Справа № 366/601/13
Головуючий у І інстанції Гончарук
О.П.Провадження № 22-ц/780/1792/14
інстанції Мережко М.В.Категорія 6
УХВАЛА

Іменем України

10 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Суханової Є.М., Данілова О.М.,

При секретарі: Бевзюк М.М.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Іванківського районного суду
Київської області від 25 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Жмїівської сільської ради
Іванківського району Київської
області, Управління Держземагенства в
Іванківському районі Київської
області, ОСОБА_3 про припинення права
власності на земельну ділянку та
визнання рішення органу місцевого
самоврядування і державних актів на
право власності на земельну ділянку
недійсними.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2013 року ОСОБА_2 звернулася в
суд із зазначеним позовом.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона
є власником жилого будинку з
господарськими спорудами і будівлями,
що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідач по справі є її сусідом.

Біля будинку позивача знаходяться дві
земельні ділянки, що призначені для
обслуговування жилого будинку та
ведення особистого селянського
господарства. Позивач вважає, що
земельними ділянками повинна
користуватися саме вона, оскільки
отримала будинок в порядку спадкування
після смерті ОСОБА_4, своєї матері, а
вказані земельні ділянки розташовані
саме біля спадкового будинку, однак
відповідач по справі прийняв незаконні
рішення про надання земельних ділянок
ОСОБА_3

Так, рішенням № 15 від 27 липня 2007 року
7-ої сесії 5 скликання Жміївської
сільської ради Іванківського району
Київської області надано у власність
земельні ділянки та надано дозвіл на
виготовлення технічної документації
щодо складання державних актів на
право приватної власності на земельні
ділянки розміром 0,26 га та 0,25 га
відповідачу по справі ОСОБА_3

На підставі вказаного рішення
відповідач ОСОБА_3 отримав державні
акти на право приватної власності на
землю для ведення особистого
селянського господарства, для
будівництва та обслуговування жилого
будинку і господарських споруд.

Позивач вважає, що вказане рішення і
державні акти на право власності на
земельні ділянки є незаконними і
такими, що порушують її право з
наступних підстав - земельними
ділянками фактично користувалася
позивач для обслуговування свого
будинку та господарських споруд,
земельні ділянки у неї не відбиралися,
за життя ОСОБА_4, матері позивача,
земельні ділянки знаходилися біля
будинку, і мають знаходитися там і далі.
Вказані земельні ділянки не
реєструвалися за адресою: вказаною в
державних актах, виданих на ім'я
відповідача ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2), це було
зроблено умисно відповідачем, щоб
позбавити її права власності на
земельні ділянки, тому позивач ОСОБА_2
вважає, що право власності на земельні
ділянки відповідача ОСОБА_3, має бути
припинено.

Рішення сільради від 27 липня 2007 року і
державні акти, видані на підставі
рішення позивач просить визнати
недійсними, анулювати відповідні
записи в «Книзі записів реєстрації
державних актів на право власності на
землю та на право постійного
користування землею, договорів оренди
землі».

Рішенням Іванківського районного суду
Київської області від 25 грудня 2013 року
в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач подала апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду скасувати,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позов. В апеляційній
скарзі позивач посилається на те, що
суд першої інстанції неповно з'ясував
всі обставини, що мають значення для
справи, висновки суду не відповідають
обставинам справи, суд не взяв до уваги,
що вона є єдиним спадкоємцем після
смерті ОСОБА_4, і хоч
правовстановлюючих документів на
будинок немає, однак це спадковий
будинок, записи про який є в
погосподарських книгах, крім того суд
розглянув справу без її участі,
оскільки вона хворіла, про що вона
повідомила суд, і бажала бути
присутньою під час розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Як встановлено судом першої інстанції,
рішенням № 15 від 27 липня 2007 року
7-ої сесії У-го скликання Жміївської
сільської ради Іванківського району
Київської області надано у власність
земельні ділянки та надано дозвіл на
виготовлення технічної документації
щодо складання державних актів на
право приватної власності на земельні
ділянки розміром 0,26 га та 0,25 га
відповідачу по справі ОСОБА_3 ( а.с. 5, 70).

На підставі вказаного рішення
відповідач ОСОБА_3 03 жовтня 2011 року
отримав державні акти на право
власності на земельну ділянку серії ЯИ
№ 400165 та серії ЯИ № 400164 для ведення
особистого селянського господарства,
для будівництва та обслуговування
жилого будинку і господарських споруд (
а.с. 64, 65), що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи, або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Рішенням Іванківського районного суду
Київської області від 31 жовтня 2012 року
ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову
про визнання права власності на
спадкове майно, а саме: жилий будинок та
земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою апеляційного суду Київської
області від 23 жовтня 2013 року рішення
суду залишено без змін ( а.с. 47-49).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 лютого 2014 року
рішення Іванківського районного суду
Київської області від 31 жовтня 2012 оку
та ухвала апеляційного суду Київської
області 23 жовтня 2013 року залишені без
змін. ( а.с. 106-107 ). Рішення набрали
законної сили.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало
до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в
натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової)
шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

За змістом вказаної норми особа, яка
вважає, що її право порушене, може
скористатися не будь-яким, а цілком
конкретним способом захисту свого
права, який, як правило, визначається
спеціальним законом (Цивільний Кодекс
чи інший акт цивільного законодавства),
що регламентує конкретні цивільні
правовідносини.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом визнання права, відновлення
стану земельної ділянки, який існував
до порушення права і запобігання
вчиненню дій, що порушують права або
створюють небезпеку порушення права,
визнання угоди недійсною, визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування, відшкодування збитків,
застосування інших передбачених
законом способів.

Відповідно до ст. 81 Земельного кодексу
України право власності на земельні
ділянки набувається на підставі -
придбання за договором
купівлі-продажу, ренти, дарування, міни
іншими цивільно-правовими угодами,
безоплатної передачі земель у
власність, приватизації земельних
ділянок, що були раніше у користуванні,
прийняття спадщини, виділення в натурі
( на місцевості) належної земельної
частки ( паю).

Відповідно ст. 116, 125, 126 Земельного
Кодексу України рішення органу
виконавчої влади чи місцевого
самоврядування про передачу у
власність земельної ділянки є
необхідною передумовою виникнення
права власності на земельну ділянку.
Право власності посвідчується
державним актом, і виникає з моменту
його державної реєстрації.

Вимога про скасування державного акту
є похідною і залежить від доведеності
незаконності рішення органу, на
підставі якого виданий державний акт.

Перелік підстав припинення права
власності на земельну ділянку
передбачений ст.140 Земельного Кодексу
України є вичерпним, встановлений для
випадків, коли право власності набуто у
встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.1. ст. 155 Земельного
кодексу України у разі видання органом
виконавчої влади або органом місцевого
самоврядування акта, яким порушуються
права особи щодо володіння,
користування чи розпорядження
належною їй земельною ділянкою, такий
акт визнається недійсним.

Позивачем відповідно до ст. 60 ЦПК
України не надано будь-яких доказів на
підтвердження щодо порушення її права
власності на земельні ділянки за
адресою: АДРЕСА_2, що належать
відповідачу ОСОБА_3 на праві власності.
Посилання позивача ОСОБА_2 на ту
обставину, що відповідно до вимог
закону вона прийняла спадщину після
смерті матері ОСОБА_4, до якої
відноситься будинок і земельні ділянки
розміром 0,26 га та 0,25 га за адресою:
АДРЕСА_1, і що до неї перейшло право
власності на земельні ділянки,
власником яких є в даний час
ОСОБА_3, не ґрунтуються на вимогах
закону, оскільки це суперечить
ч.1 ст.120 Земельного Кодексу України
(в редакції, чинній на час смерті
ОСОБА_4), земельні ділянки не були
приватизовані, і доказів що вони
надавались ОСОБА_4 для будівництва
будинку в матеріалах справи відсутні.

Державні акти на право власності на
земельні ділянки ОСОБА_3 видані з
дотриманням вимог «Інструкції про
порядок складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі»,
затвердженої Наказом Державного
Комітету України по земельних ресурсах
04 травня 1999 року № 43.

Оскільки, позивачем не надано
відповідно до ст. 60 ЦПК України доказів
порушення відповідачами її права
власності, користування, розпорядження
земельними ділянками, порушення меж її
земельних ділянок, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про відмову у задоволенні
позову.

Постановляючи рішення, суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дав належну оцінку
зібраним доказам, вірно послався на
закон, що регулює спірні
правовідносини, дійшов правильного
висновку про відмову у задоволенні
позову, тому підстав для скасування
рішення суду першої інстанції, колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Іванківського районного суду
Київської області від 25 грудня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: