Справа № 362/7038/13-ц Головуючий у І
інстанції Орда О.О.Провадження №
22-ц/780/1677/14 Доповідач у 2
інстанції ПриходькоКатегорія 21
УХВАЛА

Іменем України

05 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого Приходька К.П.,

суддів Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

при секретарі Черепинець А.І.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною заступника прокурора
Васильківського міжрайонного
прокурора на ухвалу Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 23 грудня 2013 року за позовом
заступника прокурора Васильківського
міжрайонного прокурора до
Саливонківської сільської ради
Васильківського району Київської
області, третя особа ОСОБА_1 про
визнання незаконним та скасування п.2
рішення Саливонківської сільської
ради Васильківського району №161-19-6 від
11.10.2012 року,

встановила:

у грудня 2013 року позивач звернувся до
суду із позовом до відповідачів про
визнання незаконним та скасування п.2
рішення сільської ради за №161-19-6 від
11.10.2012 року про затвердження технічної
документації із землеустрою щодо
складання державного акту на право
власності на земельну ділянку, площею
0,0662га., для будівництва та
обслуговування будівель торгівлі на
території АДРЕСА_1, ОСОБА_1, та надання
дозволу на виготовлення державного
акту на право власності на земельну
ділянку.

Ухвалою суду від 23 грудня 2013 позивачу
відмовлено у відкритті провадження за
даним позовом, оскільки розгляд даної
позовної вимоги відноситься до
компетенції адміністративного суду.

Позивачем подана апеляційна
скарга на ухвалу від 23 грудня 2013 року в
якій апелянт просить суд скасувати
ухвалу посилаючись на її незаконність
та необґрунтованість, постановленню
ухвали з порушенням норм
процесуального права, справу просить
направити до суду першої інстанції для
продовження розгляду.

Колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження
про визнання незаконним та скасування
рішення п.2 рішення сільської ради за
№161-19-6 від 11.10.2012 року про затвердження
технічної документації із землеустрою
щодо складання державного акту на
право власності на земельну ділянку,
площею 0,0662га., для будівництва та
обслуговування будівель торгівлі на
території АДРЕСА_1, ОСОБА_1, та надання
дозволу на виготовлення державного
акту на право власності на земельну
ділянку суд першої інстанції виходив
із того, що розгляд даної позовної
заяви відноситься до компетенції
адміністративного суду.

Проте з таким висновком не
можливо погодитися з наступних
підстав.

Статтею 15 ЦПК України
передбачено, що у порядку цивільного
судочинства розглядаються справи щодо
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин;
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Згідно зі ст.ст.2,17 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб»єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства;
компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Пунктом 1 ч.1 ст.3 КАС України
визначено, що справа адміністративної
юрисдикції - це переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Суб»єкт владних повноважень - це
орган державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб»єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, у тому
числі на виконання делегованих
повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАС України).

Отже, до компетенції
адміністративних судів належать
публічно-правові спори фізичних чи
юридичних осіб з органом державної
влади, органом місцевого
самоврядування, їхньою посадовою або
службовою особою, предметом яких є
перевірка законності рішень, дій чи
бездіяльності цих органів (осіб),
відповідно до прийнятих або вчинених
ними при здійсненні владних
управлінський функцій.

При цьому невід»ємним критерієм
розмежування справи, що розглядається
за правилами цивільного судочинства,
від справи, що розглядається за
правилами адміністративного
судочинства, є характер спірних
правовідносин.

Рішенням Конституційного Суду
України від 01 квітня 2010 року №10-рп/2010 у
справі за конституційним поданням
Вищого адміністративного суду України
щодо офіційного тлумачення положень ч.1
ст.143 Конституції України, пп «а», «б»,
«в», «г» ст.12 ЗК України, п.1 ч.1 ст.17 КАС
України вирішено: положення пп «а», «б»,
«в», «г» ст.12 ЗК України в частині
повноважень сільських, селищних,
міських рад відповідно до цього
Кодексу вирішувати питання
розпорядження землями територіальних
громад, передачі земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб, надання
земельних ділянок у користування із
земель комунальної власності,
вилучення земельних ділянок із земель
комунальної власності треба розуміти
так, що при вирішенні таких питань ці
ради діють як суб'єкти владних
повноважень; положення п.1 ч.1 ст.17 КАС
України стосовно поширення
компетенції адміністративних судів на
«спори фізичних чи юридичних осіб із
суб»єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності» слід розуміти так, що до
публічно-правових спорів, на які
поширюється юрисдикція
адміністративних судів, належать і
земельні спори фізичних чи юридичних
осіб з органом місцевого
самоврядування як суб»єктом владних
повноважень, пов»язані з оскарженням
його рішень, дій чи бездіяльності.

Така ж правова позиція висловлена
в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 19 березня 2010 року №2 «Про
внесення змін та доповнень до
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 16 квітня 2004 року за №7 «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ», яким внесено зміни до
п.2 постанови Пленуму Верховного Суду
України 16 квітня 2004 року за №7 «Про
практику застосування судоми
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ».

Вищий спеціалізований суд
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в своїй постанові
від 01.03.2013 року за №3 «Про деякі питання
юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ» в п.7 зазначив, що земельні
відносини, суб»єктами яких є фізичні чи
юридичні особи, органи місцевого
самоврядування, органи державної
влади, а об»єктами - землі у межах
території України, земельні ділянки та
права на них, у тому числі на земельні
частки (паї), регулюються земельним і
цивільним законодавством на принципах
забезпечення юридичної рівності прав
їх учасників, забезпечення гарантій
прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2,5
Земельного кодексу України; далі - ЗК).
Захист судом прав на землю у цих
відносинах здійснюється способами,
визначеними статтями 16,21,393 ЦК, статтею
152 ЗК, у тому числі шляхом визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади, органів місцевого
самоврядування.

Відповідно до цього спори, що
виникають із земельних відносин, у яких
хоча б однією зі сторін є фізична особа,
незважаючи на участь у них суб»єкта
владних повноважень, згідно зі статтею
15 ЦПК розглядаються в порядку
цивільного судочинства. Це стосується,
наприклад, позовів про визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади, органів місцевого
самоврядування щодо видання дозволу на
виготовлення (розроблення) проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, вирішення інших питань, що
відповідно до закону необхідні для
набуття і реалізації права на землю,
про надання чи передачу земельної
ділянки у власність або користування
чи не вирішення цих питань, припинення
права власності чи користування землею
(статті 116,118,123,128,131,144,147,149,151 ЗК та інші),
крім спорів, передбачених частиною
першою статті 16 Закону України від 17
листопада 2009 року №1559 - VІ «Про
відчуження земельних ділянок, інших
об»єктів нерухомого майна, що на них
розміщені, які перебувають у приватній
власності, для суспільних потреб чи з
мотивів суспільної необхідності», про
цивільну відповідальність за
порушення земельного законодавства
(статті 210, 211 ЗК), про повернення
самовільно зайнятих земельних ділянок
(стаття 212 ЗК).

Як убачається з матеріалів справи
підставою звернення позивача з позовом
до суду є визнання незаконним та
скасування п.2 рішення сільської ради
за №161-19-6 від 11.10.2012 року про
затвердження технічної документації
із землеустрою щодо складання
державного акту на право власності на
земельну ділянку, площею 0,0662га., для
будівництва та обслуговування
будівель торгівлі на території
АДРЕСА_1, ОСОБА_1, та надання дозволу на
виготовлення державного акту на право
власності на земельну ділянку.

Спір у справі, що розглядається,
не є публічно-правовим, не стосується
захисту прав, свобод і інтересів у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органу місцевого
самоврядування, оскільки цей орган,
приймаючи оскаржувані рішення, не
здійснював відносно позивачки владних
управлінських функцій на основі
законодавства в сенсі цих функцій, що
містяться в КАС України.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що ухвала від 23 грудня 2013 року
підлягає скасуванню з направленням
цивільної справи до суду першої
інстанції на новий розгляд.

На підставі наведеного, керуючись:
ст.ст.307,312,313,314,315,317 ЦПК України колегія,

ухвалила:

апеляційну скаргу заступника
прокурора Васильківського
міжрайонного прокурора задовольнити.
Скасувати ухвалу Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 23 грудня 2013 року, і передати питання
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий