УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Мазур Л.М., Макарчука М.А.,
Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за заявою ОСОБА_4 про
перегляд у зв'язку з нововиявленими
обставинами рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від
13 лютого 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до приватного акціонерного
товариства «Українські радіосистеми»
про стягнення відшкодування за
затримку виплати при звільненні,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 03 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із позовом до приватного
акціонерного товариства «Українські
радіосистеми» (далі - ПАТ «Українські
радіосистеми»), в якому просив стягнути
із відповідача на його користь
компенсацію за невикористану
відпустку в сумі 1 824 грн.

На обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що з 16 грудня 2009 року
по 25 травня 2011 року перебував з
відповідачем у трудових відносинах.

Вказав, що 25 травня 2011 року його було
звільнено із займаної посади у зв'язку
зі скороченням штату, проте при
звільненні йому не було виплачено
компенсацію за невикористані 10 днів
відпустки, на які він мав право як
донор.

Позивач зазначив, що після
неодноразових звернень до
правоохоронних та контролюючих
органів відповідач перерахував на його
пластикову карту компенсацію за
невикористані 10 днів відпустки в сумі 1
032 грн 19 коп., але із запізненням.

Враховуючи вищевикладене просив
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 28 листопада
2012 року позов ОСОБА_4 задоволено
частково.

Поновлено ОСОБА_4 строк звернення до
суду із вказаним позовом.

Стягнуто з ПАТ «Українські
радіосистеми» на користь ОСОБА_4 1 507 грн
50 коп. у рахунок відшкодування за
затримку виплати компенсації за
невикористані дні відпустки донора.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 13 лютого
2013 року апеляційну скаргу ПАТ
«Українські радіосистеми» задоволено,
рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 28 листопада 2012
року скасовано та ухвалено нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду апеляційної інстанції із заявою
про перегляд у зв'язку з нововиявленими
обставинами рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 13 лютого
2013 року.

Як на підставу перегляду посилався на
рішення Конституційного Суду України
від 15 жовтня 2013 року у справі № 1-18/2013.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 03 грудня
2013 року заяву ОСОБА_4 про перегляд у
зв'язку з нововиявленими обставинами
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від
13 лютого 2013 року залишено без
задоволення.

Не погоджуючись із ухвалою суду
апеляційної інстанції ОСОБА_4
звернувся із касаційною скаргою, в якій
посилаючись на неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
просив скасувати рішення суду
апеляційної інстанції від 03 грудня 2013
року та від 13 лютого 2013 року і залишити
в силі рішення суду першої інстанції
від 28 листопада 2012 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги
та заперечення ПАТ «Українські
радіосистеми» на касаційну скаргу,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи
без задоволення заяву ОСОБА_4 про
перегляд у зв'язку з нововиявленими
обставинами рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 13 лютого
2013 року, керувався
положеннями ч. 2 ст. 365 ЦПК України та
дійшов обґрунтованого висновку, що
рішення Конституційного Суду України
від 15 жовтня 2013 року не є
підставою для зміни чи скасування
оскаржуваного рішення суду, оскільки
носить характер офіційного тлумачення
положення частини другої статті 233
КЗпП; крім того апеляційний суд
правильно зазначив, що рішенням
Конституційного Суду України від 15
жовтня 2013 року не встановлено
неконституційності закону чи окремої
норми права.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судом
апеляційної інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом апеляційної
інстанції були дотримані норми
матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків суду
апеляційної інстанції, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваної ухвали.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 03 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Л.М. Мазур М.А. Макарчук А.В. Маляренко