись на
порушення норм матеріального права,
просить скасувати рішення
Будьоннівського районного суду м.
Донецька від 04 березня 2014 року і
ухвалити нове рішення, яким стягнути з
ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
користь ПАТ по газопостачанню та
газифікації «Донецькміськгаз»
заборгованість за використаний
природний газ, що утворилась за
адресою: АДРЕСА_1, в період часу з 01.01.1997
року до 01.07.2013 року у сумі 585,81 грн.;
інфляційних нарахувань у розмірі 18,94
грн.; 3% річних у розмірі 8,93 грн. та
відшкодувати судовий збір у розмірі
243,60грн.

В обґрунтування апеляційної
скарги позивач ПАТ по газопостачанню
та газифікації «Донецькміськгаз»
зазначив, що суд першої інстанції
ухвалюючи рішення необґрунтовано
застосував строки позовної давності,
чим порушив норми матеріального права
не взявши до уваги те, що відповідно до
ст.ст.68, 162 ЖК України наймач
зобов'язаний своєчасно вносити
квартирну плату та плату за комунальні
послуги.

Представник позивача Моргунова
А.В. в судовому засіданні доводи
апеляційної скарги підтримала, просила
їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому
засіданні просила скаргу відхилити,
рішення суду залишити без змін.

Відповідачі ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_5 в
судове засідання не з'явилися, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином, надали суду заяви про
розгляд справи у їх відсутність.
Зважаючи на положення ч.2 ст.305 ЦПК
України така неявка не є перешкодою для
розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб
присутніх в судовому засіданні,
дослідивши матеріали цивільної справи,
та перевіривши наведені в скарзі
доводи, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до довідки КП «Управляюча
компанія Будьоннівського р-ну м.
Донецька» відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 проживають та
зареєстровані у АДРЕСА_1. Оскільки,
відповідачі отримують послугу з
газопостачання, вони повинні її
оплачувати.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач не заявив клопотання про
поновлення строку позовної давності, а
відповідач ОСОБА_2 наполягала на його
застосуванні. Крім того, відповідачі за
період з вересня 2010 року по липень 2013
року не мали боргу.

Апеляційний суд вважає висновки суду
обґрунтованими і такими, що
підтверджуються матеріалами справи та
вимогами закону.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що борг відповідачів
склався за період часу з 01.01.1997 року по
01.07.2013 року. У відповідності до
положень ст.ст.71, 80 ЦК України (в
редакції 1963 року, чинного до 01.01.2004 року)
загальний строк для захисту
порушеного права за позовом особи,
права якої порушені( позовна давність),
встановлюється в три роки, сплив строку
позовної давності до подання позову є
підставою для відмови в позові.

З наведеного витікає, що позивач, який
не заявляв клопотання про поновлення
строку позовної давності, не мав права
на стягнення заборгованості, яка
склалася за період часу з 01.01.1997 року по
01.01.2004 року.

У відповідності до положень ч.ч.2,3 ст.264
ЦК України(в редакції 2004 року) позовна
давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач. Після
переривання перебіг позовної давності
починається заново. Час, що минув до
переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується.

Позивачу у вересні 2013 року видавався
наказ про стягнення боргу, який в
подальшому було скасовано. Вказане
звернення перервало строк позовної
давності та мало бути підставою для
задоволення позову в межах строку,
передбаченого ст.ст. 257, 267 ЦК України(в
редакції 2004року) про який заявили
відповідачі. Проте, з матеріалів справи
вбачається, що за період з вересня 2010
року по липень 2013 року відповідачі
боргу не мали.(а.с.4-6)

У відповідності до положень ч.ч.3,4 ст.267
ЦК України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

З огляду на зазначене доводи
апеляційної скарги, що судом першої
інстанції необґрунтовано застосовано
строки позовної давності неспроможні.

Доводи апеляційної скарги, що
відповідно до ст.ст.68, 162 ЖК України
наймач зобов'язаний своєчасно вносити
квартирну плату та плату за комунальні
послуги ґрунтуються на законі,
оскільки відповідно до частини першої
статті 4 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги"
законодавство України у сфері
житлово-комунальних послуг базується
на Конституції України і складається з
нормативно-правових актів у галузі
цивільного, житлового законодавства,
цього Закону та інших
нормативно-правових актів, що
регулюють відносини у сфері
житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 ст.32 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги" плата за житлово-комунальні
послуги нараховується щомісячно
відповідно до умов договору. Розмір
плати за комунальні послуги
розраховується виходячи з розміру
затверджених цін/тарифів та показань
засобів обліку або за нормами,
затвердженими в установленому порядку.

Пунктом 1 частини першої статті 20
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги" передбачене право споживача
одержувати вчасно та відповідної
якості житлово-комунальні послуги
згідно із законодавством та умовами
договору на надання
житлово-комунальних послуг, при цьому
такому праву прямо відповідає
визначений пунктом 5 частини третьої
статті 20 цього Закону обов'язок
споживача оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Перелічені правові норми свідчать про
законодавче врегулювання спірних
відносин та забезпечення можливості
позивача своєчасно захисти порушене
право, якщо порушення має місце. Проте,
позивач не скористався своїм правом
своєчасного звернення до суду.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
апеляційний суд вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлені
правовідносини, що склалися між
сторонами і їм надана належна оцінка, в
судовому рішенні повно відображені
обставини, що мають значення для
справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, яке призвело
або могло призвести до помилкового
судового рішення.

Оскільки апеляційним судом не
встановлено порушень судом першої
інстанції при розгляді цієї справи
вимог матеріального чи процесуального
законів або неправильної оцінки
досліджених по справі доказів, то
підстав для задоволення апеляційної
скарги і скасування судового рішення
немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України,
апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Донецькміськгаз» відхилити.

Рішення Будьоннівського районного
суду м. Донецька від 04 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили цією ухвалою.

Головуючий:
О.М. Пономарьова

Судді:
Т.І. Биліна

Л.І. Соломаха