Справа № 466/4768/13
Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/783/1001/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шумська Н. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючий суддя:
Шумська Н.Л.

судді:
Копняк С.М., Шандра М.М.

секретар: Олексів О.А.

особи, які беруть участь у справі:
ОСОБА_2, пр.-ки: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення
Шевченківського районного суду
м.Львова від 21 листопада 2013 року за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, треті особи
Шевченківський ВДВС ЛМУЮ, ПАТ
«Універсалбанк», ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9
про зняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Шевченківського районного
суду м.Львова від 21 листопада 2013 року у
позові ОСОБА_2 до ОСОБА_6, треті особи
Шевченківський ВДВС ЛМУЮ, ПАТ
«Універсалбанк», ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9
про зняття арешту з майна відмовлено за
безпідставністю.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2. В
апеляційній скарзі покликається на
його незаконність та
необґрунтованість. Зокрема зазначає,
що 28.03.2007 року ОСОБА_6 продав автомобіль
марки VOLVO, моделі FL 611, 1996 року випуску,
білого кольору, шасі (рама, кузов,
коляска) НОМЕР_2, тип ТЗ - бортовий - С,
реєстраційний № НОМЕР_1, ОСОБА_2 Однак,
між сторонами було укладено договір
доручення в усній формі, на підставі
якого ОСОБА_6 було видано на ім»я ОСОБА_2
довіреність на право розпорядження
автомобілем. В березні 2013 року позивач
виявив бажання переоформи в органах
Державної автомобільної інспекції на
своє ім»я, проте ОСОБА_6 відмовився від
нотаріального посвідчення договору
купівлі-продажу, а відтак ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6
про визнання удаваним договору
доручення, визнання вчиненим договору
купівлі-продажу та визнання права
власності на автомобіль, який було
задоволено Шевченківським районним
судом м. Львова 15.04.2013 року. Після
набрання законної сили даного рішення
ОСОБА_2 звернувся в органи Державної
автомобільної інспекції з метою
переоформлення автомобіля, однак
дізнався що на даний автомобіль
відповідно до ухвали Жовтневого
районного суду м.Харкова від 09.11.2007 року
накладено обмеження на проведення
реєстраційних операцій. Вважає, що
питання про зняття арешту з майна
повинно вирішуватися в порядку
позовного провадження в
Шевченківському районному суді
м.Львова. Просить рішення
Шевченківського районного суду
м.Львова від 21 листопада 2013 року
скасувати та ухвалити нове, яким позов
задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі,
з»ясувавши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів не
знаходить підстав для задоволення
скарги та скасування рішення суду
першої інстанції.

Позивач звернувся до суду з позовом про
зняття арешту з рухомого майна -
автомобіля, які були накладені
державними виконавцями в порядку
Закону України «Про виконавче
провадження». Як вбачається з
матеріалів справи, Шевченківським ВДВС
Львівського МУЮ відкрито виконавче
провадження 08.07.2008року та накладено
арешт на майно ОСОБА_6 за виконавчими
листами на суму 18 200грн., 1 032 827 грн. на
підставі рішення Жовтневого районного
суду м. Харкова, згідно якого ОСОБА_11,
керуючи вантажним автомобілем
«Вольво» (власник ОСОБА_6) став
учасником ДТП та спричинив тілесні
ушкодження різної тяжкості ОСОБА_9,
ОСОБА_7 і значні пошкодження автомобілю
ГАЗ-24, що належить ОСОБА_8

Крім того, ще ухвалою Жовтневого
районного суду м. Харкова від 09.11.2007
року накладено арешт на автомобіль
«Вольво» д.н. НОМЕР_1, власником якого є
СПД ОСОБА_6 (а.с.18), передано автомобіль
на відповідальне зберігання до УДАІ
УМВСУ України у Львівській області,
заборонено експлуатацію цього
автомобіля. Згідно постанови про
відкриття виконавчого провадження від
28.11.2007року та зазначеної ухвали суду,
власником арештованого автомобіля
«Вольво» д.н. НОМЕР_1 встановлено СПД
ОСОБА_6, тобто суб»єкт підприємницької
діяльності а не фізична особа. Ці
обставини не спростовані у
передбаченому законом порядку і
доводять, що ОСОБА_6 як власник
автомобіля використовував його для
здійснення підприємницької
діяльності.

На примусовому виконанні також
перебуває судовий наказ
Шевченківського районного суду м.
Львова від 28.05.2010року про стягнення з
ОСОБА_6 на користь ПАТ «УніверсалБанк»
24 310,88грн. та судових витрат (а.с.16).

Як підставу позову позивач посилається
на рішення Шевченківського районного
суду м.Львова від 15.04.2013року задоволено
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_6, із залученням
третьої особи МРЕВ ДАІ ГУМВСУ України у
Львівській області про визнання
удаваним договору доручення, визнання
укладеним договору купівлі-продажу
автомобіля та визнання права власності
на автомобіль. Зі змісту рішення
вбачається, що позивач ОСОБА_2
звернувся до суду 18.03.2013року із
вказаним позовом, мотивуючи фактичним
придбанням автомобіля у власність та
передачею ОСОБА_6 14 000 дол. США і
відсутністю коштів на його
перереєстрацію в органах ДАІ.

Позивач при зверненні до суду приховав
інформацію про участь автомобіля в ДТП
та перебування під арештом з 2007року та
на відповідальному зберіганні в УДАІ
ГМВСУ України Львівської області.
Відповідно оцінка цих обставин, що
мають значення у праві. Судом проведена
не була.

Поняття преюдиції в цивільному процесі
міститься у ч.3ст.61 ЦПК, за якою
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Право власності набувається,
відповідно до ч.1ст.328 ЦК України, на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Право власності у набувача майна за
договором, відповідно до ч.1ст.334 ЦК,
виникає з моменту передання майна, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Якщо договір про відчуження майна,
згідно ч.4ст.334 ЦК, підлягає державній
реєстрації, право власності у набувача
виникає з моменту такої реєстрації.

Тому помилковим є твердження позивача
щодо часу набуття у власність
транспортного засобу з часу укладення
удаваного правочину - договору
доручення від 28.03.2007року.

У спірних правовідносинах важливим є
момент, з якого особа вважається
власником. Враховуючи те, що право
власності може набуватися первісними
та похідними способами, різняться
моменти набуття права власності. За
загальним правилом, момент набуття
права власності за договором
пов'язується з переданням майна, якщо
інше не встановлено договором або
законом (ч. 1 ст. 334 ЦК).

Отже, для набуття права власності на
майно потрібно два правочини -договір
(рішення суду в даному випадку), який є
підставою набуття права власності, та
передання майна, який є способом
набуття права власності; правила щодо
передачі як умови виникнення права
власності свідчать про розмежування
зобов'язання (договору) і речового
права (власності). Домовленість, що
закріплена у договорі, стосується
обов'язку продавця в майбутньому
передати річ, тобто перенести право
власності на неї на іншу особу -
набувача. Адже, за загальним правилом,
право власності на майно, що є
предметом консенсуального договору,
виникає не одномоментно з його
укладенням.

Відтак набуття права власності на
рухоме майно, яким є транспортний
засіб, відповідно до норм ЦК пов'язано з
переданням майна.

Позиція Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ висловлена у листі
№ 24-150/0/4-13 від 28.01.2013року «Про практику
застосування судами законодавства під
час розгляду цивільних справ про
захист права власності та інших
речових прав». Зазначається, що нерідко
суди визнають дійсними договори
купівлі-продажу та право власності на
автомобілі на підставі виданих їх
власниками довіреностей іншим особам з
правом користування та повного
розпорядження автомобілем або на
підставі розписок про отримання
власником грошової суми за проданий
автомобіль. При цьому суди залишають
поза увагою вимоги пункту 3 частини
першої статті 208 ЦК щодо необхідності
вчинення правочинів між фізичними
особами у письмовій формі на суму, що
перевищує у 20 і більше разів розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, постанову Кабінету Міністрів
України від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про
затвердження Порядку державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів», яка також
передбачає письмову форму договору
купівлі-продажу автомобілів. А
відповідно до пункту 4 зазначеної
постанови перед відчуженням
транспортний засіб повинен бути знятий
з обліку в підрозділі ДАІ. Крім того,
судами не перевіряється і не
враховується та обставина, що в деяких
випадках такі угоди укладаються з
метою уникнення відповідальності за
кредитними та іншими борговими
зобов'язаннями. Не враховують суди і те,
що на підставі частини другої статті 220
ЦК не може бути визнано дійсним договір
купівлі-продажу автомобіля, оскільки
відповідно до закону він не підлягає
обов'язковому нотаріальному
посвідченню.

Таким чином, позивачем не доведено на
підставі належних та допустимих
доказів факту передачі спірного
автомобіля йому від офіційного
власника ОСОБА_6 Натомість, судом
встановлено, що автомобіль перебував
під забороною (арешт) з забороною
експлуатації, що з 2007року було законною
перешкодою у вчиненні правочинів щодо
арештованого транспортного засобу.

На підставі свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу автомобіль
«Вольво» FL611 1996 року випуску д.н. НОМЕР_1
належить на праві власності ОСОБА_6
(а.с.19).

Таким чином, суд першої інстанції,
встановивши обставини, що мають
значення у справі, а саме державну
реєстрацію транспортного засобу за
ОСОБА_6, наявність заборон (арешту) на
автомобіль, накладених у передбаченому
законом порядку з 2007року, також
враховуючи недоведеність здійснення
передачі спірного рухомого майна від
власника ОСОБА_6 іншій особі- позивачу
ОСОБА_2, а відтак і переходу права
власності, часу набрання законної сили
рішення Шевченківського районного
суду від 15.04.2013року, дав правильну
правову оцінку і прийшов до
обґрунтованого висновку про
відсутність законних підстав для
задоволення позову.

Відповідно до ст.308 ЦПК апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу та залишає
без змін рішення суду, визнаючи його
законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.303, п.1ч.1ст.307, 308, п.1ч.1ст.314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м.Львова від 21 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з дня проголошення й може
бути оскаржене протягом 20-ти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя
Н.Л. Шумська

Судді:
С.М. Копняк

М.М. Шандра