У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,суддів:
Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І., Мостової
Г.І., Наумчука М.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, першого
міського відділу Державної виконавчої
служби Хмельницького міського
управління юстиції, Державної
податкової інспекції м. Хмельницького,
прокуратури Хмельницької області,
третя особа - компанія «Central International Inc.»,
про визнання права власності,
виключення майна з акту опису, зняття
арешту, за касаційними скаргами
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 та
президента компанії «Central International Inc.» -
Дьяченко Валерія Гарійовича на рішення
Хмельницького міськрайонного суду від
11 квітня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Хмельницької області від 20 червня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2011 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з указаних позовом, в
обґрунтування якого посилалася на те,
що 25 березня 1998 року органами дізнання
при описі майна підозрюваного ОСОБА_7 в
протокол опису майна була включена
квартира АДРЕСА_1. На виконання вироку
Хмельницького міськрайонного суду від
11 вересня 2006 року Державна виконавча
служба м. Хмельницького наклала арешт
на вказану квартиру. Восени 2010 року
позивач дізналася, що її квартира
знаходиться під арештом і її мають
конфіскувати у дохід держави за
вироком суду. 09 листопада 1994 року вона
придбала квартиру АДРЕСА_1 у ОСОБА_10.
Квартира була куплена у період шлюбу,
однак після розірвання шлюбу за
домовленістю з чоловіком ОСОБА_7
квартира залишилася у її власності,
тому вказана квартира повинна бути
виключена з-під арешту. Досудове
слідство не прийняло до уваги факт
належності їй на праві власності
квартири, а тому помилково включили у
протокол опису майна вказану квартиру.
Суд, який розглядав кримінальну справу,
вказав, як додаткову міру покарання
конфіскацію майна, хоча повинен був
виключити це майно з опису. Проте, що
арештована її власність, позивачу
стало відомо у 2010 році зі слів ОСОБА_8,
який повідомив про цей факт у
телефонному режимі.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просила суд виключити квартиру
АДРЕСА_1 з протоколу опису майна, що
знаходиться у т. 5 а.с. 85 в кримінальній
справі по обвинуваченню ОСОБА_7 та
скасувати постанову державного
виконавця про арешт квартири.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 11 квітня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Хмельницької
області від 20 червня 2013 року, позов
ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на Ѕ
частку квартири АДРЕСА_1, загальною
площею 59,7 м2 , залишивши у власності
ОСОБА_71/2 частку квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 59,7 м2 .

Виключено з акту опису майна,
складеного 25 березня 1998 року слідчим
прокуратури м. Хмельницького, Ѕ частку
квартири АДРЕСА_1, загальною площею 59,7
м2 , що належить на праві власності
ОСОБА_6

Виключено Ѕ частку квартири АДРЕСА_1, що
належить на праві власності ОСОБА_6
з-під арешту, накладеного постановою
державного виконавця Першого
Хмельницького міськрайонного
управління юстиції від 04 березня 2010
року на кватиру АДРЕСА_1. В решті
позовних вимог відмовлено. Вирішено
питання про стягнення судового збору.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6
- ОСОБА_8 порушує питання про скасування
оскаржуваних рішень суду, із передачею
справи на новий розгляду до суду першої
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

У касаційній скарзі президент компанії
«Central International Inc.» - Дьяченко В.Г. порушує
питання про скасування оскаржуваних
рішень суду, із ухваленням нового
рішення про відмову в задоволенні
прозову, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційних скарг, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційні скарги підлягають
відхиленню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6
перебували у шлюбі з 20 червня 1987 року до
24 січня 1997 року.

09 листопада 1994 року між ОСОБА_10 та
ОСОБА_6 укладено договір
купівлі-продажу квартири, відповідно
до якого ОСОБА_6 придбала у ОСОБА_10
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 59,7
м2 . Відповідно до п. 2 якого продаж
квартири вчинено за десять мільйонів
карбованці, які продавець одержав від
покупця до підписання цього договору.

У зв'язку з укладенням шлюбу 08 лютого 2002
року ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_6.

25 березня 1998 року слідчим прокуратури
м. Хмельницького під час проведення
досудового слідства по кримінальній
справі по обвинуваченню ОСОБА_7
складено протокол опису майна, за яким
накладено арешт на все майно
обвинуваченого, в тому числі і на
квартиру АДРЕСА_1.

Вироком Хмельницького міськрайонного
суду від 11 вересня 2006 року ОСОБА_7
визнано винним у вчиненні злочинів,
передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 263, ч. 2, 3
ст. 358 КК України та призначено
покарання за ч. 1 ст. 263 КК України на 2
роки позбавлення волі, ч. 2 ст. 358 КК
України на 1рік позбавлення волі, ч. 3 ст.
358 КК України на 6 місяців арешту. На
підставі ч. 5 ст. 74 КК України у зв'язку
із закінченням строків давності за ч. 2,
3 ст. 358 КК України, ч. 1 ст. 263 КК України,
ОСОБА_7 від призначеного покарання
звільнено. За ч. 4 ст. 190 КК України
ОСОБА_7 призначено покарання у виді 8
років позбавлення волі з конфіскацією
майна та майно, на яке накладено арешт,
конфісковано в дохід держави.

Вироком Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 11
вересня 2006 року встановлено, що ОСОБА_7,
реалізуючи свій злочинний намір щодо
заволодіння валютними коштами фірми
«Central International Inc.», 05 жовтня 1994 року дав
розпорядження компанії «Union Global Capital»
перерахувати 204 908, 75 доларів США на
рахунок фірми «Pacific Fideli іnc» № 455570000 «omen
corp», відкритому ним 15 вересня 1994 року в
Московському представництві «Капітал
банк Латвії», з яких 14 000 доларів США
згідно платіжного доручення № 5 від 31
жовтня 1994 року перерахував в банк «Bay
Bank» м. Бостон ОСОБА_12 як передплату по
контракту від 29 жовтня 1994 року за
купівлю квартири у м. Хмельницькому 04
березня 2010 року державним виконавцем
Першого міського відділу Державної
виконавчої служби Хмельницького
міськрайонного управління юстиції при
примусовому виконанні виконавчого
листа, виданого Хмельницьким
міськрайонним судом про конфіскацію
майна ОСОБА_7, винесено постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження та
накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що спірна квартира
придбана у період шлюбу ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, є спільною сумісною власністю
вказаних осіб, тому з урахуванням
наявності у ОСОБА_6 Ѕ частки права
власності на спірну квартиру, вважав,
що включення її частики у квартира до
акту опису майна та накладення арешту
на її частку є неправомірним.

Згідно із ст. 22 КпШС України ( чинною на
час виникнення спірних правовідносин)
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно
і в тому разі, якщо один з них був
зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного заробітку.

Майно, яке належало кожному з подружжя
до одруження, а також одержане ним під
час шлюбу в дар або в порядку
успадкування, є власністю кожного з
них. Роздільним майном кожного з
подружжя є також речі індивідуального
користування (одяг, взуття тощо), хоча б
вони і були придбані під час шлюбу за
рахунок спільних коштів подружжя, за
винятком коштовностей та предметів
розкоші. Кожний з подружжя самостійно
володіє, користується і
розпоряджається належним йому
роздільним майном. В разі поділу майна,
яке є спільною сумісною власністю
подружжя, їх частки визнаються рівними.
В окремих випадках суд може відступити
від начала рівності часток подружжя,
враховуючи інтереси неповнолітніх
дітей або інтереси одного з подружжя,
що заслуговують на увагу. Суд може
визнати майно, нажите кожним із
подружжя під час їх роздільного
проживання при фактичному припиненні
шлюбу, власністю кожного з них (ст. ст. 24,
28 КпШС України).

За правилами ст. 59 Закону України «Про
виконавче провадження» особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права на майно і про
звільнення майна з-під арешту. У разі
прийняття судом рішення про звільнення
майна з-під арешту або сплати боржником
повної суми боргу за виконавчим
документом до реалізації арештованого
майна боржника, майно звільняється
з-під арешту за постановою державного
виконавця не пізніше наступного дня,
коли йому стало відомо про такі
обставини.

А відповідно до вимог ст. 31 КпШС України
за зобов'язаннями одного з подружжя
стягнення може бути звернено лише на
його роздільне майно і на частку в
спільній сумісній власності подружжя,
яка належала б йому при поділі цього
майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 31 КпШС України
(чинної на час виникнення спірних
правовідносин) при відшкодуванні
шкоди, заподіяної злочином одного з
подружжя, стягнення може бути звернено
на майно, яке є спільною сумісною
власністю подружжя, коли вироком суду в
кримінальній справі встановлено, що це
майно було придбане на кошти, здобуті
злочинним шляхом.

Суди попередніх інстанцій,
встановивши, що спірна квартира є
спільною сумісною власністю подружжя,
вироком Хмельницького міськрайонного
суду від 11 вересня 2006 року не
встановлено того, що саме спірна
квартира придбана на кошти здобуті
ОСОБА_7 злочинним шляхом, керуючись
вимогами ст. ст. 22, 24, 28, 31 КпШС України,
дійшли обґрунтованого висновку про
часткове задоволення позову.

Доводи касаційних скарг висновків суду
не спростовують та зводяться до
переоцінки доказів, що в силу ст. 335 ЦПК
України не входить до повноважень суду
касаційної інстанції.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Враховуючи наведене колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
відхилення касаційних скарг і
залишення рішення суду першої та
апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги президента компанії
«Central International Inc.» - Дьяченко Валерія
Гарійовича та представника ОСОБА_6 -
ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду від 11 квітня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Хмельницької
області від 20 червня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л.
Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова
М.І. Наумчук Головуючий: Судді:В.О.
Кузнєцов В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І.
Наумчук Д.О. Остапчук