Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року Вишгородський
районний суд Київської області в
складі

головуючого - судді Чіркова Г.Є.,при
секретарі Квашиній А.Г.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Вишгороді цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до Сувидської сільської ради
Вишгородського району Київської
області про визнання права власності
на спадкове майно,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з даним
позовом, посилаючись на факт прийняття
спадщини на нерухоме майно, а саме:
житловий будинок з надвірними
будівлями, що розташований в АДРЕСА_1,
після смерті батька ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому в зв'язку з тим що,
первинна реєстрація житлового будинку
не проводилася, порушує питання про
встановлення вказаного факту та
визнання за ним права власності на це
нерухоме майно в порядку спадкування
за заповітом.

У судовому засіданні позивач
просив про задоволення позову з
викладених у ньому підстав.

Представник відповідача в судове
засідання не прибув, просив розглянути
справу за його відсутності, проти
задоволення позову не заперечив.

Заслухавши позивача, дослідивши
матеріали справи, суд дійшов
наступного.

Як убачається з матеріалів справи,
після смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
відкрилася спадщина на житловий
будинок з надвірними будівлями, який
розташований в АДРЕСА_1, який збудовано
в 1947 році.

Належність цього майна померлому
стверджується даними технічного
паспорту, будинкової книги та випискою
з погосподарської книги наданою
Сувидською сільською радою
Вишгородського району Київської
області від 11 листопада 2013 року, згідно
з якими померлий зареєстрований і
постійно проживав у згаданому будинку
та був його єдиним володільцем, який
йому належав з 1947 року.

ОСОБА_4 є батьком позивача, якому він
заповів усе своє майно, що
підтверджується заповітом від 11 квітня
2006 року, посвідченим секретарем
виконкому Сувидської сільської ради
Вишгородського району Київської
області.

Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутись до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно, тобто зміна
власника майна, що підлягає державній
реєстрації, неможлива без
перереєстрації права власності. Тому
свідоцтво про право на спадщину є
обов'язковим, коли об'єктом спадкування
є нерухоме майно, що підлягає
обов'язковій державній реєстрації.

Право власності на нерухоме майно
виникає у спадкоємця лише з моменту
державної реєстрації цього майна (ч. 2
ст. 1299 ЦК України).

Право власності на нерухоме майно може
бути оформлене на ім'я особи, яка
померла у разі наявності документів,
які б підтвердили право власності на
майно цієї особи. У випадку відсутності
таких документів порушене питання
вирішується у судовому порядку.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є
перехід прав і обов'язків від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця) до
інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини права та обов'язки, що
належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинялися
внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно зі спадкодавцем,
має подати до нотаріальної контори
заяву про прийняття спадщини.

Згідно даних спадкової справи після
смерті ОСОБА_4 №116/2013 позивач 20 березня
2013 року звернувся до Вишгородської
районної державної нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини.

Згідно роз'яснення Вишгородської
районної державної нотаріальної
контори від 06 вересня 2013 року № 1942/02-14
оформити свідоцтво про право на
спадщину на нерухоме майно є
неможливим у зв'язку із відсутністю
правовстановлюючих документів.

На час побудови у 1947 році житлового
будинку з надвірними будівлями і
спорудами у сільській місцевості облік
фактичних господарств у селі, сімейний
стан громадян, поголів'я тварин та інше
реєструвався в погосподарських книгах.
На кожне господарство відкривався
окремий особовий рахунок, в якому
відображалися, крім інших відомостей,
також відомості про жилий будинок, що
має поштовий номер, рік його
побудування.

Зазначені погосподарські книги є
особливою формою статистичного обліку,
що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979
року, а тому записи у цих книгах
визнавались в якості актів органів
влади (публічних актів), що
підтверджують право приватної
власності.

Лише з 1985 року, відповідно до Постанови
РМ УРСР від 11.03.1985 року № 105 „Про
порядок державного обліку житлового
фонду", почалася робота по проведенню
обов'язкової реєстрації й технічної
інвентаризації житлового фонду в
сільських населених пунктах після
прийняття будинків в експлуатацію
державною приймальною комісією.

Як вбачається з копії технічного
паспорту на садибний (індивідуальний)
житловий будинок АДРЕСА_1,
виготовленого за станом на 22 квітня 2013
року, вказаний житловий будинок
збудований в 1947 році, а господарські
будівлі побудовані в період з 1949 по 1990
роки.

Отже, право власності на збудоване до
набрання чинності Законом України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме
майно набувається в порядку, який
існував на час його спорудження, а не
виникає у зв'язку із здійсненням
державної реєстрації права власності
на нього в порядку, передбаченому цим
законом, яка є лише офіційним визнанням
державою такого права, а не підставою
його виникнення.

Зважаючи на наведене, будинок ОСОБА_4,
який перейшов у спадщину позивачу,
належав йому на праві власності з 1947
року і подальша зміна законодавства не
позбавила його набутого та
зареєстрованого в погосподарських
книгах права власності на будинок, а
спадкоємець має право на визнання за
ним права власності саме на будинок як
об'єкт спадкування після смерті свого
батька.

Вирішуючи цю справу, суд виходить з
того, що первинна реєстрація права
власності на успадкований позивачем
житловий будинок не провадилася,
правовстановлюючі документи на нього
відсутні, а тому це перешкоджає видачі
свідоцтва про право власності на
спадщину, із яким закон пов'язує
здійснення права спадкування на
нерухоме майно.

Таким чином, заявлене позивачем право
підлягає визнанню, а пред'явлений позов
- задоволенню.

На підставі викладеного і
керуючись статтями 209-215 ЦПК України,

вирішив:

позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 право власності на
спадкове майно, а саме: житловий
будинок загальною площею 76,1 кв.м. з
відповідними надвірними будівлями, що
розташований в АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області протягом 10 днів
з дня його проголошення шляхом подання
в зазначений строк апеляційної скарги
через Вишгородський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя