У Х В А Л А

Іменем України

13 лютого 2014 року
м.
Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого - Бондаренка Ю.О.,

суддів - Собослой Г.Г., Куцина М.М.,

при секретарі - Чейпеш Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення
Виноградівського районного суду
Закарпатської області від 08 листопада
2013 року, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_1, ОСОБА_2
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору -
Державна міграційна служба
Виноградівського РВ ГУ ДМС в
Закарпатській області про визнання
недійсною прописки ОСОБА_4 та
скасування реєстраційного талону,
оформленого ОСОБА_3.

Позовні вимоги мотивували тим, що їхній
син ОСОБА_3 не будучи власником
квартири, прописав у 2002 році без їхньої
згоди, як власників, свою дружину
ОСОБА_4 в квартирі по АДРЕСА_1. На даний
час шлюб між їхнім сином ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 рішенням Виноградівського
районного суду від 28.01.2013 року
розірвано.

Рішенням Виноградівського районного
суду Закарпатської області від 08
листопада 2013 року у задоволенні позову
ОСОБА_1, ОСОБА_2 - відмовлено. Стягнуто з
позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 судові
витрати у розмірі 4 950,00 гривень.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, позивачі подали апеляційну
скаргу, якою просять рішення
Виноградівського районного суду
Закарпатської області від 08 листопада
2013 року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким їхній позов задовольнити,
оскільки вважають таке рішення суду
незаконним та необґрунтованим,
посилаючись на неповноту з'ясування
обставин, невідповідність висновків
суду фактичним обставинам справи та
ухваленим з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2
апеляційну скаргу з наведених підстав
підтримали, при цьому пояснили, що
відповідачку необхідно виписати,
оскільки вона претендує на частину їх
житла.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
не заперечив щодо задоволення
апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується апеляційна скарга,
об'єктивно оцінивши докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд приходить до
наступного висновку.

У відповідності до ч.1 ст.303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення з одних лише формальних
міркувань.

Відмовляючи у задоволені позову
ОСОБА_1, ОСОБА_2 суд першої інстанції,
виходив з того, що вимоги про визнання
та скасування прописки та талону про
реєстрацію місця проживання не
відповідають вимогам чинного
законодавства і не можуть бути
задоволені в судовому порядку.

З таким висновком Виноградівського
районного суду Закарпатської області
від 08 листопада 2013 року погоджується
апеляційний суд, оскільки він
ґрунтується на матеріалах справи та
відповідає вимогам цивільного
процесуального законодавства України.

Так Конституційний Суд України 14
листопада 2001 року визнав інститут
прописки неконституційним. Законом
України від 11.12.2003 № 1382-IV «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», була введена
реєстрація за місцем проживання або
місцем перебування.

Згідно ст.33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання.

Відповідно до ст.2 Закону України від 11
грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» реєстрація місця
проживання чи місця перебування особи
або її відсутність не можуть бути
умовою реалізації прав і свобод,
передбачених Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України, або
підставою для їх обмеження.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 01
листопада 1996 року № 9 «Про застосування
Конституції України при здійсненні
правосуддя» при розгляді спорів про
право користування жилим приміщенням
необхідно брати до уваги, що ст.33
Конституції гарантує кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, свободу пересування
та вільний вибір місця проживання. Це
означає, що наявність чи відсутність
прописки самі по собі не можуть бути
підставою для визнання права
користування жилим приміщенням за
особою, яка там проживала чи вселилась
туди як член сім'ї наймача (власника)
приміщення, або ж для відмови їй у
цьому.

У відповідності до вимог ст.7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» зняття з реєстрації місця
проживання здійснюється, в тому числі
на підставі: судового рішення, яке
набрало законної сили, про позбавлення
права власності на житлове приміщення
або права користування житловим
приміщенням, про виселення, про
визнання особи безвісно відсутньою або
оголошення її померлою.

Виходячи зі змісту зазначеної норми
права, поняття «зняття з реєстрації»
нерозривно пов'язане з поняттям
«житлові права» (право власності на
житлове приміщення, право користування
житловим приміщенням, визнання особи
такою, що втратила таке користування,
виселення із займаного приміщення та
інше).

У зв'язку із цим, відповідно до ст.16 ЦК
України вимоги про зняття особи з
реєстрації за місцем проживання
можливе лише при вирішенні спору про
житлові права. При цьому необхідно
врахувати, що відповідно до ст.7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні», питання про зняття з
реєстрації особи за місцем проживання
взаємопов'язане і залежать від
вирішення питання про житлові права
особи, які регулюються нормами
житлового і цивільного законодавства
(ст.ст.71, 72, 156 Житлового кодексу України;
ст.405 ЦК України).

Таким чином, вирішення питання про
зняття з реєстраційного обліку без
вирішення у встановленому законом
порядку з дотриманням положень ст.11
Цивільного процесуального кодексу
України (далі - ЦПК України) питання про
наявність чи відсутність у особи
житлових прав не є належним способом
захисту.

З врахування викладеного суд першої
інстанції, в межах заявлених вимог,
повно та всебічно дослідив обставини
справи, дав належну оцінку доказам, які
надали сторони, дійшов правильного,
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову про визнання недійсною прописки
та скасування реєстрації, а доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення цього
спору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст.218, 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, -
відхилити.

Рішення Виноградівського районного
суду Закарпатської області від 08
листопада 2013 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
його проголошення та може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді: