Справа № 368/1596/13-ц Головуючий у І
інстанції Кириченко В.І.Провадження №
22-ц/780/1454/14 Доповідач у 2 інстанції
Волохов Категорія 38
РІШЕННЯ

Іменем України

17 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Сушко
Л.П.,

при секретарі Микитенко Д.А.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Кагарлицького районного суду
Київської області від 3 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про спростування недостовірної
інформації, захист честі та гідності,
стягнення моральної шкоди ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 про
спростування недостовірної
інформації, захист честі та гідності,
стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог, позивач посилалася на те, що
12.07.2013 року ОСОБА_1 подав до Кадомської
сільської ради заяву яка була
проголошена на сесії ради 01.08.2013 року і
в якій поширена неправдива інформація
стосовно неї.

Позивач вказувала, що поширені
відповідачем відомості про неї
порушують честь та гідність останньої
та є такими, що викладені неправдиво і
підлягають спростуванню.

Поширення відповідачем неправдивої
інформації принижує честь та гідність
позивача перед керівництвом
Кадомської сільської ради, депутатами
сільської ради та односельцями,
оскільки формують негативну думку
громадськості та зазначених осіб про
позивача як людину.

Крім того, поширення відповідачем
неправдивої інформації про позивача
також має вплив на формування
негативної думки громадськості про
позивача як людину, оскільки
інформація формує думку інших людей
про неї, як людину, що зловживає
алкогольними напоями, керує
автомобілем у стані сп'яніння,
нецензурно лається на інших людей.

Зважаючи на вищевказане, ОСОБА_2
просила визнати інформацію, викладену
відповідачем в його заяві, поданій до
Кадомської сільської ради 12.07.2013 р., а
саме «...Крім того дружина ОСОБА_3
постійно знаходиться на підпитку, а
іноді напивається до безтями лається
нецензурними словами та погрожує мені
фізичною розправою... ». «... У мене на
подвір'ї знаходиться собака вівчарка,
то моя сусідка ОСОБА_2 коли напивається
залазить на дрова і через паркан дратує
собаку ...». «... Бо на вулиці катається на
автомобілі завжди п'яна сусідка ...»
такою, що є неправдивою та принижує
честь та гідність ОСОБА_2.

Зобов"язати ОСОБА_1 спростувати
неправдиву інформацію, а саме: Крім
того дружина ОСОБА_3 постійно
знаходиться на підпитку, а іноді
напивається до безтями лається
нецензурними словами та погрожує мені
фізичною розправою ... ». «... У мене на
подвір'ї знаходиться собака вівчарка,
то моя сусідка ОСОБА_2 коли напивається
залазить на дрова і через паркан дратує
собаку ...». «... Бо на вулиці катається на
автомобілі завжди п'яна сусідка ...»
шляхом подачі до Кадомської сільської
ради заяви про спростування
неправдивої інформації та оголошення
її на сесії сільської ради наступного
змісту: «В моїй заяві, поданій 12.07.2013 р.
до Кадомської сільської ради, мною була
поширена неправдива інформація про
ОСОБА_2, а саме що вона постійно
знаходиться на підпитку, а іноді
напивається до безтями лається
нецензурними словами та погрожує мені
фізичною розправою, а також що ОСОБА_2
напивається залазить на дрова і через
паркан дратує собаку, катається на
автомобілі завжди п'яна. У зв'язку з цим
публічно приношу свої вибачення ОСОБА_2
за поширення неправдивої інформації та
приниження її честі та гідності.

Також позивач просила стягнути з
відповідача на свою користь 5 000 гривень
в рахунок відшкодування завданої їй
моральної шкоди.

Рішенням Кагарлицького районного суду
Київської області від 3 грудня 2013 року
позов задоволено частково.

Визнано інформацію, викладену ОСОБА_1 в
його заяві, поданій до Кадомської
сільської ради 12.07.2013 р., а саме «... Крім
того дружина ОСОБА_3 постійно
знаходиться на підпитку, а іноді
напивається до безтями лається
нецензурними словами та погрожує мені
фізичною розправою... ».

«... У мене на подвір'ї знаходиться
собака вівчарка, то моя сусідка ОСОБА_2
коли напивається залазить на дрова і
через паркан дратує собаку ...». «... Бо на
вулиці катається на автомобілі завжди
п'яна сусідка ...» такою, що є
неправдивою та принижує честь та
гідність ОСОБА_2.

Зобов'язано ОСОБА_1 спростувати
неправдиву інформацію, а саме: Крім
того дружина ОСОБА_3 постійно
знаходиться на підпитку, а іноді
напивається до безтями лається
нецензурними словами та погрожує мені
фізичною розправою ... ». «... У мене на
подвір'ї знаходиться собака вівчарка,
то моя сусідка ОСОБА_2 коли напивається
залазить на дрова і через паркан дратує
собаку ...». «... Бо на вулиці катається на
автомобілі завжди п'яна сусідка ...»
шляхом подачі до Кадомської сільської
ради заяви про спростування
неправдивої інформації та оголошення
її на сесії сільської ради наступного
змісту: «В моїй заяві, поданій 12.07.2013 р.
до Кадомської сільської ради, мною була
поширена неправдива інформація про
ОСОБА_2, а саме що вона постійно
знаходиться на підпитку, а іноді
напивається до безтями лається
нецензурними словами та погрожує мені
фізичною розправою, а також що ОСОБА_2
напивається залазить на дрова і через
паркан дратує собаку, катається на
автомобілі завжди п'яна. У зв'язку з цим
публічно приношу свої вибачення ОСОБА_2
за поширення неправдивої інформації та
приниження її честі та гідності.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 500
гривень в рахунок відшкодування
завданої їй моральної шкоди.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 114,70
грн. у відшкодування сплаченого
судового збору та відмовлено у вимогах
про стягнення витрат на правову
допомогу адвоката.

Не погодившись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в
якій, просив рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити по
справі нове рішення, яким відмовити в
задоволенні вказаного позову з підстав
неправильного застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
а також з підстав неповного з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи та невідповідності висновків
суду фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідь доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про задоволення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14
Пленуму Верховного Суду України від 18
грудня 2009 року „Про судове рішення у
цивільній справі" зазначено, що рішення
є законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до
статті 8 ЦПК, а також правильно
витлумачив ці норми. Обґрунтованим
визнається рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції не відповідає
зазначеним вимогам закону, виходячи з
наступного.

За змістом ст. ст. 94, 277 ЦК України, ст. 32
Конституції України, ст. 10 Конвенції
про захист прав людини і основних
свобод (далі - Конвенції), кожному
гарантується право на захист ділової
репутації та спростування
недостовірної інформації особою, яка
поширила таку інформацію.

Разом з тим, за змістом зазначеного
законодавства, кожному гарантується
право на свободу висловлення поглядів,
в тому числі право поширювати
інформацію без втручання органів
державної влади, за умови, що вони діють
добросовісно і надають правильну і
достовірну інформацію, не завдаючи при
цьому шкоди репутації окремих осіб і не
порушуючи їх прав.

Згідно зі ст. 47-1 Закону України «Про
інформацію» ніхто не може бути
притягнутий до відповідальності за
висловлення оціночних суджень.

Відповідно до ч. 1 ст.277 ЦК України
фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї та (або) членів її
сім'ї недостовірної інформації, має
право на відповідь, а також на
спростування цієї інформації.
Негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного.

Згідно п.4 ч.2 ст. 23 ЦК України моральна
шкода полягає у приниженні честі та
гідності фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної чи
юридичної особи.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.02.2009 року
№1 «Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної чи юридичної особи»,
недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало взагалі або які існували, але
відомості про них не відповідають
дійсності.

Звернувшись до суду з даним позовом,
позивач просила захистити її честь,
гідність, ділову репутацію,
посилаючись на те, що відповідач 12.07.2013
року ОСОБА_1 подав до Кадомської
сільської ради заяву яка була
проголошена на сесії ради 01.08.2013 року і
в якій поширена неправдива інформація
відносно неї, а саме, що позивач
постійно знаходиться на підпитку, а
іноді напивається до безтями лається
нецензурними словами та погрожує
відповідачу фізичною розправою, а
також що позивач напивається залазить
на дрова і через паркан дратує собаку,
катається на автомобілі завжди п'яна.

Судом першої інстанції встановлено та
визнається сторонами, що 12.07.2013 року
ОСОБА_1 подав до Кадомської сільської
ради заяву яка була проголошена на
сесії ради 01.08.2013 року.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що мало
місце розповсюдженням неправдивої
інформації про позивача, яке
спричинило моральну шкоду останній,
яка полягала у приниженні честі та
гідності згідно ст..23 ч.2 п.4 ЦПК України.

Проте колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції не враховано, що
відповідно до статті 40 Конституції
України усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

У п.16 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27.02.2009 року №1 «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної чи
юридичної особи» зазначено, що суди
повинні мати на увазі, що у випадку,
коли особа звертається до зазначених
органів із заявою, в якій міститься та
чи інша інформація, і в разі, якщо цей
орган компетентний перевірити таку
інформацію та надати відповідь, проте в
ході перевірки інформація не знайшла
свого підтвердження, вказана обставина
не може сама по собі бути підставою для
задоволення позову, оскільки у такому
випадку мала місце реалізація особою
конституційного права, передбаченого
статтею 40 Конституції, а не поширення
недостовірної інформації.

Судом не взято до уваги, що ОСОБА_1,
звертаючись із письмовою заявою до
голови Кадомської сільської ради
ОСОБА_5, не просив "проголошувати" цю
заяву на сесії ради, а просив підняті
ним у заяві питання щодо протиправної
поведінки сусідів розглянути на сесії
сільської ради та вжити необхідні
заходи.

Відповідно до виписки з рішення ХХХУІІ
сесії Кадомської сільської ради
Кагарлицького району Київської
області УІ скликання від 01.08.2013 року
прийнято рішення "Розглянувши заяву
жителя АДРЕСА_1 ОСОБА_1 сесія зобов'язує
ОСОБА_3 утримувати своїх собак на
прив'язі".

Оцінюючі дослідженні в судовому
засіданні докази, суд першої інстанції
не приділив належної уваги показам
свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
які були допитані за клопотанням
відповідача та дійшов
необґрунтованого висновку про те, що
останні не вказали конкретно коли
позивач перебувала в стані
алкогольного сп'яніння.

Поза уваги суду першої інстанції
залишились і ті обставини, що 29.10.2013
року постановою судді Кагарлицького
районного суду Київської області було
встановлено, що ОСОБА_2 19.10.2013 року
близько 17 год 30 хв., перебуваючи в
с.Калинівка Кагарлицького району по
вул.Калініна, 27, вчинила сварку з ОСОБА_1
в ході якої ображала його нецензурними
словами, чим порушила громадський
порядок та спокій громадян, вчинишви
дрібне хуліганство. ОСОБА_2 під час
розгляду справи свою вину визнала. Цією
ж постановою ОСОБА_2 визнано винною у
вчиненні право порушення,
передбаченого ст..173 КУпАП та піддана
адміністративному стягненню у вигляді
51 грн. штрафу.

Згідно з вимогами ст. 23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

При цьому, моральна шкода полягає в
тому числі у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначаються судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховується вимоги
розумності та справедливості.

У той же час згідно роз'яснень даних у п.
3 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 „Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

При цьому, моральна шкода може полягати
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, при настанні інших негативних
наслідків, тощо.

Згідно з п. 5 згаданої Постанови Пленума
Верховного Суду України відповідно до
загальних засад цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної шкоди
підлягають: наявність такої шкоди,
протиправність діяння заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою та протиправним діянням
заподіювача, вини останнього в її
заподіянні.

При вирішенні даної категорії спорів,
суд зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або витрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Колегія суддів вважає, що позивачу
необхідно також відмовити в частині
задоволення позовних вимог про
стягнення з відповідача на користь
позивача моральної шкоди у вказаному
розмірі, оскільки моральна шкода
полягає у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, проте з матеріалів справи
вбачається, що в частині позовних вимог
про спростування недостовірної
інформації відносно позивача
необхідно відмовити, а тому і в
задоволенні позову про стягнення з
відповідача на користь позивача суми
завданої моральної шкоди також
необхідно відмовити.

Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК
України колегія суддів вважає за
необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 витрати по сплаті судового
збору в сумі 114, 71 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
апелянта підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції в зв'язку з невідповідністю
висновків суду обставинам справи та
неправильним застосуванням судом норм
матеріального права скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кагарлицького районного суду
Київської області від 3 грудня 2013 року
скасувати та ухвалити по справі нове
рішення, яким в задоволенні позову
ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
витрати по сплаті судового збору в сумі
114, 71 грн. (сто чотирнадцять гривень
сімдесят одна копійка).

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :