Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/734/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Цоток В.В.
Доповідач Франко В. А.
РІШЕННЯ

Іменем України

27.02.2014 колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

Головуючого : судді Франко В.А.,

суддів : Потапенко В.І., Черненко В.В.

за участі секретаря Задирака Н.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Добровеличківського
районного суду Кіровоградської
області від 21 січня 2014року справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виселення
з житлового будинку без надання іншого
жилого приміщення

В С Т А
Н О В И Л А :

15.01.2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2 про виселення з
житлового будинку без надання іншого
жилого приміщення на підставі ст.ст.
116,157 ЖК УРСР.

В обґрунтування позову зазначила, що
житловий будинок, який знаходиться за
адресою : АДРЕСА_1 є її приватною
власністю.

Разом з нею у вказаному будинку
проживає ОСОБА_2, який є колишнім членом
її сім'ї, оскільки шлюб з ним розірвано.

Вказала, що відповідач робить
неможливим для іниших проживання з ним
в одному будинку, у зв'язку з
систематичним порушенням правил
співжиття а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, тому відповідно до
ст.ст. 116 та 157 Житлового кодексу України
є підставою для виселення його з
займаного приміщення без надання
іншого житла.

Під систематичним порушенням правил
співжиття позивач має на увазі часті
сварки, застосування відповідачем
фізичної сили, неможливість сумісного
проживання навіть тимчасового через
постійні погрози та непорозуміння.

Рішенням Добровеличківського
районного суду Кіровоградської
області від 21 січня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 було задоволено
повністю.

Виселено без надання іншого
жилого приміщення ОСОБА_2 з житлового
будинку, що знаходиться за адресою :
АДРЕСА_1 та належить на праві приватної
власності ОСОБА_3

Вирішено питання з судовими
витратами.

В апеляційній скарзі ставиться
питання про скасування рішення суду
через порушення судом норм
матеріального та процесуального права
та ухвалення нового рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Зокрема зазначається, що сварки між
сторонами носили обопільній характер з
проте відповідач не вважав за потрібне
скаржитись до міліції, тоді як позивач
скаржилась, тому і протоколи
складались тільки відносно нього.

Зазначає також, що право власності на
даний будинок було отримано нещодавно,
про що йому не було відомо. Він разом з
позивачем проживає в цьому будинку 17
років і докладав всіх зусиль по догляду
за ним. До того ж іншого житла не має.

В судове засідання апеляційної
інстанції скаржник не з'явився. Згідно
зворотних повідомлень сторони
повідомлені належним чином.

Представник позивача ОСОБА_4 погодися з
рішенням суду, заперечуючи проти
доводів апеляційної скарги. Суду
пояснив, що будинок належить позивачу,
оскільки побудований її родичами.
Відповідач створював нестерпні умови
для сумісного проживання.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника позивача ОСОБА_4
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст..303 ЦПК України,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, з підстав
передбачених ст. 309 ЦПК України.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції вважав доведеними ті
обставини, що ОСОБА_2, проживаючи в
жилому будинку, який на праві власності
належить ОСОБА_3, систематичними
порушеннями правил співжиття робить
неможливим для інших проживання із ним
в одному будинку, а заходи запобігання
і громадського впливу виявилися
безрезультатними, а тому є підстави для
його виселення без надання іншого
житла.

Проте з такими висновками суду першої
інстанції погодитись не можна.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше, як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Матеріали справи свідчать про те, що
сторонни перебували у зареєстрованому
шлюбі з лютого 1994 року.(а.с.6).

Сторони проживають за однією адресою
в селі Скопіївка Добровеличківського
району по вул. Набережній, 37.

Від шлюбу мають двох доньок ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2
(а.с.7,8).

Згідно рішення Добровеличківського
районного суду Кіровоградської
області від 27.10.2010 року шлюб між
сторонами розірвано з-за неприязних
стосунків між сторонами, викликаних
зловживанням з боку відповідача
спиртних напоїв.

З гідно постанов
Добровеличківського районного суду
від 12.08.2013 року та від 11.11.2013 року ОСОБА_2
визнано винним у вчиненні
правопорушень по місцю проживання,
передбачених ч.1 ст. 173-2 КУпАП, яке
виражалось у вчиненні сварки з
позивачем та висловлювання на її
адресу образливих слів чим було
завдано шкоди її психічному здоров'ю
(а.с.22,23).

Матеріали справи містять свідоцтво
про право власності на нерухоме майно
від 28.11.2013 року відповідно до якого
позивач є власником житлового будинку,
який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.10).

Згідно ст. 157 ЖК України членів
сім'ї власника жилого будинку може бути
виселено у випадках, передбачених
частиною 1 ст. 116 цього Кодексу .
Виселення провадиться у судовому
порядку без надання іншого жилого
приміщення .

Виселення винних на вимогу наймодавця
або інших заінтересованих осіб, згідно
з частиною 1 ст.116 ЖК України,
провадиться без надання іншого жилого
приміщення у разі, якщо наймач, члени
його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття, роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі чи в одному будинку, а заходи
запобігання і громадського впливу
виявились безрезультатними.

Тобто, для застосування норм цієї
статті необхідна наявність двох умов:
систематичне порушення правил
співжиття, а також вжиття заходів
попередження або громадського впливу,
які не дали позитивних результатів.

Під заходами впливу мається на увазі
заходи попередження, що застосовуються
судами, прокурорами, органами
внутрішніх справ, адміністративними
комісіями виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
жильців будинку чи членів ЖБК, трудових
колективів, товариськими судами й
іншими громадськими організаціями за
місцем роботи або проживання
відповідача.

Позивачкою не надано доказів щодо
застосування заходів громадського
впливу чи попередження правоохоронних
органів за порушення відповідачем
правил співжиття, що роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одному будинку.

Окрім того, як вище зазначалось,
встановлено, що сторони в шлюбі
перебували з лютого 1994 року по жовтень
2010 року і проживали та на даний час
проживають за однією адресою.

28.11.2013року позивачем було
зареєстровано право власності
одноособово на будинок.

Звертаючись в суд з позовом позивачем
не було надано правоустанавлюючих
документів на будинок, які б свідчили,
що саме вона була його власницею,
перебуваючи в шлюбі з відповідачем і що
будинок не знаходився в спільній
власності колишнього подружжя.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.309 ЦПК підставами
для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

За таких підстав рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову ОСОБА_3 в задоволенні
позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303,307, 309,313,314,316 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л
А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Добровеличківського
районного суду Кіровоградської
області від 21 січня 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення. В задоволенні
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виселення з
житлового будинку без надання іншого
жилого приміщення- відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді