УХВАЛА

іменем україни

16 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика
П.О.,

суддів: Горелкіної
Н.А., Євграфової Є.П.,

Журавель В.І.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства
«Західінкомбанк» про визнання
виконавчого напису нотаріуса таким, що
не підлягає виконанню, за касаційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Західінкомбанк» на
рішення апеляційного суду Одеської
області від 06 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним
позовом, посилаючись на те, що 24 грудня
2007 року між ним та відповідачем було
укладено договір застави, предметом
якого є автомобіль Lexus RX, 2005 року
випуску. Цим договором забезпечено
вимоги відповідача за кредитним
договором від 24 грудня 2007 року № 72, який
укладено між сторонами, за умовами
якого позивач отримав у кредит 40 тис.
доларів США.

06 липня 2012 року приватним нотаріусом
Горохівського районного нотаріального
округу Волинської області ОСОБА_4
вчинено виконавчий напис за № 911, яким
запропоновано відповідачу звернути
стягнення на вказаний автомобіль з
подальшою його реалізацією, а кошти,
отримані від продажу автомобіля,
направити для погашення
заборгованості перед відповідачем у
розмірі 425 692 грн 39 коп.

На думку позивача, у відповідача не
було жодних правових підстав на
звернення до органів нотаріату із
заявою про видачу виконавчого
документа, у зв'язку з чим просив
визнати виконавчий напис нотаріуса
таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 04 червня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 06 грудня 2013 року зазначене
судове рішення скасовано. Ухвалено
нове рішення, яким позов задоволено.
Визнано виконавчий напис від 06 липня 2012
року за № 911, вчинений приватним
нотаріусом Горохівського районного
нотаріального округу Волинської
області ОСОБА_4, таким, що не підлягає
виконанню.

У поданій касаційній скарзі ПАТ
«Західінкомбанк» просить рішення
апеляційного суду скасувати,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Установлено, що 24 грудня 2007 року між ТОВ
КБ «Західінкомбанк» та ОСОБА_3 укладено
договір застави, предметом якого є
автомобіль Lexus RX, 2005 року випуску. Цим
договором забезпечено вимоги
відповідача за кредитним договором від
24 грудня 2007 року № 72, який укладено між
сторонами, за умовами якого позивач
отримав у кредит 40 тис. доларів США.

06 липня 2012 року приватним нотаріусом
Горохівського районного нотаріального
округу Волинської області ОСОБА_4
вчинено виконавчий напис за № 911, яким
запропоновано відповідачу звернути
стягнення на вказаний автомобіль з
подальшою його реалізацією, а кошти,
отримані від продажу автомобіля,
направити для погашення
заборгованості перед відповідачем у
розмірі 425 692 грн 39 коп.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що п.
5.5 договору застави від 24 грудня 2007 року
передбачено, що звернення стягнення на
предмет застави проводиться на вибір
заставодержателя за рішенням
господарського, загального або
третейського судів, виконавчого напису
або згідно з умовами, передбаченими
розділами даного договору. Зазначений
пункт договору був чинний на час
вчинення виконавчого напису 06 липня 2012
року, будь-яких підтверджень визнання
недійсним цього пункту не надано. Отже,
спірні правовідносини врегульовано п.
5.5 договору застави від 24 грудня 2007 року
та Законом України «Про забезпечення
вимог кредиторів та реєстрацію
обтяжень», яким передбачено звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження на
підставі виконавчого напису нотаріуса.
Оскаржуваний виконавчий напис
нотаріуса підлягає виконанню, оскільки
його вчинено щодо рухомого майна в
період чинності п. 5 ч. 1 ст. 26 Закону
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Під час встановлення зазначених фактів
судом не були порушені норми
процесуального права, правильно
застосовані норми матеріального права.

Задовольняючи позов з огляду на те, що
5.5 договору застави від 24 грудня 2007 року
не підлягає застосуванню до спірних
правовідносин, оскільки не відповідає
приписам ст. 26 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» у редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, апеляційний суд у
порушення вимог ст. ст. 303, 316 ЦПК України
не врахував, що Прикінцевими і
перехідними положеннями згаданого
Закону передбачено, що законодавчі та
інші нормативно-правові акти, прийняті
до набрання чинності цим Законом,
застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону.

Отже, Закон України «Про забезпечення
вимог кредиторів та реєстрацію
обтяжень» є спеціальним законом з
питань правового режиму регулювання
обтяжень рухомого майна. Положення
Закону України «Про заставу»
застосовуються лише в частині, що не
суперечать Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень».

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України
«Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження
здійснюється на підставі рішення суду
виконавчого напису нотаріуса в
порядку, встановленому законом, або в
позасудовому порядку згідно із цим
Законом.

Статтею 26 цього Закону визначено
позасудові способи звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження,
відповідно до якої обтяжувач має право
на власний розсуд обрати один із таких
позасудових способів звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження:

1) передача рухомого майна, що є
предметом забезпечувального
обтяження, у власність обтяжувача в
рахунок виконання забезпеченого
обтяженням зобов'язання в порядку,
встановленому цим Законом;

2) продаж обтяжувачем предмета
забезпечувального обтяження шляхом
укладення договору купівлі-продажу з
іншою особою-покупцем або на публічних
торгах;

3) відступлення обтяжувачу права
задоволення забезпеченої обтяженням
вимоги у разі, якщо предметом
забезпечувального обтяження є право
грошової вимоги;

4) переказ обтяжувачу відповідної
грошової суми, у тому числі в порядку
договірного списання, у разі, якщо
предметом забезпечувального обтяження
є гроші або цінні папери.

5) реалізація заставленого майна на
підставі виконавчого напису нотаріуса.

Таким чином, спірні правовідносини
сторін врегульовано п. 5.5 договору
застави від 24 грудня 2007 року та Законом
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень»,
якими передбачено звернення стягнення
на предмет забезпечувального
обтяження на підставі виконавчого
напису нотаріуса.

Оскаржуваний виконавчий напис
нотаріуса підлягає виконанню, оскільки
його вчинено щодо рухомого майна в
період чинності п. 5 ч. 1 ст. 26 Закону
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Ураховуючи зазначене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про відмову в задоволенні
позову.

Оскільки допущені апеляційним судом
порушення норм матеріального та
процесуального права призвели до
неправильного вирішення справи,
рішення апеляційного суду підлягає
скасуванню із залишенням в силі
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Західінкомбанк» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 06 грудня 2013 року скасувати,
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 04 червня 2013 року залишити в
силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді: Н.А.
Горелкіна

Є.П.
Євграфова

В.І.
Журавель

Ю.Г.
Іваненко