АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц-7961304/2014
Головуючий у 1 інстанції - Савлук Т.В.
Доповідач - Шахова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Поливач Л.Д
.

при секретарі Охневській Т.В.

розглянула в відкритому судовому
засіданні у м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1

на рішення Дніпровського районного
суду м. Києва від 10 жовтня 2013 року

в справі за позовомОСОБА_2 до ОСОБА_1,
яка діє в інтересах неповнолітньої
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
залиття квартири,-

В С Т А Н О В И Л А
:

В грудні 2011 року ОСОБА_2
звернулась до суду з зазначеним
позовом та вказувала, що з вини
відповідачки ОСОБА_1 сталося залиття її
квартири АДРЕСА_1, у зв'язку з цим
просила відшкодувати за рахунок
відповідача матеріальну шкоду в сумі 52
688 грн. 25 коп., яка включає вартість
ремонтних робіт із врахуванням
податків та інших непрямих витрат в
сумі 37 590 грн., вартість матеріалів і
робіт із заміни пошкоджених елементів
меблів - 13 050 грн., витрати на проведення
оцінки матеріальних збитків в сумі 2000
грн., витрати на телеграфне
повідомлення в сумі 28 грн. 25 коп. та
моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 10.10.2013 року позов ОСОБА_2
задоволено частково та стягнуто на її
користь з ОСОБА_1, як законного
представника своїх неповнолітніх
дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в
рахунок відшкодування матеріальної
шкоди 31 070 грн. 40 коп., моральну шкоду в
розмірі 2500, 00 грн., витрати на правову
допомогу в розмірі 2150, 00 грн. та судові

Не погодившись з рішенням суду
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу та
посилаючись на порушення судом норм
процесуального та неправильне
застосування норм матеріального права
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким відмовити в
задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної
скарги апелянт вказує, зокрема,
щостаном на 13.10.2011 року - дату залиття
квартири АДРЕСА_1,ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, які згідно договору дарування
квартири від 13.05.2011 року є власниками
вказаної квартири не досягли
чотирнадцятирічного віку і, відповідно
до ч. 2 ст. 31 ЦК України, не несуть
відповідальність за завдану ними
шкоду.

Проте, на порушення визначеного
законодавством порядку відшкодування
шкоди, завданою малолітньою особою,
судом не залучено до участі у справі
батька дітей - ОСОБА_7.

З наявного в матеріалах висновку
експерта не можливо встановити точну
причину залиття квартири та чи
існували пошкодження в згаданій
квартирі до її залиття.

Порушення норм процесуального права на
думку апелянта полягають у тому, що
законом не передбачено подача
«уточненої» позовної заяви з приводу
зміни позовних вимог та заміни
первісного відповідача належним.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_8 апеляційну скаргу
підтримав та просив її задовольнити.

Представники ОСОБА_2 - ОСОБА_9 та ОСОБА_10
підтримали заперечення на апеляційну
скаргу, подані ОСОБА_2 та просили
залишити рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді Шахової О.В.,
пояснення осіб, які брали участь у
справі,перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3
Цивільного процесуального кодексу
України, кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Виходячи зі змісту положень ст.ст. 11, 15
Цивільного кодексу України, цивільні
права і обов'язки виникають із дій осіб,
що передбачені актами цивільного
законодавства. Кожна особа має право за
судовий захист.

Захист же цивільних прав - це
передбачені законом способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника. Загальний перелік
таких способів захисту цивільних прав
та інтересів дається в ст.16 Цивільного
кодексу України. А за змістом
зазначених норм, саме власник
порушеного права може скористатися не
будь-яким, а цілком конкретним способом
захисту свого права.

Відповідно до ст. 179 Житлового кодексу
УРСР користування будинками
квартирами) державного і громадського
житлового фонду, фонду
житлово-будівельних кооперативів, а
також приватного житлового фонду та їх
утримання здійснюється з обов'язковим
додержанням вимог Правил користування
приміщеннями жилих будинків і при
будинковими територіями, які
затверджуються Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до п.18 Правил користування
приміщеннями житлових будинків і
прибудинковими територіями,
затверджених Постановою Кабінету
міністрів України від 8 жовтня 1992 року
№572, власники квартир зобов'язані
використовувати приміщення житлових
будинків за призначенням,
забезпечувати збереження жилих і
підсобних приміщень квартир та
технічного обладнання будинків,
дотримувати правил пожежної безпеки.
При появі несправностей у квартирі
вживати заходів до їх усунення
власними силами або силами
підприємства по обслуговуванню житла.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що
власник, права якого порушені, маєправо
на відшкодування завданої йому
майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу
України, майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної аби, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст. 1192 ЦК України, суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі. Розмір
збитків, що підлягають відшкодуванню
потерпілому, визначається відповідно
до реальної вартості втраченого майна
на момент розгляду справи або
невиконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі.

Згідно ст. 319 ЦК України власність
зобов'язує, а відтак - власник
зобов'язаний утримувати майно, що йому
належить, якщо інше не встановлено
договором або законом ст. 322 ЦК України).

Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо доведе, що
шкоди завдано не з її вини. (ч.1 та 2 ст.1166
Цивільного кодексу України)

Стаття 1192 Цивільного кодексу України
зобов'язує особу, яка завдала шкоду,
відшкодувати її в натурі за вибором
потерпілого (передати річ того ж роду і
такої ж якості, полагодити пошкоджену
річ тощо), або відшкодувати завдані
збитки в повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконаних робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Отже, відшкодування збитків - це
відновлення майнового стану учасників
правовідносин за рахунок іншого
суб'єкта - правопорушника.

Порушення майнових та особистих
немайнових прав може спричинити
виникнення у потерпілої особи
моральної (немайнової шкоди. Право на
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди виникає лише у випадках,
передбачених законом або договором.

Однією з необхідних умов
цивільно-правової відповідальності є
наявність безпосереднього причинного
зв'язку між протиправною поведінкою
правопорушника і збитками потерпілої
сторони. Тобто, протиправна дія чи
бездіяльність заподіювача є причиною,
а збитками, що виникли у потерпілої
особи, - наслідком протиправної
поведінки заподіювача.

За нормою частини другої ст. 383 ЦК
України власник квартири може на свій
розсуд здійснювати ремонт і зміни у
квартирі, наданій йому для
використання як єдиного цілого, - за
умови,що ці зміни не призведуть до
порушень прав власників інших квартир
у багатоквартирному житловому будинку
та не порушать санітарно-технічних
вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до ст. 152 Житлового кодексу
України переобладнання і
перепланування жилого будинку
(квартири), що належить громадянинові
на праві приватної власності,
провадяться з дозволу виконавчого
комітету місцевої Ради народних
депутатів.

Згідно ч. 3 п.4 Правил користування
приміщеннями житлових будинків і при
будинковими територіями, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
від 08.10.1992 року №572, п. 1.4.1. Правил
утримання жилих будинків та
прибудинкових територій, затверджених
наказом Державного комітету України з
питань житлово- комунального
господарства №76 від 17.05.2005 року та
зареєстрованого в Міністерстві
Юстиції України 25.08.2005 року №927/11207,
переобладнання та перепланування
жилих приміщень проводиться за
відповідними проектами, з дозволом
власника будинку та органів місцевого
самоврядування, виданого в
установленому порядку.

Відповідно до вимог частини першої ст.
143 ЦПК України для з'ясування обставин,
що мають значення для справи і
потребують спеціальних знань у галузі
науки мистецтва, техніки, ремесла тощо
суд призначає експертизу за заявою
осіб, які беруть участь у справі.

Підстави відповідальності за завдану
моральну шкоду визначені в ст.1167
Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту першого частини
другої статті 1167 ЦК України моральна
шкода відшкодовується незалежно від
вини органу державної влади, органу
влади Автономної Республіки Крим,
органу місцевого самоврядування,
фізичної або юридичної особи, яка її
завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом,
іншим ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ОСОБА_2 є власником
квартири АДРЕСА_1, що підтверджується -
договором міни від 23 лютого 2011 року,
(а.с.7-9).

Неповнолітні ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
є власниками квартири АДРЕСА_2, на
підставі договору дарування від 13.05.2011
року (а.с.83-84).

13.10.2011 року в будинку АДРЕСА_1 сталося
залиття квартири позивачки ОСОБА_2

14 жовтня 2011 року комісією складено акт
про залиття квартири АДРЕСА_1, яким
встановлено, що в квартирі АДРЕСА_2,
стався розрив кульового крану, який
встановлено власником квартири
АДРЕСА_2 на з'єднанні радіатора з трубою
зворотної подачі системи опалення
самостійно. Крім того, зафіксовано, що
власник квартири АДРЕСА_2
вищевказаного будинку самовільно
замінив чугунні радіатори на
алюмінієві, що не відповідає проектній
документації, (а.с.12)

24 жовтня 2011 року цією ж комісією також
складено акт про залиття, аварію, що
трапилась на системі центрального
опалення, гарячого водопостачання,
холодного водопостачання,
водовідведення, яким встановлено, що
внаслідок залиття в квартирі №158
виявлено наступні пошкодження: в
житлових кімнатах площею 13,0 кв.м, 13,4
кв.м, 13,7 кв.м, 26,3 кв.м, в коридорі 12,5 кв.м -
повністю пошкоджено вологою підлогу
виконану із ламінату, на кухні площею
10,3 кв.м підлогу пошкоджено частково 3
кв.м (також виконану з ламінату). В
житловій кімнаті площею 13,0 кв.м, , на
стіні, яка оклеєна шпалерами
зафіксовано пляму розміром 3,6 13-м. В
житловій кімнаті площею 13,4 кв.м на
стелі та стіні зафіксовано плями
розміром І кв.м та 0,6 кв.м. Стеля та стіни
пофарбовані водоемульсійною фарбою. У
ванній кімнаті розміром 5,7 кв.м
повністю внаслідок залиття пошкоджена
підвісна стеля виконана із
гіпсокартону, пофарбована
водоемульсійною фарбою. Причиною
залиття квартири АДРЕСА_1, що трапилась
13 жовтня 2011 року є розрив кульового
крану, який встановлено власником
квартири АДРЕСА_2 на з'єднанні
радіатора з трубою зворотної подачі
системи опалення самостійно, (а.с.13)

11 квітня 2013 рокуКиївським
науково-дослідним інститутом судових
експертиз за результатами проведення
судової будівельно- технічної
експертизи за №7938/12-43 надано висновок,
згідно якого встановити причину
залиття квартири АДРЕСА_1, згідно даних
візуально- інструментального
обстеження не вбачається можливим, в
зв'язку з відсутністю пошкоджень
санітарно-технічного обладнання в
квартирі АДРЕСА_2 вказаного будинку.
Згідно документальних даних, а саме:
актів КП «Житло-сервіс» від 14.10.2011 року,
від 24.10.2011 року причиною залиття
квартири АДРЕСА_1 є: «Розрив кульового
крану, який встановлено власником кв.
АДРЕСА_2 на з'єднанні радіатора з трубою
зворотної подачі системи опалення
самостійно». Пошкодження від залиття в
квартирі АДРЕСА_1, встановлені під час
проведення обстеження, за характером
та наслідками відповідають
пошкодженням від залиття, зазначеним в
актах КП «Житло-сервіс» від 24.10.2011 року
(а.с. 13), 14.10.2011 року (а.с. 12) в частині:
наявності пошкоджень покриття підлоги
з ламінату в житлових кімнатах № 2, 3, 4, 7,
коридорі № 1, кухні № 8; наявності
пошкоджень покриття стін та стелі в
житловій кімнаті № 2. Відсутність ознак
залиття стелі, стін в коридорі, ванній
кімнаті, житлових кімнатах № 3, 4, 7, про
які йдеться у вказаних актах, свідчить
про можливе проведення
ремонтно-відновлювальних робіт
опоряджувальних покриттів в
зазначених приміщеннях. Вартість
матеріальної шкоди внаслідок залиття
квартири АДРЕСА_1 яка належить на праві
приватної власності ОСОБА_2, згідно
даних візуально-інструментального
обстеження, в цінах на дату залиття
(13.10.2011 року) становить 31070,40 грн. (а.с.112-
124).

Задовольняю чипозовні вимоги ОСОБА_2 в
частині відшкодування завданої
матеріальної шкоди завданої залиттям
її квартири, суд виходив з того, що
залиття сталося з вини відповідачів, що
підтверджується зібраними у справі
доказами. При визначенні розміру
завданої ОСОБА_2 матеріальної шкоди суд
брав за основу висновок судової
будівельно-технічної експертизи №
7938/12-43 від 11.04.2013 року.

Відмовляючи в задоволенні вимог
позивача в частині відшкодування
вартості матеріалів і робіт
пошкоджених елементів меблів, яка
визначена загальною сумою 13 050 грн., суд
виходив з того, що сам факт пошкодження
меблів під час залиття не відображено
безпосередньо в актах про залиття
квартири ОСОБА_2 та відсутні належні
допустимі докази, які мали підтвердити
обсяг проведених робіт та договори на
виконання робіт, пов'язаних з
реставрацією меблів.

При визначенні розміру завданої
моральної шкоди суд першої інстанції
виходив з характеру правопорушення та
глибини фізичних та душевних страждань
позивача, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, яка полягає в
бездіяльності відповідача щодо
зобов'язання дбати про збереження та
використання майна дітей в їх
інтересах,що призвели до моральних
страждань та душевних хвилювань, яких
позивач зазнала у зв'язку з
пошкодженням її майна, неможливості
нормального користування ним,
порушенні звичайного способу життя,
необхідності докладати додаткових
зусиль для його нормалізації.

Задовольняючи позов в частині
відшкодування витрат на правову
допомогу в розмірі 2150 грн., суд
зазначив, що відповідно до положень ст.
79 ЦПК України, витрати на правову
допомогу входять до витрат, пов'язаних
з розглядом справи. В силу ст. ст. 56, 84
ЦПК України ці витрати мають бути
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, які допускаються до участі в
розгляді справи ухвалою суду за заявою
особи, яка бере участь у розгляді
справи. Згідно ч. 1 ЗУ «Про граничний
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних та
адміністративних справах», розмір
компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних справах, в яких
така компенсація виплачується
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення, іншою стороною, а в
адміністративних справах - суб'єктом
владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків
встановленої законом мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі
за годину участі особи, яка надавала
правову допомогу, у судовому
засіданні, під час вчинення окремих
процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні. Граничні розміри компенсації
витрат, пов'язаних з розглядом справ,
затверджено ПКМУ № 590 від 27.04.2006 року
«Про граничні розміри компенсації
витрат, пов'язаних з розглядом
цивільних і адміністративних справ, і
порядок їх компенсації за рахунок
держави», згідно додатку до якої,
граничний розмір витрат, пов'язаних з
правовою допомогою стороні, на користь
якої ухвалено судове рішення у
цивільній справі, у випадку, якщо
компенсація сплачується іншою особою,
не повинен перевищувати суму, що
обчислюється з огляду на те, що
зазначеній особі виплачується 40%
розміру мінімальної загробної плати за
годину її роботи.

Також, судом вмотивовано відмовлено в
задоволенні позову в частині
відшкодування понесених позивачем
витрат в сумі 20 грн., як банківські
послуги за перерахування оплати за
проведення експертної оцінки, та
вартість поштової послуги на
телеграфне повідомлення відповідача
про обстеження та оцінку експертом в
сумі 28 грн. 25 коп., оскільки дані витрати
в розумінні ст. ЦК України не є збитками
та не можуть бути включені до складу
витрат, які підлягають відшкодуванню в
межах даного спору.

При визначенні розміру завданого
ОСОБА_2 матеріального збитку, судом
брався до уваги висновок судової
будівельно-технічної експертизи, яка
проводилася за клопотанням
представника відповідача та
оплачувалась за його рахунок, тому, суд
вмотивовано відмовив позивачу в
задоволенні позову в частині
відшкодування понесених нею витрат на
проведення оцінки заданих їй
матеріальних збитків в сумі 2000 грн.

Такі висновки суду зроблено щодо всіх
заявлених позивачем вимог та на
підставі поданих сторонами доказів,
яким дана правильна оцінка. У рішенні
наведені мотиви, з яких суд надає
перевагу одним доказам над іншими і
його висновки в цій частині є
обґрунтованими.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_1 є матір'ю неповнолітньої ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітніх дітей -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Ч. 1 ст. 1179 ЦК України, неповнолітня
особа віці від чотирнадцяти до
вісімнадцяти років) відповідає за
завдану нею шкоду самостійно на
загальних підставах.

У разі відсутності у неповнолітньої
особи майна, достатнього для
відшкодування нею шкоди, ця шкода
відшкодовується в частці, якої не
вистачає, або в повному обсязі її
батьками (усиновлювачами) або
піклувальником, якщо вони не доведуть,
що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Згідно ч. 1 статті 177 СК України батьки
управляють майном, належним малолітній
дитині, без спеціального на те
повноваження. Батьки зобов'язані дбати
про збереження та використання майна
дитини в її інтересах.

Виходячи з наведених вище обставин та
вимог закону, суд першої інстанції
дійшов до правильного висновку про те,
що відповідач ОСОБА_1, як законний
представник неповнолітньої ОСОБА_3 та
малолітніх дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5, має
нести відповідальність перед
позивачем за заподіяну шкоду, оскільки
вона зобов'язана дбати про збереження
та використання майна дитини в її
інтересах, чого нею зроблено не було.

Доводи апеляційної скарги стосовно
відповідальності батька неповнолітніх
не ґрунтується на законі та не
впливають на правильність висновків
суду першої інстанції.

Інші доводи ОСОБА_1 про порушення судом
першої інстанції процесуального та
матеріального права також не є такими,
що тягнуть за собою безумовне
скасування рішення суду першої
інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 10 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді