Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/886/14
Головуючий у 1-й інстанції: Михайлова
Суддя-доповідач: Мануйлов Ю.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року
м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.

суддів: Мануйлова Ю.С.

Панкеєва О.В.

при секретарі: Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Комунарського районного суду
м.Запоріжжя від 23 грудня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_4 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
завданої злочином.

В обґрунтування пред'явленого позову
зазначав, що 02 жовтня 2009 року разом зі
своїм товаришем ОСОБА_5 на належному
йому автомобілі ВАЗ-21093, державний
номер реєстрації НОМЕР_2, з метою
придбання товарів приїхали до
м.Запоріжжя. Придбавши товари,
повертались додому. Приблизно о 19 год.,
на 306 кілометрі автомобільної дороги
«Харків-Симферополь» сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобілів «FSO LANOS TF69Y», державний
номер реєстрації НОМЕР_1, за кермом
якого знаходилась ОСОБА_4, та його
автомобіля ВАЗ-21093, за кермом якого
знаходився ОСОБА_5 В результаті
зазначеної дорожньо-транспортної
пригоди йому були спричинені незначні
тілесні ушкодження, а ОСОБА_5 загинув.
Також був пошкоджений автомобіль
ВАЗ-21093 та придбаний товар, який
знаходився у автомобільному причепі.
Такими діями ОСОБА_4 йому завдана
матеріальна та моральна шкода. Вироком
Запорізького районного суду
Запорізької області від 11.04.2011 року
ОСОБА_4 визнана винною у скоєнні
злочину, передбаченому ч.2 ст.286 КК
України. У зв'язку з тим, що ОСОБА_3 було
спричинені легкі тілесні ушкодження,
він не був визнаний потерпілим по
кримінальній справі. Матеріальну шкоду
оцінив у розмірі 13378 грн. 96 коп., яка
складається з пошкодженого товару:
мийки з нержавіючої сталі виробництва
Туреччини, розміром 60 х 80 см. у
кількості 40 шт., за ціною 90 грн.. 80 коп. за
одну штуку на загальну суму 3 632 грн.,
мийки з нержавіючої сталі виробництва
Туреччини розміром 60 х 60 см. у кількості
10 шт., за ціною 86 грн. 70 коп. зп одну
штуку, на загальну суму 867 грн.,
шафа-купе у кількості 3 шт. за ціною 2 713,3
грн. за одну штуку на загальну суму 8 140
грн.; транспортні послуги евакуатора на
загальну суму 400 грн.; проходження
медичного обстеження: рентгенографії
шийного відділу хребта 85 грн.,
флюорографія 55 грн.; придбання пального
для переїзду із місця аварії до місця
мешкання 199 грн. 96 коп. Моральну шкоду
оцінив у 20 000 грн., яку обґрунтував
наявністю у нього легких тілесних
ушкоджень, проходженням медичного
обстеження, що порушило його звичайний
спосіб життя, обставини ДТП спричинили
йому незручності та моральні
страждання, автомобіль, який був
пошкоджений внаслідок ДТП не підлягає
відновленому ремонту.

Посилаючись на ст.ст.15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1168,
1177 ЦК України просив відшкодувати з
ОСОБА_4 на його користь матеріальну
шкоду у розмірі 13 378 грн. 96 коп. та
моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. .

У судовому засіданні позивач позов
підтримав та просив його задовольнити
у повному обсязі, на підставі наявних у
справі доказів.

Відповідачка та її представник проти
позову заперечували, просили
відмовити в його задоволенні в повному
обсязі, посилаючись на його
необґрунтованість. Також зазначили, що
сплинув строк позовної давності, у
межах якого ОСОБА_3 мав звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права та інтересу. ДТП
сталося 02.10.2009 року, з часу його скоєння
минуло 4 роки, тому вважали, що строк,
протягом якого ОСОБА_3 мав звернутися
до суду з відповідною заявою, сплинув.
Крім того, ОСОБА_3 до правоохоронних
органів з відповідною заявою про те, що
йому внаслідок скоєння злочину ОСОБА_6
заподіяні тілесні ушкодження та
матеріальні збитки не звертався,
постанова про відмову в порушенні
кримінальної справи слідчим не
виносилася. У кримінальній справі він
допитаний в якості свідка, від
проходження судово-медичної
експертизи відмовився. Будь-які
відомості про ОСОБА_3, про спричинені
йому збитки, їх розмір, наявність
тілесних ушкоджень у вироку
Запорізького районного суду
Запорізької області від 11.04.2011 року,
який набрав законної сили, відсутні.
Вважали надані позивачем на
підтвердження матеріальних збитків
копії товарних чеків, накладних,
квитанцій неналежними доказами, які
неможливо пов'язати з подією ДТП, яка
сталося 02.10.2009 року та встановити
причинний зв'язок між спричиненою
шкодою та її протиправною поведінкою
щодо ОСОБА_3, вони не підтверджують
наявність заподіяної шкоди. Щодо
вимоги про відшкодування моральної
шкоди зазначили, що позивачем не було
вказано та доведено, в чому полягає ця
шкода, якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її йому заподіяно; з яких
міркувань він виходив, визначаючи
розмір шкоди; доказів на підтвердження
таких фактів не надав; чим
підтверджується факт заподіяння йому
моральних чи фізичних страждань або
втрат немайнового характеру; за яких
обставин чи якими діями вони заподіяні;
в якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі оцінив заподіяну
йому шкоду та з чого він при цьому
виходив.

Рішенням Комунарського районного суду
м.Запоріжжя від 23 грудня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими;невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення і неправильне застосування
норм матеріального і процесуального
права, просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

У відповідності до ч.1 ст.303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини,
які мають значення для ухвалення
рішення у справі і щодо яких у сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір

Відмовивши у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з наступного.

Як встановлено судом і таке вбачається
з матеріалів справи, 02.10.2009 року,
приблизно о 19 годині, ОСОБА_4 керуючи
автомобілем «FSO LANOS TF69Y», державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснюючи
рух по автомобільній дорозі
Харків-Симферопіль здійснила виїзд на
зустрічну смугу, по якій рухався
автомобіль ВАЗ-21093, державний
реєстраційний номер НОМЕР_3, з причепом
«КМЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2, за
кермом якого заходився ОСОБА_5, та
здійснила зіткнення з цим автомобілем.
В результаті дорожньо-транспортної
пригоди водій ОСОБА_5 був смертельно
травмований. Вироком Запорізького
районного суду Запорізької області від
11.04.2011 року по кримінальній справі №
1-130/11 ОСОБА_4 визнана винною у скоєнні
злочину, передбаченому ч.2 ст.286 КК
України, призначено покарання у
вигляді 5 років позбавлення волі з
позбавленням права керування
транспортними засобами строком на 3
роки та застосовано положення ст.75 КК
України щодо основного покарання.
Задоволені цивільні позови ОСОБА_7,
ОСОБА_8 до ОСОБА_4 (а.с. 10-11) Ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 04.07.2011 року вирок залишено без змін
(а.с. 12-13).

Загальний порядок пред'явлення
цивільного позову врегульовано ЦПК
України. У випадку ж заподіяння шкоди
злочином можливість захисту майнових
інтересів потерпілої сторони
передбачена КПК України, 1960 року (на
момент виникнення між сторонами
спірних правовідносин).

Так, ст.28 КПК України (1960 року) визначає,
що особа, яка зазнала матеріальної
шкоди від злочину при провадженні в
кримінальній справі вправі пред'явити
до обвинуваченого цивільний позов,
який розглядається судом разом із
кримінальною справою. Цивільний позов
повинен бути заявлений своєчасно.

В силу п.4 ст.64 КПК України (1960 року)
характер, розмір заподіяної злочином
шкоди підлягають доказуванню у
кримінальній справі. Треба виходити із
факту встановлення винності
підсудного у вчиненні злочину,
нанесені збитки потерпілому, заподіяні
збитки безпосередньо тим злочином, що
вчинив підсудний.

Відповідальність за завдану шкоду може
наставати лише за наявності підстав, до
яких законодавець у ст.1166 ЦК України
відносить: а) наявність шкоди; б)
протиправна поведінка заподіювача
шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою
та протиправною поведінкою
заподіювача; г) вину.

ОСОБА_3 до правоохоронних органів з
відповідною заявою про те, що йому
внаслідок скоєння злочину ОСОБА_6
заподіяно тілесні ушкодження та
матеріальні збитки не звертався,
постанова про відмову в порушенні
кримінальної справи слідчим не
виносилася. По вказаній кримінальній
справі він допитаний в якості свідка,
від проходження судово-медичної
експертизи відмовився.

На підтвердження матеріальних збитків
позивач до суду надав товарний чек від
15.03.2009 року «шафа-купе - 3 шт. на суму 8 140
грн.» (а.с. 7), накладну № 0210 від 02.10.2009
року ЧП Москаленко «мийки - у кількості
50 шт. на суму 4 499,00 грн.» (а.с. 7), дві
квитанції до прибуткового касового
ордеру серія 01АААС 502943, 502942 від 20.10.2009
року ЛДИ «ВАЛЕО» про приведення
флюорографії та рентгенографії
шийного відділу хребта на суму 55,00
гривень та 85,00 гривень (а.с. 6), чек № 58459
від 06.10.2009 року на суму 199,96 грн. на
придбання пального - бензину А-95 (а.с. 6),
товарний чек № 27 від 02.10.2009 року на суму
400,00 грн. транспортні послуги
евакуатора (а.с. 5).

В судовому засіданні 09.10.2013 року надав
дефектний акт від 02.10.2009 року (а.с. 34) та
видаткову накладну № 10 від 02.10.2009 року
«шафа-купе 3 шт. ціна без ПДВ 2 713,3 грн.,
сума без ПДВ 8 140 грн. (а.с. 36).

В судовому засіданні 11.12.2013 року надав
Договір про надання послуг № б/н от
02.10.2009 року з актом виконаних послуг
(а.с. 61) та оригінал товарного чеку № 27
від 02.10.2009 року, копія якого є в
матеріалах справи (а.с. 5) суду для
огляду.

Відповідно до ч.2 ст.27 та ст.131 ЦПК
України особи, які беруть участь у
справі позовного провадження для
підтвердження своїх вимог або
заперечень зобов'язані подати усі
наявні у них докази до або під час
попереднього судового засідання, а
якщо попереднє судове засідання у
справі не проводиться - до початку
розгляду справи. Докази, подані з
порушенням вимог зазначених правових
норм, не приймаються, якщо сторона не
доведе, що докази подано несвоєчасно з
поважних причин.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9
пояснив, що у жовтні 2009 року йому
подзвонив його товариш ОСОБА_10, який
повідомив, що їхній товариш ОСОБА_3,
потрапив в ДТП, коли він приїхав на
місце ДТП, то співробітники міліції,
вже завершили огляд, пошкодженого
автомобіля на місці пригоди вже не
було, на місці знаходились пошкоджені
мийки та шафи-купе, про що разом з
ОСОБА_10 та ОСОБА_11 склали дефектний акт.
Деякі уцілілі мийки забрали з місця ДТП
на своєму автомобілі.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що товаришує з
позивачем, тому коли дізнався про ДТП
прибув на місце пригоди, де знаходились
співробітники ДАІ, бачив, як
пошкоджений автомобіль забрали на
евакуаторі. Також, на місці знаходились
пошкоджені мийки та шафи-купе, про що
разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 склали
дефектний акт.

Відповідно до положень ст.61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню. Обставини,
визнані судом загальновідомими, не
потребують доказування. Вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Суд вважав, що наявність механічних
пошкоджень мийок і шаф-купе, їх повне
знищення та непридатність бути
використаними за призначенням повинні
бути підтверджені матеріалами
кримінальної справи, протоколами
огляду місця події, фото таблицями до
нього, висновками спеціалістів,
матеріалами судових експертиз, які
мають обізнаність у певній галузі
знань. У вироку суду щодо ОСОБА_4
відсутні дані, про наявність
пошкодженого майна з причепу «КМЗ» на
місці пригоди 02.10.2009 року, наявності
дефектного акту не має.

Тому суд критично віднісся до пояснень
вказаних вище свідків.

Квитанції до прибуткового касового
ордеру серія 01АААС 502943, 502942 від 20.10.2009
року ЛДИ «ВАЛЕО» про приведення
флюорографії та рентгенографії
шийного відділу хребта на суму 55,00 грн.
та 85,00 грн. (а.с. 6), підтверджують надання
такої послуги ОСОБА_3, але позивач не
надав доказів призначення лікарем саме
такого виду медичного обстеження і чи
пов'язане таке обстеження з ДТП, яке
сталося 02.10.2009 року.

Чек № 58459 від 06.10.2009 року на суму 199,96 грн.
на придбання пального (а.с.6), але не
можливо встановити чи пов'язане
придбання пального А-95 з ДТП, яке
сталося 02.10.2009 року.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. У позовній заяві про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди має бути зазначено, в чому
полягає ця шкода, якими неправомірними
діями чи бездіяльністю її заподіяно
Позивачеві. З яких міркувань він
виходив, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується. Чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями вони заподіяні, в якій грошовій
сумі чи в якій матеріальній формі
позивач оцінює заподіяну йому шкоду та
з чого він при цьому виходить, а також
інші обставини, що мають значення для
вирішення спору.

У роз'ясненнях, наведених у п. п. 3, 7
Пленуму Верховного Суду України № 4 від
31.03.1995 року (із змінами, внесеними
згідно Постанови № 5 від 25.05.2001 року)
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» вказано, що під моральною шкодою
слід розуміти втрати нематеріального
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб. Розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди визначається залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин.

Всупереч ч.3 ст.10, ст.ст.57-60 ЦПК України
позивачем не надано належних,
допустимих і переконливих доказів, які
б свідчили що він мав втрати
нематеріального характеру внаслідок
відчуття моральних чи фізичних
страждань, у зв'язку з чим йому завдано
моральної шкоди. Характер, розмір
заподіяної матеріальної шкоди також
підлягають доказуванню. Позивачем не
доведено тих обставин, на які він
посилається як на підставу своїх вимог
про відшкодування матеріальної шкоди
та не надано належних, допустимих і
переконливих доказів з цього приводу.

Представник відповідача просив суд
застосувати строк позовної давності,
оскільки позивачами, було пропущено
трирічний строк для звернення до суду з
позовними вимогами, а поважності
причин пропуску строку суду не надав
Відповідно до ст.257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного
Суду України, викладених у п.11
постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» встановивши, що
строк для звернення з позовом
пропущено без поважної причини, суд у
рішенні зазначає про відмову в позові з
цих підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Враховуючи викладене, судж прийшов
обґрунтованого висновку, що за таких
обставин не підлягають застосуванню
положення ст. 257 ЦК України, оскільки у
задоволенні позову відмовлено у
зв'язку з його недоведеністю.

За таких обставин, судова колегія
приходить до висновку, що судом першої
інстанції з'ясовані всі обставини
справи, які мають істотне значення для
правильного вирішення спору, дана
належна оцінка письмовим доказам у
сукупності з доводами сторін, висновки
суду відповідають обставинам справи,
доводи, викладені у апеляційній скарзі,
аналогічні доводам позивача у суді
першої інстанції, не спростовують
висновки суду першої інстанції, тому
підстав для скасування оскаржуваного
рішення немає.

Керуючись ст.ст.307,308,314,317 ЦПК України
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 23 грудня 2013 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

судді: