АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
справа № 22-ц/796/1910/2014
інстанції: Волокітіна Н.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів:
Шахової О.В., Поливач Л.Д.

при
секретарі: Охневській Т.В.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом заступника прокурора
м. Києва в інтересах держави в особі
Київської міської ради, Управління
охорони культурної спадщини
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
визнання права комунальної власності,
визнання недійсним договору дарування,
витребування майна та за зустрічним
позовом ОСОБА_1 до Київської міської
ради, третя особа: Управління охорони
культурної спадщини виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації), про визнання права
власності, за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 17 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року заступник прокурора
м. Києва в інтересах держави в особі
Київської міської ради, Управління
охорони культурної спадщини
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) звернувся до суду із
позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання
права комунальної власності, визнання
недійсним договору дарування та
витребування майна.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що
рішенням Шевченківської районної у м.
Києві ради від 27 грудня 2005 року № 644 "Про
приватизацію об'єктів комунальної
власності Шевченківського району м.
Києва" затверджено перелік об'єктів
комунальної власності територіальної
громади Шевченківського району м.
Києва, що підлягають приватизації
шляхом продажу на аукціоні згідно
додатку № 1, відповідно до позиції 1
якого, з урахуванням розпорядження
Шевченківської районної у м. Києві ради
від 24 лютого 2006 року № 43, до переліку
зазначених об'єктів включено нежитлове
приміщення площею 164,7 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

За результатами проведеного аукціону
між Управлінням з питань комунального
майна, приватизації та підприємництва
Шевченківської районної у м. Києві ради
та переможцем аукціону ОСОБА_2 був
укладений договір купівлі-продажу
нежилого приміщення на аукціоні від 27
липня 2006 року, відповідно до якого
ОСОБА_2 придбав вказане вище нежиле
приміщення.

13 листопада 2008 року ОСОБА_4 подарував
спірне нежиле приміщення ОСОБА_1

30 травня 2012 року Господарським судом м.
Києва ухвалено рішення, яким визнано
недійсним п. 1 додатку № 1 до рішення
Шевченківської районної у м. Києві ради
від 27 грудня 2005 року № 644 "Про
приватизацію об'єктів комунальної
власності Шевченківського району м.
Києва" в частині включення нежилих
приміщень в будинку за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 164,7 кв.м., до
переліку об'єктів комунальної
власності територіальної громади
Шевченківського району м. Києва, що
підлягають приватизації шляхом
продажу на аукціонах. Визнано
недійсним договір купівлі-продажу
нежилого приміщення від 27 липня 2006
року, укладений між Управлінням з
питань комунального майна,
приватизації та підприємництва
Шевченківської районної у м. Києві ради
та ОСОБА_2

Цим рішенням установлено, що будинок
АДРЕСА_1, в якому знаходиться спірне
нежиле приміщення, було включено до
Переліку пам'ятників архітектури
місцевого значення; рішення
Шевченківської районної у м. Києві ради
від 27 грудня 2005 року № 644 в частині
включення спірного майна до переліку
об'єктів комунальної власності
територіальної громади
Шевченківського району м. Києва, що
підлягають приватизації шляхом
продажу на аукціоні було прийнято під
час існування законодавчо
встановленого обмеження на
приватизацію такого майна; відчуження
спірного майна в порушення вимог п. 16 ч.
1 ст. 6, ч. 1 ст. 18 Закону України "Про
охорону культурної спадщини" проведено
також без згоди Головного управління
охорони культурної спадщини
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації).

Посилаючись на викладені обставини,
заступник прокурорам. Києва в
інтересах держави в особі Київської
міської ради, Управління охорони
культурної спадщини виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) просив визнати право
комунальної власності в особі
Київської міської ради на нежилі
приміщення за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 164,7 кв.м.; визнати
недійсним договір дарування нежилих
приміщень від 13 листопада 2008 року,
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та
витребувати у ОСОБА_2 у комунальну
власність територіальної громади
міста Києва в особі Київської міської
ради спірні нежилі приміщення.

У травні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із зустрічним позовом до
Київської міської ради про визнання
права власності на нежилі приміщення в
будинку за адресою:АДРЕСА_1, загальною
площею 164,7 кв.м.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 17 жовтня 2013 року позов
заступника прокурора м. Києва в
інтересах держави в особі Київської
міської ради, Управління охорони
культурної спадщини виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) задоволено частково.
Витребувано у ОСОБА_1 у комунальну
власність територіальної громади
міста Києва в особі Київської міської
ради нежитлове приміщення в будинку за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 164,7
кв.м., вартістю 1404112 грн. 32 коп. В іншій
частині позову відмовлено. Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь держави судовий збір
в розмірі 3441 грн. У задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду першої інстанції
в частині задоволених позовних вимог
заступника прокурора м. Києва в
інтересах держави в особі Київської
міської ради, Управління охорони
культурної спадщини виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) та відмови у
задоволенні зустрічного позову
скасувати і ухвалити в цій частині нове
рішення, яким у задоволенні позову
заступника прокурора м. Києва в
інтересах держави в особі Київської
міської ради, Управління охорони
культурної спадщини виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) про витребування майна
відмовити, а її зустрічний позов про
визнання права власності задовольнити.
Скаржник зазначає, що суд безпідставно
витребував майно у комунальну
власність такого суб'єкта
адміністративно-територіального
утворення, як територіальна громади
міста Києва, оскільки спірне майно було
відчужено із комунальної власності на
підставі рішення Шевченківського
районної у м. Києві ради, яка діяла від
імени територіальної громади
Шевченківського району; рішенням
Київської міської ради від 9 вересня 2010
року № 7/4819 "Про питання організації
управління районами в місті Києві"
ліквідовано районні у місті Києві ради,
при цьому райони, як
адміністративно-територіальні
одиниці, у місті Києві не були
ліквідовані, такий суб'єкт
адміністративно-територіального
утворення як територіальна громада
Шевченківського району м. Києва
продовжує існувати, а тому суд
неправомірно "повернув" спірне майно
територіальній громаді м. Києва, яка
ніколи не була його власником; є
незрозумілим в чому полягає порушення
прав територіальної громади міста
Києва в особі Київської міської ради;
суд неправомірно витребував майно у
добросовісного набувача; судом при
вирішенні спору безпідставно не
застосовані чинні для України норми
міжнародного права, які мають вищу
юридичну силу відносно норм
національного законодавства; суд
першої інстанції помилково не
застосував положення законодавства
про позовну давність.

Рішення суду в іншій частині сторонами
не оскаржується.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в суді
апеляційної інстанції підтримала
апеляційну скаргу з наведених в ній
підстав.

Прокурор прокуратури м. Києва - Олійник
А.Д., представник Київської міської
ради - Гудзь В.В. заперечували проти
задоволення апеляційної скарги,
вважали, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Інші особи, які беруть участь у справі,
в суд апеляційної інстанції не
з'явилася, про час і місце розгляду
справи повідомлені належним чином. З
урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК
України їх неявка не перешкоджає
розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого у справі рішення в цій
частині, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Судом установлено, що рішенням
Шевченківської районної у м. Києві ради
від 27 грудня 2005 року № 644 "Про
приватизацію об'єктів комунальної
власності Шевченківського району м.
Києва" затверджено перелік об'єктів
комунальної власності територіальної
громади Шевченківського району м.
Києва, що підлягають приватизації
шляхом продажу на аукціоні згідно
додатку № 1, відповідно до позиції 1
якого, з урахуванням розпорядження
Шевченківської районної у м. Києві ради
від 24 лютого 2006 року № 43, до переліку
зазначених об'єктів включено нежитлове
приміщення площею 164,7 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

За результатами проведеного аукціону
між Управлінням з питань комунального
майна, приватизації та підприємництва
Шевченківської районної у м. Києві ради
та переможцем аукціону ОСОБА_2 був
укладений договір купівлі-продажу
нежилого приміщення від 27 липня 2006
року, відповідно до якого ОСОБА_2
придбав вказане вище нежиле
приміщення.

На підставі договору дарування від 13
листопада 2008 року ОСОБА_4 подарував
спірне нежиле приміщення ОСОБА_1

30 травня 2012 року Господарським судом м.
Києва, яке набрало законної
сили,ухвалено рішення у справі за
позовом заступника прокурора м. Києва в
інтересах держави в особі Київської
міської ради, Управління охорони
культурної спадщини виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) до Шевченківської
районної у м. Києві ради, Управління з
питань комунального майна,
приватизації та підприємництва
Шевченківської районної у м. Києві
ради, ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання
недійсним рішення та договору
купівлі-продажу, визнання права
власності, витребування майна у
комунальну власність. Позов заступника
прокурора м. Києва в інтересах держави
в особі Київської міської ради,
Управління охорони культурної
спадщини виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації) задоволено
частково. Визнано недійсним п. 1 додатку
№ 1 до рішення Шевченківської районної
у м. Києві ради від 27 грудня 2005 року № 644
"Про приватизацію об'єктів комунальної
власності Шевченківського району м.
Києва" в частині включення нежилих
приміщень в будинку за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 164,7 кв.м., до
переліку об'єктів комунальної
власності територіальної громади
Шевченківського району м. Києва, що
підлягають приватизації шляхом
продажу на аукціонах. Визнано
недійсним договір купівлі-продажу
нежилого приміщення від 27 липня 2006
року, укладений між Управлінням з
питань комунального майна,
приватизації та підприємництва
Шевченківської районної у м. Києві ради
та ОСОБА_2 Провадження у справі в
частині вимог заступника прокурора м.
Києва в інтересах держави в особі
Київської міської ради, Управління
охорони культурної спадщини
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) до ОСОБА_1 припинено на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України. В
іншій частині в задоволенні позову
відмовлено.

Цим рішенням установлено, що рішенням
виконавчого комітету Київської
міської ради народних депутатів від 21
січня 1986 року № 49 "Про затвердження
переліку пам'ятників архітектури
місцевого значення" будинок АДРЕСА_1, в
якому знаходиться спірне майно, було
включено до Переліку пам'ятників
архітектури місцевого значення;
рішення Шевченківської районної у м.
Києві ради від 27 грудня 2005 року № 644 в
частині включення спірного майна до
переліку об'єктів комунальної
власності територіальної громади
Шевченківського району м. Києва, що
підлягають приватизації шляхом
продажу на аукціоні було прийнято під
час існування законодавчо
встановленого обмеження на
приватизацію такого майна, що
суперечить положенням чинного на
момент прийняття такого рішення
законодавства України, зокрема, ч. 5 ст. 7
Закону України "Про приватизацію
невеликих державних підприємств (малу
приватизацію)", ст. 18 Закону України "Про
охорону культурної спадщини" та Закону
України "Про тимчасову заборону
приватизації пам'яток культурної
спадщини"; відчуження спірного майна в
порушення вимог п. 16 ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 18
Закону України "Про охорону культурної
спадщини" проведено також без згоди
Головного управління охорони
культурної спадщини виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що
якщо майно відчужене особою, яка не
мала на це права, добросовісний набувач
набуває право власності на нього, якщо
відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно
не може бути витребувано в нього.

Відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України якщо
майно було набуте безпідставно у особи,
яка не мала на права його відчужувати,
власник має право витребувати його від
добросовісного набувача у всіх
випадках.

Отже, якщо добросовісний володілець
придбав майно безоплатно в особи, що не
мала права його відчужувати, то
віндикаційний позов власника підлягає
задоволенню у всіх випадках незалежно
від того, як вибуло майно з володіння
власника (з його волі чи не з його волі).

За таких обставин суд першої інстанції
обгрунтовано виходив із того, що спірне
нежиле приміщення незаконно вибуло із
володіння територіальної громади
органу місцевого самоврядування і
вказана обставина встановлена судовим
рішенням у господарській справі, а тому
порушене право власника підлягає
захисту на підставі ч. 3 ст. 388 ЦК України
шляхом витребування спірного нежилого
приміщення у ОСОБА_1 на користь
територіальної громади міста в особі
Київської міської ради.

Доводи скаржника про те, що суд
безпідставно витребував майно у
комунальну власність такого суб'єкта
адміністративно-територіального
утворення, як територіальна громади
міста Києва, оскільки спірне майно було
відчужено із комунальної власності на
підставі рішення Шевченківського
районної у м. Києві ради, яка діяла від
імени територіальної громади
Шевченківського району; рішенням
Київської міської ради від 9 вересня 2010
року № 7/4819 "Про питання організації
управління районами в місті Києві"
ліквідовано районні у місті Києві ради,
при цьому райони, як
адміністративно-територіальні
одиниці, у місті Києві не були
ліквідовані, такий суб'єкт
адміністративно-територіального
утворення як територіальна громада
Шевченківського району м. Києва
продовжує існувати, а тому суд
неправомірно "повернув" спірне майно
територіальній громаді м. Києва, яка
ніколи не була його власникомє
необгрунтованими та підлягають
відхиленню.

Відповідно до ч. 5 ст. 140 Конституції
України та ст. 41 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
питання організації управління
районами в містах належить до
компетенції міських рад.

Згідно ст. 11 Закону України "Про столицю
України - місто-герой Київ" питання
організації управління районами в
місті Києві належить до компетенції
Київської міської ради і вирішуються
відповідно до Конституції, цього та
інших законів України, рішень міської
ради про управління районами міста. У
районах міста Києва діють районні в
місті Києві державні адміністрації,
які підпорядковуються Київській
міській державній адміністрації, а в
разі утворення районних у місті Києві
рад також є підзвітними і
підконтрольними відповідним радам як
виконавчі органи таких рад.

Київською міською радою в межах своєї
компетенції прийнято рішення від 9
вересня 2010 року № 7/4819 "Про питання
організації управління районами в м.
Києві", згідно п. 2 якого припинено з 31
жовтня 2010 року шляхом ліквідації
районні в місті Києві ради, п. 4 якого -
припинено з 31 жовтня 2010 року шляхом
ліквідації виконавчі органи районних в
місті Києві рад.

Відповідно до п. 8 рішення Київської
міської ради від 9 вересня 2010 року № 7/4819
"Про питання організації управління
районами в м. Києві" виконавчому органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
протягом місяця з дня набрання
чинності цим рішення доручено подати
на розгляд Київської міської ради
пропозиції щодо прийняття у власність
територіальної громади м. Києва
нерухомого та рухомого майна, коштів,
підприємств, установ, організацій та
іншого майна районних у місті Києві рад
та їх органів.

У подальшому рішенням Київської
міської ради від 28 жовтня 2010 року №
183/4995 "Про окремі питання організації
управління районами в м. Києві"
віднесено до сфери управління районних
в м. Києві державних адміністрацій,
утворених відповідно до п. 1
розпорядження виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) від 30
вересня 2010 року № 787 "Про
організаційно-правові заходи,
пов'язані з виконанням рішення
Київської міської ради від 9 вересня 2010
року № 7/4819 "Про питання організації
управління районами в м. Києві", майно
підприємств, організацій та установ,
які належать до комунальної власності
відповідних територіальних громад
районів у місті Києві та забезпечують
життєдіяльність відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці у сферах житлово-комунального
господарства, освіти і науки, фізичної
культури і спорту, охорони здоров'я, без
права розпорядження.

Тобто, Київська міська рада як власник
вказаного майна передала його до сфери
управління районних в м. Києві
державних адміністрацій, залишаючись
при цьому власником майна.

З урахуванням викладеного, в силу
Закону України "Про місцеве
самоврядування" і згідно рішення
Київської міської ради від 9 вересня 2010
року № 7/4819 "Про питання організації
управління районами в м. Києві"
нерухоме та рухоме майно, кошти,
підприємства, установи, організації та
інше майно районних у місті Києві рад
та їх органів переходить у власність
Київської міської ради.

Наведені в апеляційній скарзі інші
доводи, з урахуванням вищевикладеного,
не відносяться до тих підстав, з якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість ухвалення рішення щодо
скасування або зміни оскаржуваного
судового рішення.

Ураховуючи встановлені судом
обставини, рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, що відповідно до
ст. 308 ЦПК України є підставою для
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в
інтересах ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 17жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий
Я.В. Головачов

Судді:
О.В. Шахова

Л.Д.Поливач