У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука А.О
Нагорняка В.А.,

Маляренка А.В.,
Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
третя особа без самостійних вимог на
стороні позивача - ОСОБА_6, про знесення
самочинного будівництва, приведення
будинку у попередній стан та усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 23 вересня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Чернівецької області від 27
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_4 звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_5 про
знесення самочинного будівництва,
приведення будинку у попередній стан
та усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою.

ОСОБА_4 посилалась на те, що
відповідно до договору довічного
утримання від 22 жовтня 2007 року ВКА №
585344 вона є власником квартири АДРЕСА_1,
яка складається з двох житлових кімнат
загальною площею 42,40 кв. м. Власником
квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_5, власником
квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_6

Будинок АДРЕСА_1 складається з трьох
квартир та розташований на земельній
ділянці площею 0,0987 га, яка знаходиться
у спільній сумісній власності
власників квартир будинку.

Рішенням виконавчого комітету
Чернівецької міської ради від 22 січня
2008 року № 30/2 триквартирний будинок
АДРЕСА_1 був знятий з балансу житлового
фонду комунальної власності
територіальної громади м. Чернівців та
переданий у спільну власність
власникам даних квартир.

У липні 2011 року відповідачкою
ОСОБА_5 було розпочато самовільні
будівельні роботи з перепланування
своєї квартири шляхом будівництва
веранди та другого поверху.
Будівництво веранди здійснювалось за
рахунок самовільно зайнятої частини
земельної ділянки загального
користування, а будівництво другого
поверху здійснювалось за рахунок
самовільного зайнятого горища та
пошкодження покрівлі даху. Дані роботи
було розпочато без відповідної
дозвільно-погоджувальної
документації, тобто самочинно, що
засвідчується документами про
порушення вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності. Проведення
відповідачкою вказаних будівельних
робіт порушує її права як власника
квартири в даному будинку, будь-яких
погоджень ні вона, ні ОСОБА_6 ОСОБА_5
не надавали.

Будівельні роботи, які проводить
відповідачка, порушують вимоги щодо
інсоляції приміщень, оскільки
встановлена нею стіна на півтори цегли
виступає на веранду позивачки, чим
погіршує нормальне природне
освітлення до квартири. Вказувала, що
також ОСОБА_5 було самовільно
встановлено огорожу, яка заважає
вільно пересуватися та користуватись
спільною земельною ділянкою.

Враховуючи вказане, з урахуванням
уточнень позовних вимог позивачка
просила зобов'язати ОСОБА_5 знести
самочинне будівництво з перебудови
дерев'яної веранди на цегляну зі
збільшенням розмірів та влаштованим
під нею підвальним приміщенням та
надбудовою мансарди загальною площею
93,4 кв. м, а саме: знести цегляну
прибудову до квартири АДРЕСА_2, в якій
влаштовані кухня та коридор зі сходами
на мансардний поверх; знести надбудову
мансардного приміщення. Привести
одноповерховий будинок АДРЕСА_1 у
попередній стан, який існував до
початку самочинного будівництва,
відновивши дах будинку та опорні
конструкції будинку. Зобов'язати
відповідачку усунути перешкоди у
користуванні спільною земельною
ділянкою усіх співвласників, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, та
знести металеву огорожу довжиною 12 м,
висотою 2 м, яка встановлена всередині
подвір'я між квартирами АДРЕСА_1,
АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3). Зобов'язати
відповідачку усунути перешкоди у
користуванні спільним горищем будинку
АДРЕСА_1, забезпечивши вільний доступ
до нього.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 23 вересня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Чернівецької
області від 27 листопада 2013 року, позов
ОСОБА_4 задоволено. Зобов'язано
ОСОБА_5, яка проживає у АДРЕСА_2, знести
за спеціально розробленим та
погодженим проектом з відповідним
виконавським будівельним рівнем, з
виготовленням технологічної карти
демонтажу самочинного будівництва
існуючих конструкцій, самочинне
будівництво з перебудови дерев'яної
веранди на цегляну зі збільшенням
розмірів та влаштованим під нею
підвальним приміщенням та надбудовою
мансарди загальною площею 93,4 кв. м, а
саме: знести цегляну прибудову до
квартири АДРЕСА_2, в якій влаштовані
кухня та коридор зі сходами на
мансардний поверх; знести надбудову
мансардного приміщення, в об'ємі якого
влаштовано три кімнати та балкон, і які
незавершені будівництвом.

Зобов'язано ОСОБА_5 привести
одноповерховий будинок АДРЕСА_1 у
попередній стан, який існував до
початку самочинного будівництва,
відновивши дах будинку та опорні
конструкції будинку.

Зобов'язано ОСОБА_5 усунути
перешкоди у користуванні спільною
земельною ділянкою, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, та знести металеву
огорожу довжиною 12 метрів, висотою 2
метри, яка встановлена на подвір'ї між
квартирами АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, АДРЕСА_3.

Зобов'язано ОСОБА_5 усунути
перешкоди у користуванні спільним
горищем будинку АДРЕСА_1, забезпечивши
вільний доступ до нього.

Вирішено питання про стягнення
судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду, ухвалити нове
рішення про відмову у позові.

Обговоривши доводи касаційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають
вказаним вимогам.

Судами встановлено, що ОСОБА_4
відповідно до договору довічного
утримання від 22 жовтня 2007 року є
власником квартири АДРЕСА_1 загальною
площею 42,40 кв. м, житловою площею 27, 60 кв.
м.

Власником квартири АДРЕСА_2 є
ОСОБА_5 на підставі договору дарування
від 22 грудня 2003 року.

Власником квартири АДРЕСА_3 є
ОСОБА_6

Рішенням виконкому Чернівецької
міської ради від 22 січня 2008 року №
30/2 будинок за вищезазначеною адресою
знятий з балансу житлового фонду
комунальної власності територіальної
громади м. Чернівців разом з
допоміжними приміщеннями,
господарськими будівлями та спорудами
та переданий у власність власникам
квартир.

Відповідно до державного акта на
право власності на земельну ділянку
від 11 вересня 2009 року серії ЯД № 106892
земельна ділянка площею 0,0987 га
розташована по АДРЕСА_1, цільове
призначення якої - для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд,
належить на праві спільної власності
ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4

Постановою начальника Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Чернівецькій області про
накладення адміністративного
стягнення від 07 жовтня 2011 року № 222/11
ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної
відповідальності у вигляді штрафу у
розмірі 680 грн за здійснення
реконструкції квартири АДРЕСА_2 без
проектної документації та без
оформлення права на виконання
будівельних робіт.

Згідно з приписом начальника
управління Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Чернівецькій області від 14 жовтня
2011 року № 8/11 ОСОБА_5 зобов'язано негайно
припинити будівельні роботи, об'єкт
будівництва у строк до 14 листопада 2011
року привести у відповідність до
містобудівного законодавства.

Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи від
10 липня 2013 року № 833, виконаної
судовим експертом СП
«Західно-Український
Експертно-Консультативний Центр»
Юзвенко Р.В., самочинно збудована
веранда в квартирі АДРЕСА_2 знаходиться
на земельній ділянці, як відповідно до
державного акта на право власності на
земельну ділянку серії ЯД № 106892
належить ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4, площа
земельної ділянки, яку займає
побудована веранда по відношенню до
дерев'яної веранди, на 14,5 кв. м більша.
Підтверджено технічний висновок,
розроблений приватним підприємцем
ОСОБА_10, про відповідність
реконструкції квартири АДРЕСА_2
вимогам державних стандартів,
будівельних норм і правил. Виявлені
пошкодження квартири АДРЕСА_1, а саме:
тріщини опоряджувального шару стін та
стелі у кімнатах 1-3, 1-4 та забруднення в
них фарбувального шару стін та стелі
могли статися внаслідок проведення
будівельних робіт власниками
квартириАДРЕСА_2 та не проведенням
поточного ремонту в квартирі АДРЕСА_1
протягом тривалого часу. Реконструкція
веранди не вплинула на природне
освітлення кімнат квартири АДРЕСА_1
відповідає нормам інсоляції. На день
обстеження доступу до димохідних
каналів на мансардному поверсі не
існує, лише через квартиру АДРЕСА_2, для
подальшого обслуговування димохідних
каналів для квартири АДРЕСА_1 з
веранди в наявності є люк для виходу на
горище, в подальшому для очищення
димоходів в дерев'яних стінах квартири
АДРЕСА_4 необхідно влаштувати люки-лази
та доступ до димарів для квартир
АДРЕСА_1, АДРЕСА_3. Повернення до
першопочаткового стану веранди
потребуватиме спеціально розробленого
та погодженого проекту, відповідного
виконавського будівельного рівня з
виготовленням технологічної карти
демонтажу самочинного будівництва
існуючих конструкцій.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що самочинною добудовою веранди,
яка проведена відповідачкою, зайнята
земельна ділянка на 14,50 кв. м більше, ніж
займала дерев'яна веранда до
перебудови, добудова проведена без
згоди позивачки, прибудовою веранди
відповідачка замурувала вікна веранди
позивачки на 2 блоки, створила
перешкоди позивачці в обслуговуванні
своєї частини веранди, в приміщенні її
квартири з'явилися тріщини, чим
створено перешкоди позивачці у
користуванні та розпорядженні власним
майном.

Також суд виходив з того, що
відповідачкою на зазначеній ділянці,
яка належить на праві спільної
сумісної власності ОСОБА_6, ОСОБА_5 та
ОСОБА_4, встановлено огорожу на межі
квартир АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3, а
також побудовано веранду, яка згідно з
висновком судової
будівельно-технічної експертизи
займає площу на 14,50 кв. м більше ніж
попередня дерев'яна, цим самим обмежено
доступ позивачці до частини земельної
ділянки, що є порушенням її прав як
власника.

Крім того, суд посилався на те, що
відповідачка здійснила надбудову
мансарди, зайнявши частину горища
житлового будинку, та згідно з
висновком судової
будівельно-технічної експертизи
перекрила доступ до димохідних каналів
іншим співвласникам будинку, тим самим
створила перешкоди позивачці у
здійсненні права власності її
квартирою.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна, оскільки вони
зроблені судами без належного
з'ясування дійсних обставин справи,
прав та обов'язків сторін, оцінки
наданих ними доказів з огляду на
наступне.

Статтею 391 ЦК України встановлено,
що власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

За правилами ч. ч. 1, 4, 7 ст. 376 ЦК
України житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважається самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. Якщо власник
(користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

У п. 24 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» судам роз'яснено, що
знесення нерухомості, збудованої з
істотним відхиленням від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотним
порушенням будівельних норм і правил (у
тому числі за відсутності проекту),
можливе лише за умови, що неможлива
перебудова нерухомості відповідно до
проекту або відповідно до норм і
правил, визначених державними
правилами та санітарними нормами, або
якщо особа, яка здійснила (здійснює)
будівництво, відмовляється від такої
перебудови.

В інших випадках суд за позовом
відповідного державного органу чи
органу місцевого самоврядування може
на підставі ч. 7 ст. 376 ЦК України
зобов'язати забудовника здійснити
перебудову житлового будинку, будівлі,
споруди або іншого об'єкта нерухомості,
який побудовано чи будується з
істотними відхиленнями від проекту або
з істотним порушенням основних
будівельних норм і правил, у тому разі,
коли таке будівництво суперечить
суспільним інтересам, порушує права
інших осіб, коли порушення будівельних
норм і правил є істотним, а також є
технічна можливість виконати
перебудову.

Якщо технічна можливість
перебудови об'єкта нерухомості
відсутня або забудовник відмовляється
від такої перебудови, суд, незалежно
від поважності причин відмови, за
позовом зазначених органів або особи,
права чи інтереси якої порушено таким
будівництвом, ухвалює рішення про
знесення житлового будинку або іншого
нерухомого майна.

Відмовою забудовника від
перебудови слід вважати як його заяву
про це, так і його дії чи бездіяльність
щодо цього, вчинені до або після
ухвалення рішення суду про
зобов'язання здійснити перебудову.

Крім того, згідно з п. 25 указаної
постанови відхилення від проекту
забудови об'єкта нерухомості або від
вимог будівельних норм і правил, які не
є істотними, не порушують прав інших
осіб та інтересів суспільства, не
суперечать санітарно-технічним
вимогам і правилам експлуатації, не
впливають на міцність і безпечність
цього об'єкта (зокрема, відхилення у
житловому будинку від внутрішнього
планування зі збереженням чи незначним
відхиленням від установленого
проектом розміру житлової площі,
незначна зміна його зовнішніх
габаритів, місця розташування тощо), не
можуть бути підставою для задоволення
вимог про перебудову чи про знесення
об'єкта нерухомості.

Згідно з п. 5 зазначеної постанови та
відповідно до вимог статті 376 ЦК
України право на звернення до суду з
позовом про знесення самочинного
будівництва належить органу державної
влади або органу місцевого
самоврядування. У випадках порушення
прав інших осіб право на звернення до
суду належить і таким особам за умови,
що вони доведуть наявність порушеного
права (ст. 391 ЦК України ), а також
власнику (користувачу) земельної
ділянки, якщо він заперечує проти
визнання за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на його
земельній ділянці, права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно ( ч.
4 ст. 376 та ст. 391 ЦК України).

Суд не з'ясував питання щодо
можливості здійснення відповідачем
відповідної перебудови зведеної ним
споруди; не встановив, чи згодна особа,
яка здійснила самочинне будівництво,
провести його перебудову, не здобув
належних доказів відмови від
здійснення такої перебудови, а також не
вирішив питання про те, чи порушує
здійснене відповідачем будівництво
права позивачки у той спосіб, що тягне
за собою саме знесення будівництва, та
чи можливе здійснення усунення цих
перешкод в інший спосіб.

Вирішуючи спір, суд не звернув уваги
на те, що згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи від 10
липня 2013 року проведення перебудови
веранди з дерев'яної на цегляну з
влаштуванням монолітного перекриття,
під яким влаштований підвал, та
влаштуванням сходів по металевим
косоурам щодо можливості повернення
перебудови веранди в попередній стан з
урахуванням тих розмірів веранди, які
були до самочинного будівництва,
виконаного власниками квартири
АДРЕСА_2, вбачається недоцільним.

Повернення до першопочаткового
стану веранди потребуватиме
спеціально розробленого та
погодженого проекту, відповідного
виконавського будівельного рівня з
виготовленням технологічної карти
демонтажу самочинного будівництва
існуючих конструкцій. Знесення
самочинного будівництва може вплинути
на міцність та безпечність житлового
будинку АДРЕСА_1, так як будинок
побудований в 40-х роках минулого
століття і з моменту експлуатації у
ньому не проводився капітальний
ремонт.

Крім того, суд не врахував, що
вказаним висновком встановлено, що
реконструкція веранди не вплинула на
природне освітлення кімнат квартири
АДРЕСА_1 і відповідає нормам інсоляції
(п. п. 3.2 - 3.4 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові
будинки. Основні положення»).

За таких обставин ухвалені судами
першої та апеляційної інстанцій
рішення не можуть вважатися законними
і обґрунтованими, у зв'язку із чим
відповідно до ст. 338 ЦПК України їх слід
скасувати з передачею справи до суду
першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5
задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 23 вересня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Чернівецької області від 27 листопада
2013 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді:
А.О. Леванчук

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк

Г.В. Юровська

7

Справа № 6-53713св13

Головуючий у першій інстанції Ярема
Л.В.

Доповідач Нагорняк В.А.