АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І., Перепелюк Л.М.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю ОСОБА_1 та її представника
ОСОБА_2, представника публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» Бацей Т.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» про
розірвання кредитного договору за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в
інтересах ОСОБА_1, на рішення
Шевченківського районного суду міста
Чернівці від 20 грудня 2013 року,

встановила:

В серпні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом.

Просила розірвати кредитний договір
від 7 червня 2006 року укладений між
ОСОБА_1 та публічним акціонерним
товариством комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») у зв'язку з істотним
порушенням умов договору з боку
відповідача.

Посилалася на те, що 7 червня 2006 року між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали
кредитний договір. Відповідно до умов
вказаного договору позивачка отримала
кредит в розмірі 148 000 доларів США на
строк з 7 червня 2006 року по 4 червня 2021
року для придбання житлового будинку,
що знаходиться по вулиці Печенізькій,
1-А в місті Чернівці. Погашення суми
кредиту повинно було відбуватися
шляхом внесення ОСОБА_1 платежу у
розмірі 2102,95 доларів США щомісяця під
нуль відсотків за дострокове погашення
кредиту.

Протягом періоду з 7 червня 2006 року по 16
липня 2012 року відповідач безпідставно
збільшив розмір тіла заборгованості з
145 757,10 доларів США до 291 514 доларів США
без відповідних правових підстав.

Крім того, банк неодноразово порушував
умови кредитного договору, зараховував
сплачені платежі пізніше для їх
фактичного надходження, нараховував
відсотки за користування кредитом у
більшому розмірі, ніж передбачено
договором, а також безпідставно
нарахував пеню та штрафні санкції за
періоди в яких боржник не мав
простроченої заборгованості.

На запити позивачки щодо отримання
інформації що стосується розміру
заборгованості та порядку зарахування
щомісячних платежів за вищевказаним
кредитним договором банк вказану
інформацію не надав, чим порушив її
права.

Вказані порушення призвели до
неможливості виконання кредитний
зобов'язань з боку позивачки у зв'язку
із створенням істотних перешкоди зі
сторони відповідача.

Рішенням Шевченківського районного
суду міста Чернівці від 20 грудня 2013
року в позові ОСОБА_1 до ПАТ КБ
«ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, який діє
за довіреністю в інтересах ОСОБА_1,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити.

Посилається на те, що суд першої
інстанції допустив порушення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у розгляді справи,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
виходив з того, що банк здійснює
нарахування відсотків виходячи з
фактичної кількості днів користування
позичальником кредитними грошима.

Після внесення коштів ОСОБА_1 на
погашення кредитної заборгованості
вони направлялися спочатку на
погашення в порядку черговості пені,
комісії, відсотків та тіла кредиту.
Кожного разу після отримання коштів
банком зменшувалося тіло кредиту
порівняно із попередньою датою.

Відповідно до умов договору, якщо дата
погашення кредиту й/або його сплати
відсотків за користування кредитом,
винагороди, комісії, пені відповідно до
даного договору випадає на святковий
або вихідний день, зазначені платежі
повинні бути здійсненні в операційний
день, що передує вихідному або
святковому дням.

ПАТ КБ «ПриватБанк» на запити про
отримання інформації не надав
позивачці належної та вичерпної
інформації про стан заборгованості та
порядок зарахування платежів на
погашення заборгованості, однак
зазначене порушення не є істотним
порушенням норм кредитного договору та
не є таким, що тягне з собою його
розірвання.

Кредитний договір від 7 червня 2006 року
укладений між сторонами відповідає
вимогам цивільного законодавства.

Позивачкою не доведено наявність умов
за яких кредитний договір має бути
розірваний.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними.

Так, пунктом 1 частини 1 статті 611 ЦК
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
розірвання договору.

Згідно частин 1, 2 статті 651 ЦК України
зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним та обґрунтованим, а за змістом
має містити встановлені судом факти і
відповідні їм правовідносини. При
встановленні фактів суд оцінює
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи
рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи і це
вірно встановлено судом першої
інстанції 7 червня 2006 року ОСОБА_1 та ПАТ
КБ «ПриватБанк» уклали кредитний
договір. Відповідно до умов вказаного
договору ОСОБА_1 отримала кредитні
кошти в сумі 148 000 доларів США на
придбання будинку, а також у розмірі 24
225 доларів США на сплату страхових
платежів, зі сплатою за користування
кредитом процентів у розмірі 1 відсоток
на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом та
винагороди щомісяця в період сплати у
розмірі 0,21 відсотків від суми виданого
кредиту (а.с.12-16).

26 січня 2012 року сторони уклали
додаткову угоду до кредитного договору
від 7 червня 2006 року (а.с.16-17).

Колегія суддів вважає вірним висновок
суду про те, що позивачкою не надано
належних та допустимих доказів, що
підтверджують факт істотного
порушення ПАТ КБ «ПриватБанк»
кредитного договору, та що такі
порушення значною мірою позбавилиюбюб
боржника того, на що вона розраховувала
при укладенні такого договору.

Враховуючи зазначені вище обставини
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому його слід
залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Зокрема, помилковими є доводи
апеляційної скарги про те, що суд
першої інстанції ухвалюючи рішення у
справі не врахував тієї обставини, що
ПАТ КБ «ПриватБанк» допустив істотні
порушення умов кредитного договору.

Згідно частини 2 статті 651 ЦК України
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

Колегія суддів вважає, що позивачка не
надала суду належні та допустимі
докази, які би підтверджували той факт,
що відповідач допустив істотні
порушення умов договору, які значною
мірною позбавили позивачку того, на що
вона розраховувала при укладенні
договору.

Зокрема не є істотним порушення
кредитного договору ненадання банком
на запити позивачки належної та
вичерпної інформації про стан
заборгованості та порядок зарахування
платежів на погашення заборгованості.

Апелянт також не врахувала , що 26 січня
2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ
«ПриватБанк» була укладена додаткова
угода до кредитного договору від 7
червня 2006 року (а.с. 16, 17). Згідно пункту 1
додаткової угоди сторони домовились
про зменшення суми заборгованості, яка
виникла в період з дати надання
позичальнику кредиту до дати
підписання додаткової угоди.

За таких обставин посилання позивачки
на порушення банком умов договору, які
мали місце в період з 2007 по 2009 роки є
безпідставними.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в
інтересах ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду міста Чернівці від 20 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з моменту її вступу в законну силу.

Головуючий

Судді: