У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М., суддів:
Висоцької В.С., Умнової О.В.,Гримич М.К.,
Фаловської І.М., розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: приватний
нотаріус Коростишівського
нотаріального округу ОСОБА_9, приватний
нотаріус Коростишівського
нотаріального округу ОСОБА_10, про
визнання заповіту недійсним, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Коростишівського районного суду
Житомирської області від 22 листопада
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Житомирської області від 13 січня
2014 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2012 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із вказаним вище позовом, у якому
просив визнати недійсним заповіт
посвідчений 27 серпня 2012 року
приватним нотаріусом Коростишівського
нотаріального округу ОСОБА_10,
підписаний замість заповідача ОСОБА_11
фізичною особою ОСОБА_12

Позовні вимоги обґрунтував тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача
ОСОБА_11 Після смерті батька, ОСОБА_6, як
спадкоємець першої черги за законом,
звернувся до приватного нотаріуса
Коростишівського нотаріального округу
ОСОБА_9 із заявою щодо оформлення
спадщини померлого, однак дізнався, що
на підставі відповідного заповіту від
27 серпня 2012 року, спадкоємцем
нерухомого майна померлого, а саме 54/100
частин житлового будинку АДРЕСА_1, є
дружина померлого від другого шлюбу
ОСОБА_7

Вважаючи, що оскаржуваний заповіт не
відповідає внутрішній волі заповідача
та не відповідає вимогам чинного
законодавства України, оскільки його
підписано сторонньою особою, в той час,
як заповідач мав змогу засвідчити
заповіт власним підписом, крім того,
текст заповіту не містить інших
обов'язкових атрибутів (відсутні
належні ідентифікаційні дані про
заповідача, особу на користь якої
видано заповіт та особу яка підписала
заповіт від імені заповідача), просив
задовольнити позов.

Рішенням Коростишівського районного
суду Житомирської області від 22
листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Житомирської області від 13 січня 2014
року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
і ухвалити у справі нове рішення про
задоволення позовних вимог,
посилаючись на порушення судами обох
інстанцій норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_11 До
нотаріальної контори з відповідними
заявами про прийняття спадщини
померлого звернулися: 30 серпня 2012 року
ОСОБА_6 (син померлого); 22 жовтня
2012 року ОСОБА_7 (дружина померлого); 22
жовтня 2012 року ОСОБА_8 (мати померлого),
яка відмовилася від своєї долі у
спадщині на користь ОСОБА_7

Також, в матеріалах справи міститься (а.
с. 102 т. 1) копія заповіту ОСОБА_11 на
користь ОСОБА_7 посвідченого 27 серпня
2012 року в хірургічному відділенні
Коростишівської районної лікарні (у
зв'язку з хворобою заповідача), зі
змісту якого вбачається, що заповідач
заповів ОСОБА_7 належні йому 54/100 частин
житлового будинку з надвірними
будівлями та земельну ділянку АДРЕСА_1.
Заповіт містить відомості, що його
прочитано особисто вголос заповідачем
в присутності ОСОБА_12, який підписав
заповіт замість ОСОБА_11, та нотаріуса
яким записано текст заповіту за
проханням заповідача з його слів.

В рамках розгляду справи було
проведено судово-медичну експертизу. З
висновку експертів Бюро
судово-медичної експертизи
Департаменту охорони здоров'я
Житомирської обласної ради
Міністерства охорони здоров'я України,
виданого 29 квітня 2013 року, вбачається,
що з врахуванням характеру
захворювання ОСОБА_11 з боку ротової
порожнини (рак язика), станом на 27
серпня 2012 року, останній не міг
самостійно, вголос прочитати будь-який
текст, в тому числі заповіт, оскільки
наявне у нього захворювання
прогресувало. Будь-яких фізичних
обмежень з боку опорно-рухового
апарату, в тому числі з боку верхніх
кінцівок у хворого не спостерігалося.
Станом на 27 серпня 2012 року ОСОБА_11
міг здійснювати самостійні свідомі
дії: вживати їжу, ставити підписи і т. д.

Ухвалюючи у справі судове рішення про
відмову в позові, суд першої інстанції,
з висновками якого погодився і
апеляційний суд, з урахуванням
свідчень заслуханих у судовому
засіданні свідків, в тому числі
експерта, дійшов до висновків, що за
формою оскаржуваний заповіт
відповідає приписам ст. ст.
1247, 1248, ч. 4 ст. 207 ЦК України та вимогам
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
№ 296/5 від 22 лютого 2012 року. Разом з тим,
суди дійшли до висновків про те, що
вказані вище висновки експертизи
спростовуються свідченнями свідків,
тому їх не взято до уваги при розгляді
справи.

Такі висновки судів не відповідають
принципам закріпленим ст. ст. 213, 214 ЦПК
України, а саме: рішення повинно бути
законним і обґрунтованим та
відповідати на питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин.

Чинним законодавством України
передбачена можливість запису
заповіту нотаріусом власноручно або за
допомогою загальноприйнятих технічних
засобів на прохання особи з її слів. У
такому випадку, повинно бути дотримано
двох обов'язкових умов, а саме: заповіт
має бути вголос прочитаний
заповідачем; заповіт має бути
підписаний заповідачем (ч. 2 ст. 1248 ЦК
України).

Разом з тим, загальними вимогами до
форми заповіту (ч. 2 ст. 1247 ЦК України)
передбачено що, якщо особа не може
особисто підписати заповіт, він
підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК
України, тобто, за дорученням фізичної
особи текст правочину у її присутності
підписує інша особа, якщо така особа у
зв'язку з хворобою або фізичною вадою
не може підписатися власноручно.
Підпис іншої особи на тексті правочину,
що посвідчується нотаріально,
засвідчується, в тому числі нотаріусом,
із зазначенням причин, з яких текст
правочину не може бути підписаний
особою, яка його вчиняє.

Відповідно до п. 6.3. Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого Наказом Міністерства
юстиції України № 296/5 від 22
лютого 2012 року, на документі може бути
засвідчена справжність підпису особи,
що підписалась за іншу особу, яка не
могла це зробити власноручно внаслідок
фізичної вади, хвороби або з інших
поважних причин. У цьому випадку
нотаріус установлює особу як того, хто
підписався, так і того, за кого ця особа
підписалася. Про причини, з яких
фізична особа, заінтересована у
вчиненні нотаріальної дії, не могла
підписати документ, зазначається в
посвідчувальному написі.

Запис оскаржуваного заповіту
проводився нотаріусом особисто, а не
заповідачем, а тому, у даному випадку
при оскаржувані законності заповіту в
рамках доводів позовної заяви, крім
іншого, доказуванню сторонами (ст. ст. 59,
60 ЦПК України), або спростуванню судом
(п. 3 ч. 1 ст. 215 ЦПК України), підлягають
наступні обставини:

- чи було заповіт вголос прочитано
заповідачем;

- чи унеможливлювали факт підписання
заповіту заповідачем особисто причини
вказані в заповіті, з яких фізична
особа, заінтересована у вчиненні
нотаріальної дії, не могла підписати
документ;

- чи установлено нотаріусом особу як
того, хто підписався, так і того, за кого
ця особа підписалася.

Як зазначено вище, згідно висновку
судово-медичної експертизи та свідчень
експерта, ОСОБА_11 міг самостійно
підписати заповіт і не міг весь текст
заповіту прочитати в голос, у зв'язку з
особливостями його захворювання.

В пункті 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 8 від 30
травня 1997 року «Про судову експертизу в
кримінальних і цивільних справах»
роз'яснено, що повторна експертиза
призначається, коли є сумніви у
правильності висновку експерта,
пов'язані з його недостатньою
обґрунтованістю чи з тим, що він
суперечить іншим матеріалам справи, а
також за наявності істотного
порушення процесуальних норм, які
регламентують порядок призначення і
проведення експертизи. Істотними
можуть визнаватися, зокрема, порушення,
які призвели до обмеження прав
обвинуваченого чи інших осіб.

При розгляді справи, судом першої
інстанції встановлено, що висновки
проведеної в рамках розгляду справи
експертизи суперечить іншим
матеріалам справи, а саме свідченням
допитаних в судовому засіданні
свідків. В такому випадку, за правилами
ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд був
зобов'язаний роз'яснити сторонам про
можливість проведення в рамках
розгляду справи повторної експертизи з
метою встановлення обставин, що мають
значення для правильного вирішення
спору, чого зроблено не було. Натомість,
районним судом безпідставно допущено
переоцінку висновків експерта та не
взято до уваги таких висновків при
ухваленні у справі судового рішення.

Також, районний суд не врахував вимоги
положень ч. 2 ст. 1248, ч. 2 ст.
1253 ЦК України, якими передбачено
обов'язкову присутність двох свідків
при неможливості заповідача через
фізичні вади самому прочитати заповіт.

Не спростовано судом першої інстанції
і доводів позивача щодо відсутності у
тексті заповіту ідентифікаційних
даних стосовно особи, яка підписалася
замість заповідача.

При розгляді справи судом першої
інстанції не застосовано норми
матеріального права, що підлягають
застосуванню до спірних правовідносин,
фактично, характеру правовідносин між
сторонами не встановлено, справу
розглянуто поверхнево, доводів
позивача не спростовано, крім того,
допущено вільне трактування висновків
проведеної у рамках розгляду справи
експертизи.

У порушення вимог ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд недоліків допущених
судом першої інстанції не виправив та
безпідставно залишив в силі рішення
районного суду.

Наведені обставини призвели до
ухвалення судами обох інстанцій
оскаржуваних в касаційному порядку
судових рішень, які законними і
обґрунтованими визнати неможна, тому
такі судові рішення підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Коростишівського районного
суду Житомирської області від
22 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Житомирської
області від 13 січня 2014 року
скасувати, а справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук Судді:В.С.
Висоцька М.К. Гримич О.В. Умнова І.М.
Фаловська