Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області у складі:
головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В.,
Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання
Ковальчук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду в м. Рівному цивільну справу за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю «Авто
Просто» на рішення Рівненського
міського суду від 21 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства
з обмеженою відповідальністю «Авто
Просто» про визнання угоди недійсною
та стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и л а :

16 вересня 2013 року ОСОБА_1 звернувся в
суд з позовом до ТзОВ «Авто Просто» про
визнання угоди недійсною та стягнення
грошових коштів. Посилаючись на ст. 203,
ч. 1 ст. 215 ЦК України, п. 7 ч. 3 та ч. 6 ст. 19
Закону України «Про захист прав
споживачів», позивач просив суд угоду
№ 341309 від 23 січня 2011 року, яка була
укладена ним із ТОВ «Авто Просто»,
визнати недійсною та стягнути з
відповідача 18429 грн. 59 коп., що були
передані ним відповідачу на виконання
цієї угоди.

Рішенням Рівненського міського суду
від 21 листопада 2013 року позов
задоволено.

В поданій на це рішення апеляційній
скарзі відповідач посилався на те, що
місцевий суд при вирішенні спору не
врахував того, що ТОВ «Авто Просто»
надає свої послуги на підставі Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг» в редакції від 2
червня 2011 року № 3462-IV, в якому пунктом
11-1 ч. 1 ст. 4 передбачено адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів у групах. Висновок суду першої
інстанції про те, що оспорювана угода
вводить в оману споживача, є
помилковим.

23 січня 2011 року між ОСОБА_1 і ТОВ «Авто
Просто» було укладено угоду № 341309,
предметом якої було надання послуг
системи «Авто Так», спрямованих на
придбання автомобіля. Стаття 2 угоди
гарантує надання учаснику права на
отримання автомобіля за умови
виконання ним усіх зобов'язань, що
передбачені угодою. Стаття 3 покладає
на «Авто Просто» зобов'язання
забезпечити отримання автомобіля
учасником системи згідно з умовами
угоди.

Оспорюваний правочин сторін у
розумінні п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України
«Про захист прав споживачів» не можна
вважати пірамідальною схемою.
Предметом діяльності ТОВ «Авто Просто»
є надання фінансових послуг з
адміністрування фінансових активів
для придбання автомобілів в групах.

За системою «Авто Так» станом на
вересень 2013 року видано 5062 автомобілів.

Послуги, що надаються ТОВ «Авто
Просто», узгоджуються із положеннями
Закону України «Про фінансові послуги
та державне регулювання ринків
фінансових послуг» і розпорядженням
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг, № 1676 від 9 жовтня 2012
року «Про затвердження Ліцензійних
умов провадження діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах».

ТОВ «Авто Просто» включено до реєстру
фінансових установ та отримано
ліцензію згідно з Ліцензійними умовами
на провадження діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

11 вересня 2013 року Верховний Суд України
скасував ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28 листопада 2012 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ТОВ «Авто Просто» про визнання угоди
недійсною, відшкодування майнової та
моральної шкоди. У своїй постанові
Верховний Суд України зробив правовий
висновок, відповідно до якого ТОВ «Авто
Просто» не здійснює діяльність,
заборонену п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України
«Про захист прав споживачів».

Покликаючись на ці обставини,
відповідач просив апеляційний суд
рішення суду першої інстанції
скасувати й ухвалити у справі нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі і
з'явилися в судове засідання,
перевіривши подані докази та доводи
апелянта, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а ухвалене
місцевим судом рішення скасуванню з
ухваленням у справі апеляційним судом
нового рішення з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України
встановлено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1
суд першої інстанції виходив з того, що
укладений між сторонами договір
суперечить умовам ст. 19 Закону України
"Про захист прав споживачів" унаслідок
здійснення ТОВ "Авто Просто" нечесної
підприємницької практики, яка носить
ознаки пірамідальної схеми, та є таким,
що містить несправедливі умови, а тому
ця угода підлягає визнанню недійсною
із застосуванням правових наслідків
недійсності правочину.

Проте погодитися з такими висновками
місцевого суду не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 23
січня 2011 року між ОСОБА_1 і ТОВ «Авто
Просто» було укладено договір № 341309 з
додатками № 1, № 2 і № 4, предметом якого
було надання позивачу послуг з
адміністрування системи, яка умовно
називається «Авто Так», з метою
придбання легкового автомобіля KIA SOUL
вартістю 126400 грн. у групі.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до положень, закріплених у
ч. 1, п. 7 ч. З, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів», забороняється
здійснення нечесної підприємницької
практики. Нечесна підприємницька
практика включає в себе будь-яку
діяльність (дії або бездіяльність), що
вводить споживача в оману або є
агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7
ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як
такі, що вводять в оману, утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Таким чином, Законом України «Про
захист прав споживачів» закріплена
можливість визнання недійсними
правочинів, здійснених із
використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає, зокрема, у введенні в оману
споживачів шляхом залучення їхніх
коштів з метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі
нормативне визначення поняття
«пірамідальної схеми» не надано, однак
визначені ознаки, які відносять
діяльність суб'єкта підприємництва до
«пірамідальної схеми».

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів» дає підстави
для висновку, що поняття «пірамідальна
схема» у розумінні цієї норми має такі
обов'язкові ознаки: а) здійснення
сплати за можливість одержання
учасником компенсації; б) компенсація
надається за рахунок залучення
учасником інших споживачів схеми; в)
відсутність продажу або споживання
товару.

Отже, для кваліфікації «пірамідальної
схеми» необхідна наявність усіх
зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак
виключає можливість визнання схеми як
«пірамідальної», тобто такої, що
порушує норми чинного законодавства
України.

Так, пірамідальній схемі властива
сплата за можливість одержання окремим
учасником компенсації, яка повинна
надаватися за рахунок залучення цим
учасником схеми інших споживачів.

У той самий час предметом угоди сторін,
укладеної в рамках функціонування
системи придбання автомобілів у групах
«АвтоТак», є надання учаснику програми
адміністративних послуг, у тому числі
фінансового характеру, з метою
придбання ним автомобіля.

Відповідно до ст. 2 Угоди ТОВ «Авто
Просто» гарантує надання кожному
учаснику права на отримання автомобіля
за умови виконання ним усіх
зобов'язань, передбачених Угодою.

Статтею 3 Угоди передбачено, що ТОВ
«Авто Просто» зобов'язується
забезпечити отримання учасником
автомобіля згідно з умовами Угоди. При
цьому відповідно до ст. 8.2 додатку № 2 до
Угоди поняття «право на отримання
автомобіля» означає право учасника
одержати власне автомобіль та
обов'язок товариства передати
автомобіль у зазначений термін, якщо
учасник на момент фактичної передачі
автомобіля належно виконує свої
зобов'язання. Водночас ТОВ «Авто
Просто» зобов'язане надіслати
постачальнику замовлення на передачу
автомобіля учаснику протягом 5
робочих днів після того, як учасник, в
якого виникло право на одержання
автомобіля, здійснить відповідні
платежі.

Відповідно до Угоди між ТОВ «Авто
Просто» та виробником (дистриб'ютором
чи імпортером) останній протягом 30
календарних днів з дня отримання
замовлення зобов'язаний передати
автомобіль учаснику, який одержав
право на отримання автомобіля (п. 8.1
додатку № 2).

Передбачені Угодою умови дозволяють
учаснику сплачувати ціну автомобіля
невеликими щомісячними внесками, які
названі в Угоді «Чисті внески» або
«Внесок в оплату товару».

Відповідно до розділу 1 «Визначення
термінів» додатку № 2 до Угоди «Цілий
Чистий внесок - це частина щомісячного
повного внеску, який використовується
для оплати автомобіля. Половинний
Чистий внесок - це половина цілого
чистого внеску».

Згідно з п. 2.6 ст. 2 додатку № 2 до Угоди
чисті внески, сплачені учасником у
встановлені строки та відповідно до
поточної ціни автомобіля, дійсної на
момент сплати, зараховуються як
відсоток від вартості автомобіля, що у
свою чергу є оплатою за товар -
автомобіль.

Тобто в Угоді чітко передбачено, що
споживач оплачує кожного місяця
частину ціни автомобіля. Крім того,
сплачені чисті внески перерахунку (у
зв'язку зі зміною ціни автомобіля) не
підлягають. Після одержання автомобіля
та реєстрації його на своє ім'я
споживач зобов'язаний і надалі
сплачувати кошти за автомобіль до
повної його оплати - 100% від ціни
автомобіля.

Отже, Угодою передбачена щомісячна
сплата внесків за (товар) автомобіль,
який передається споживачеві в рамках
укладеної Угоди, а не за можливість
одержання права на купівлю товару.

Споживач, який виконав усі умови угоди,
має повне право вимагати від ТОВ «АВТО
ПРОСТО» виконання свого зобов'язання, а
саме: оплатити продавцю вартість
автомобіля та передати автомобіль
споживачу незалежно від того, чи
сплачують кошти інші споживачі.

За системою придбання автомобілів у
групах «АвтоТак» кожний з учасників,
який належним чином виконує
зобов'язання за Угодою, отримує
автомобіль через механізм,
передбачений в Угоді, оскільки система
функціонує таким чином, що кількість
учасників групи, яким надається право
на отримання автомобіля, відповідає
кількості автомобілів, яку можна
придбати за рахунок Чистого Фонду
групи, створеного за рахунок
щомісячних внесків учасників групи (п.
1.2 ст. 1, п. 4.1 ст. 4 додатку № 2 до Угоди).

За таких обставин висновок суду першої
інстанції про те, що діяльність ТОВ
«Авто Просто» за Угодою сторін є
функціонуванням «пірамідальної
схеми», суперечить змісту п. 7 ч. 3 ст. 19
Закону України «Про захист прав
споживачів» у зв'язку із відсутністю
головних ознак «пірамідальної схеми» -
безтоварність та сплати компенсації
одним учасником за рахунок інших,
оскільки за схемою придбання товарів у
групах придбавають товар усі учасники
за рахунок об'єднання внесків кожного з
них. Різниця між споживачами -
учасниками схеми є тільки в часі
одержання автомобіля кожним із них, за
умови виконання своїх зобов'язань.

Крім того, для віднесення схеми до
пірамідальної необхідно врахувати й
інші норми чинного законодавства
України, що регулюють спірні
правовідносини, оскільки діяльність
ТОВ «Авто Просто» з адміністрування
фінансових коштів підпадає під поняття
«фінансова послуга».

Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України
«Про фінансові послуги та регулювання
ринків фінансових послуг» під поняттям
«фінансова послуга» розуміється
операція з фінансовими активами, що
здійснюється в інтересах третіх осіб
за власний рахунок чи за рахунок цих
осіб, а у випадках, передбачених
законодавством - і за рахунок залучених
від інших осіб фінансових активів з
метою отримання прибутку або
збереження реальної вартості
фінансових активів.

Проте місцевий суд зазначених вимог
закону не врахував і до спірних
правовідносин їх не застосував.

Відповідно до додатку № 2 Угоди система
«АвтоТак» - це торговельна марка,
зареєстрована згідно із
законодавством України, яка
використовується для позначення
послуг ТОВ «Авто Просто» з
адміністрування системи придбання
автомобілів у групах. Кожна укладена
угода включається в групу, кожній
сформованій групі надається
порядковий номер, кожному учаснику
системи - порядковий номер його в групі.
Після формування групи учасників
залучення інших учасників не
відбувається. Право на отримання
автомобіля здійснюється в порядку,
передбаченому Угодою (ст. ст. 5, 6 додатку
№ 2 до Угоди), і відповідно до платежів,
здійснених самим учасником, а не
відповідно до платежів, здійснених
іншими учасниками групи.

Отже, отримання кожним споживачем
автомобіля здійснюється виключно
відповідно до платежів, здійснених ним
самим, і незалежно від платежів інших
клієнтів відповідача.

Ураховуючи те, що ТОВ «Авто Просто»
отримало відповідний дозвіл (ліцензію)
на здійснення діяльності (надання
фінансової послуги) щодо «придбання
товарів у групах» у Нацкомфінпослуг,
яка здійснює державне регулювання у
сфері ринків фінансових послуг, є
підстави зробити висновок про те, що
така діяльність здійснюється
товариством легітимно, у тому числі і
до введення законом ліцензування такої
діяльності.

Тобто, якщо укладений сторонами
правочин передбачає одержання
споживачем необхідного йому товару,
визначає умови (схему фінансування
тощо), за яких такий товар може бути
одержаний (у тому числі закріплює
відповідні права та обов'язки сторін),
то до такого правочину не може бути
застосовано визначення «пірамідальної
схеми».

Наведене дозволяє визнати, що висновок
місцевого суду щодо пірамідальності
схеми придбання товарів у групах, який
ґрунтується тільки на факті
неотримання автомобілів усіма
учасниками групи одночасно, а лише
окремими учасниками й у певній
послідовності, є помилковим.

Помилковим є й висновок суду про
введення позивача в оману з підстав
оплати ним не самого товару, а права
купівлі товару та відсутності
залучення власних коштів відповідача.

Такий висновок суперечить нормам
чинного законодавства й суті самого
правочину, визначеного в ч. 5 ст. 1 Закону
України «Про фінансові послуги та
регулювання ринків фінансових послуг».

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 230 ЦК
України обман має місце, якщо сторона
заперечує наявність обставин, які
можуть перешкодити вчиненню правочину,
або якщо вона замовчує їх існування.

З матеріалів справи вбачається, що під
час укладення Угоди ОСОБА_1 отримав
примірник Угоди та додатки до неї, які
містять опис послуг ТОВ «Авто Просто».

Відповідно до ст. 10 Угоди підписання
цієї Угоди та додатків до неї є
підтвердженням факту ознайомлення,
розуміння сторонами її умов та згоди
сторін з усіма визначеннями, умовами та
змістом Угоди й додатків до неї.

Згідно з п. 13.8 ст. 13 додатку № 2 до Угоди
учаснику надається 7 днів для того, щоб
він міг детально ознайомитися з Угодою
та прийняти її чи відмовитись від
участі в системі «АвтоТак». При цьому в
разі розірвання Угоди протягом семи
днів з дати її підписання учаснику
повертається сума всіх коштів,
внесених ним на рахунок ТОВ «Авто
Просто». Для цього необхідно письмово
повідомити ТОВ «Авто Просто» про
розірвання Угоди.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 із заявою про розірвання Угоди в
семиденний термін до ТОВ «Авто Просто»
не звертався, що свідчить про його
розуміння та згоду з усіма її умовами.

Таким чином, висновок суду про
наявність обману та ознак
«пірамідальної схеми» у діях ТОВ «Авто
Просто» під час укладення Угоди є
помилковим і не узгоджується з
положеннями п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України
«Про захист прав споживачів» у
взаємозв'язку з нормами Закону України
«Про фінансові послуги та регулювання
ринків фінансових послуг».

Крім того, ухвалюючи рішення, суд
дійшов висновку про те, що укладена
сторонами Угода порушує права
позивача, оскільки містить шкідливі
для нього умови, проте при цьому не
встановив у чому саме полягає
несправедливість окремих положень
Угоди.

Зазначивши, що підставою недійсності
Угоди є несправедливість умов Угоди,
суд послався на норму ч. 6 ст. 19 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яка регулює питання недійсності угоди
у зв'язку зі здійсненням нечесної
підприємницької практики
(недобросовісна конкуренція та
діяльність (дії або бездіяльність), що
вводить споживача в оману або є
агресивною).

Відповідно до ч. 2 ст. 18 цього Закону
умови договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України
«Про захист прав споживачів», можна
дійти висновку, що для кваліфікації
умов договору несправедливими
необхідна наявність одночасно таких
ознак: по-перше, умови договору
порушують принцип добросовісності (п. 6
ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України);
по-друге, умови договору призводять до
істотного дисбалансу договірних прав
та обов'язків сторін; по-третє, умови
договору завдають шкоди споживачеві.

Суд зазначених положень не врахував та
не вказав, на підставі яких ознак,
зазначених у ч. 2 ст. 18 Закону України
«Про захист прав споживачів», умови
договору ним визначені як
несправедливі та чи тягне
несправедливість цих умов недійсність
договору в цілому.

За таких обставин, висновки суду першої
інстанції про наявність підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_1, не
відповідають фактичним обставинам
справи та не ґрунтуються на вимогах
чинного законодавства.

У зв'язку з наведеним оскаржуване
рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК
України, через що підлягає скасуванню з
ухваленням апеляційним судом нового
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Задовольняючи апеляційну скаргу,
колегія суддів враховує також правову
позицію, висловлену Верховним Судом
України у постанові від 11 вересня 2013
року, ухваленій в справі №6-40цс 13 за
заявою ТОВ "Авто Просто" про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 28 листопада 2012
року у справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ
"Авто Просто" про визнання угоди
недійсною, відшкодування майнової і
моральної шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх судів України.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 203, 215, 230 ЦК України,
ст.ст. 18, 19 Закону України "Про захист
прав споживачів", ч. 5 ст. 1 Закону
України "Про фінансові послуги та
регулювання ринків фінансових послуг",
ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Авто
Просто» задовольнити.

Рішення Рівненського міського
суду від 21 листопада 2013 року скасувати.

ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авто Просто» про
визнання угоди недійсною та стягнення
грошових коштів відмовити.

Рішення Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення. Воно може бути оскаржене
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: