У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 березня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Мазур Л.М.,
Маляренка А.В., Нагорняка В.А.,
розглянувши у судовому засіданні
справу за поданням державного
виконавця відділу Державної
виконавчої служби Деснянського
районного управління юстиції у м. Києві
про визначення частки боржника у
спільній сумісній власності подружжя,
у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7
про стягнення суми боргу за договором
позики, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на
ухвалу Деснянського районного суду м.
Києва від 26 червня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 27
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 27 грудня 2011 року задоволено
позов ОСОБА_6, стягнуто на його користь
з ОСОБА_7 1 158 535 грн. 50 коп.
заборгованості за договором позики, а
також судові витрати, всього стягнуто 1
161 484 грн. 83 коп.

У квітні 2013 року старший державний
виконавець відділу Державної
виконавчої служби Деснянського
районного управління юстиції у м. Києві
Данилюк Р.В. звернувся до суду з
поданням, в якому просив визначити
частку майна ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_1,
яка є спільною сумісною власністю
ОСОБА_7 та ОСОБА_6, визначити за ОСОБА_7
право власності на Ѕ частину цієї
квартири й зобов'язати ОСОБА_7
здійснити державну реєстрацію права
власності на Ѕ частину квартири
АДРЕСА_1. Заявник посилався на те, що на
виконанні відділу Державної
виконавчої служби Деснянського
районного управління юстиції у м. Києві
знаходиться виконавчий лист про
стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6
заборгованості у сумі 1 161 484 грн. 83 коп.
Внаслідок проведених державним
виконавцем заходів примусового
виконання рішення було встановлено, що
ОСОБА_7 перебуває у шлюбі з ОСОБА_6, у
власності якої знаходиться квартира
АДРЕСА_1. На підставі ст.ст. 60, 63 СК
України, ст. 357 ЦК України,
боржнику ОСОБА_7 належить на праві
спільної сумісної власності Ѕ частини
майна, набутого під час перебування у
шлюбі з ОСОБА_6, у тому числі і Ѕ
частина зазначеної квартири, яку
заявник просить визначити у спільному
майні подружжя.

Ухвалою Деснянського районного суду м.
Києва від 26 червня

2013 року, залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від

27 листопада 2013 року, відмовлено в
задоволенні подання державного
виконавця відділу Державної
виконавчої служби Деснянського
районного управління юстиції у м. Києві
про визначення частки боржника у
спільній сумісній власності подружжя.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує
питання про скасування постановлених у
справі судових ухвал, мотивуючи свої
доводи порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, із постановленням нової ухвали
про задоволення подання.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 379 ЦПК України питання
про визначення частки майна боржника у
майні, яким він володіє спільно з
іншими особами, вирішується судом за
поданням державного виконавця.

Звертаючись до суду з поданням,
державний виконавець посилався на
те, що на виконанні відділу Державної
виконавчої служби Деснянського
районного управління юстиції у м. Києві
знаходиться виконавчий лист
№ 2-7123 від 12 січня 2012 року, виданий
Деснянським районним судом м.
Києва, про стягнення з ОСОБА_7 на
користь ОСОБА_6 заборгованості у
загальному розмірі 1 161 484 грн. 83 коп.
Внаслідок проведених державним
виконавцем заходів примусового
виконання рішення було встановлено, що
ОСОБА_7 перебуває у шлюбі з ОСОБА_6, у
власності якої знаходиться квартира
АДРЕСА_1. На підставі ст.ст. 60, 63 СК
України, ст. 357 ЦК України,
боржнику ОСОБА_7 належить на праві
спільної сумісної власності Ѕ частини
майна, набутого під час перебування у
шлюбі з ОСОБА_6, у тому числі і Ѕ
частина зазначеної квартири, яку
державний виконавець просить
визначити у спільному майні подружжя.

Відмовляючи в задоволенні подання, суд
першої інстанції, з яким погодився й
апеляційний суд, виходив із того, що
квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за
дружиною боржника - ОСОБА_6; старшим
державним виконавцем відділу
Державної виконавчої служби
Деснянського районного управління
юстиції у м. Києві не надано суду
належних та допустимих доказів, які б
підтверджували, що вказане нерухоме
майно визнано спільним сумісним майном
подружжя та, що боржнику ОСОБА_7
належить Ѕ частина зазначеної квартири
на праві власності. З урахуванням цього
суд дійшов висновку про те, що подання
державного виконавця відділу
Державної виконавчої служби
Деснянського районного управління
юстиції у м. Києві про визначення
частки боржника у спільній сумісній
власності подружжя є необґрунтованим
та не підлягає задоволенню.

Однак з такими висновками суду
погодитися не можна.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1
ст. 60 СК України майно, набуте подружжям
за час шлюбу, є їхньою спільною
сумісною власністю.

Частиною 1 статті 70 СК України
передбачено, що у разі поділу майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя становить, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи даний спір, суди у порушення
вказаних норм Закону, дійшли
передчасного висновку про те, що право
власності у ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1,
не виникло.

До того ж суди не звернули увагу на те,
що обов'язок надання доказів щодо
неналежності спірного майна лежить на
боржнику.

Оскільки неповнота з'ясування обставин
у справі та порушення зазначених норм
процесуального права унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення спору і ці порушення були
допущені як місцевим судом, так і
апеляційним судом, то ухвали судів
першої та апеляційної інстанцій
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 342, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Ухвалу Деснянського районного суду м.
Києва від 26 червня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 27
листопада 2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А.
Макарчук Судді:

А.О. Леванчук
Л.М. Мазур
А.В. Маляренко
В.А. Нагорняк