Головуючий суду 1 інстанції - Мігунова
Доповідач - Масенко Д.Є.
Справа № 2-1206/3176/12
Провадження № 22ц/782/171/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого - судді Масенко Д.Є.,

суддів - Коротких О.Г., Орлова І.В.,

при секретарі - Соловей А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Луганську справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне
рішення Брянківського міського суду
Луганської області від 03 грудня 2012 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про стягнення
боргу, неустойки, моральної шкоди -

ВСТАНОВИЛА :

У червні 2012 року позивач звернулась до
суду з позовом до відповідачів та
просив: стягнути на його користь з
відповідача в солідарному порядку борг
в сумі 36000грн., неустойку в сумі 34560грн.,
моральну шкоду в сумі 40000грн. та
відшкодувати сплачений судовий збір в
сумі 1105,60грн.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначив, що 16.12.2010р. відповідач
ОСОБА_4 уклала з ним договір займу № 1 на
суму 48000грн., зобов'язавшись повертати
борг частинами до 16.02.2011р., 16.05.2011р.,
01.08.2011р. не менш ніж по 6000грн. та залишок
боргу в сумі 30 000грн. до 16.12.2011р., проте
борг в сумі 36000грн. не повернула. У
зв'язку з несвоєчасним виконанням умов
договору позивач вважає, що він має
право на стягнення неустойки в розмірі
16%, як це передбачено пунктом 2.3 г
договору займу і складає 34560грн. з
розрахунку 6000грн. + 30000грн. х 16% : 100 х 6.

Крім цього, між позивачем та
відповідачами ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 16.12.2010р.
було укладено договір поруки № 1 за
яким ці відповідачі зобов'язались
нести солідарну зі ОСОБА_4
відповідальність.

Заочним рішенням Брянківського
міського суду Луганської області від
03.12.2012р. позовні вимоги задоволені
частково. Суд стягнув зі ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10 у солідарному порядку на
користь ОСОБА_3 борг за договором
позики в сумі 36000грн., неустойку в сумі
34560грн. та 800грн. у відшкодування
судових витрат, відмовивши в решті
позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2
подала апеляційну скаргу та,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
і процесуального права, неправильність
встановлення обставин, які мають
значення для справи, а також
неправильного дослідження та оцінки
доказів, просила заочне рішення
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволені позову та
визнати недійсними договір займу та
поруки.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення осіб, які з'явились в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи й обговоривши доводи
апеляційної скарги, приходить до
наступного.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом, обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні, під
час ухвалення рішення суд у числі інших
вирішує також питання, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються, які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин, яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Наведені вимоги закону судом виконані
у повному обсязі не були.

Частково задовольняючи позов суд
першої інстанції виходив з того, що
обставини, вказані позивачем, знайшли
своє підтвердження наданими доказами,
які суд вважає достатніми та
достовірними. Між сторонами виникли
правовідносини позики, врегульовані
ст. ст. 1046-1053 ЦК України, проте
відповідальність щодо відшкодування
моральної шкоди договором та
законодавством у цьому випадку не
передбачені, а випадків протиправної
поведінки відповідача, які призвели до
наслідків передбачених ст. 23 ЦК України
не встановлено.

З таким висновками суду першої
інстанції судова колегія у повному
обсязі погодитись не може з огляду на
наступне.

Судом встановлено, підтверджується
матеріалами справи, що 16.12.2010р. ОСОБА_3
та ОСОБА_4 уклали договір займу № 1 на
суму 48000грн. (а.с.5), згідно умов якого
ОСОБА_4 зобов'язалась повертати борг
частинами не менш ніж по 6000грн. до
16.02.2011р., 16.05.2011р., 01.08.2011р. та залишок
боргу в сумі 30 000грн. до 16.12.2011р., проте
борг в сумі 36000грн. не повернула. У разі
несвоєчасного повернення боргу
пунктами 3.2, 3.3 договору передбачена
відповідальність у вигляді стягнення
неустойки в розмірі 16% за кожен день
прострочки від суми, яка підлягала
поверненню та моральної шкоди в сумі 10
000грн. та 30 000грн.

Крім цього, між позивачем та
відповідачами ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 16.12.2010р.
було укладено договір поруки № 1 за
яким ці відповідачі зобов'язались
нести солідарну зі ОСОБА_4
відповідальність (а.с.7).

Таким чином, судова колегія вважає, що
суд першої інстанції правильно
визначив виниклі між сторонами
правовідносини, застосував відповідні
матеріальні норми, проте помилково
дійшов висновку про наявність підстав
для стягнення неустойки саме в розмірі
34560грн., з огляду на те, що ця сума
складається з розрахунку
6000грн.+30000грн.х16%:100х6днів, тобто містить
в собі суму 30 000грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди, у
задоволенні якої судом 1 інстанції було
відмовлено, а позивач з цим погодився
та з апеляційною скаргою не звернувся.

З огляду на викладене, на користь
позивача підлягає стягненню неустойка
в сумі 5760грн. з наступного розрахунку:
6000грн. х16%:100х6днів.

Доводи апелянта наведених висновків не
спростовують, оскільки містять
підтвердження того, що відповідач
ОСОБА_4 дійсно уклала з позивачем
ОСОБА_3 договір займу на умовах
зазначених у позовній заяві.

Посилання апелянта на наявність
підстав для визнання недійсними
договору займу № 1 від 16.12.2010р. та
договору поручительства № 1 від 16.12.2010р.
взагалі не можуть бути предметом
апеляційного розгляду, оскільки
визнання судом договору недійсним
можливо лише у разі пред'явлення такого
позову до суду, що у цьому випадку не
мало місця.

Згідно ст. 307 ЦПК України за наслідками
розгляду апеляційної скарги на рішення
суду першої інстанції апеляційний суд
має право:

1) постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення
рішення без змін;

2) скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог;

3) змінити рішення;

4) постановити ухвалу про скасування
рішення суду першої інстанції і
закриття провадження у справі або
залишення заяви без розгляду.

З огляду на викладене рішення суду
підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 307,309 ЦПК України,
судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Заочне рішення Брянківського міського
суду Луганської області від 03 грудня 2012
року - змінити, скасувавши в частині
стягнення неустойки в сумі 34560грн.

Ухвалити у цій частині нове рішення,
яким стягнути зі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 у
солідарному порядку на користь ОСОБА_3
неустойку за договором позики № 1 від 16
грудня 2010 року в сумі 5 760 (п'ять тисяч
сімсот шістдесят) гривень.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно але
може бути оскаржено в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий:

Судді: