У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого
Олійник А.С.,

суддів:
Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.,

Парінової І.К., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк» про
визнання договору поруки припиненим та
стягнення коштів, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного
суду Івано-Франківської області від 24
жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, просив визнати
припиненим із 30 березня 2010 року договір
поруки, укладений 30 вересня 2008 року між
ним та закритим акціонерним
товариством комерційним банком
«ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ
«ПриватБанк») та стягнути із ЗАТ КБ
«ПриватБанк» 1 847 грн 18 коп.

Свої вимоги мотивував тим, що 30 вересня
2008 року між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк»
було укладено договір поруки, за
умовами якого він поручився перед
банком за виконання зобов'язань ОСОБА_4
за укладеним із останньою кредитним
договором на строк до 2028 року.

До 6 червня 2012 року банк не вчиняв
жодних дій для стягнення із нього
заборгованості, проте за період із
червня 2012 року до 4 серпня 2012 року з його
банківського рахунку було списано 1847
грн 18 коп. на виконання зобов'язань за
договором поруки.

Відповідно до рішення Калуського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 22
вересня 2009 року на користь ЗАТ КБ
"ПриватБанк" звернуто стягнення на
нерухоме майно, яке було передано в
іпотеку банку для забезпечення
виконання зобов'язань ОСОБА_4 Таким
чином, банк змінив строк виконання
основного зобов'язання, за яке він
поручився, тому порука припинена
відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, а
стягнуті з нього банком кошти у 2012 році
підлягають поверненню, як набуті без
достатньої правової підстави.

Заочним рішенням Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 23 січня 2013 року позов
задоволено. Визнано припиненим договір
поруки від 30 вересня 2008 року, укладений
між ОСОБА_3 та публічним акціонерним
товариством комерційним банком
«Приватбанк» в особі
Івано-Франківської філії публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк», з 30 березня 2010 року.
Стягнуто з публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«Приватбанк» в особі
Івано-Франківської філії публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_3
грошові кошти у розмірі 1 847 грн 78 коп.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 24
жовтня 2013 року заочне рішення суду
першої інстанції скасовано та ухвалено
нове рішення про відмову в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та залишити в силі заочне рішення суду
першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судами встановлено, що 30 вересня 2008
року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_4
укладено кредитний договір № IFILGA,
за умовами якого останній надано
кредит у розмірі 38 381,87 доларів США зі
сплатою 15 % річних до 30 вересня 2028 року
(далі - Кредитний договір).

У забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_4 за Кредитним договором, 30
вересня 2008 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк"
та ОСОБА_3 укладено договір поруки (далі
- Договір поруки).

Рішенням Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 22
вересня 2009 року у рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_4 за Кредитним
договором звернуто стягнення на
передане в іпотеку нерухоме майно.

За період із 6 червня 2012 року до 4 серпня
2012 року з особового карткового рахунку
ОСОБА_3 у рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_4 за Кредитним
договором списано 1 847 грн 78 коп.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої
інстанції виходив із того, що укладений
між сторонами Договір поруки не
містить строк, після якого цей договір
припиняється, тому порука припинена на
підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України. За таких
обставин, із відповідача необхідно
стягнути 1 847 грн 78 коп., безпідставно
списаних із карткового рахунку
позивача за період із червня 2012 року до
серпня 2012 року.

Ухвалюючи нове рішення про відмову в
позові, апеляційний суд виходив із
того, що строк виконання зобов'язання,
за яке поручився ОСОБА_3, не настав,
Кредитний договір та Договір поруки не
розірвано, тому висновок суду першої
інстанції про припинення договору
поруки не відповідає ч. 4 ст. 559 ЦК
України.

Із висновком апеляційного суду
погодитись не можна з огляду на таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

За змістом положень ч. 4 ст. 559 ЦК України
для припинення поруки має настати
декілька умов: настання строку
визначеного у договорі поруки або
настання строку виконання основного
зобов'язання; не пред'явлення вимог до
поручителя протягом шести місяців з
дня настання такого строку. При цьому
строк настання виконання основного
зобов'язання може настати у строк,
визначений договором або законом.

Як установлено судами, відповідно до п.
11 Договору поруки цей договір набирає
чинності з моменту його підписання
сторонами і діє до повного виконання
зобов'язань за Кредитним договором.

Відповідно до правового висновку
Верховного Суду України у справі №
6-68цс11 умова договору поруки про
припинення поруки після повного
виконання зобов'язань за кредитним
договором не може вважатись
встановленим сторонами договору
поруки строком припинення поруки. За
таких обставин, порука на підставі ч. 4
ст. 559 ЦК України припиняється, якщо
кредитор протягом протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Як убачається із п. 8.1 Кредитного
договору, банк зобов'язується надати
позичальнику кредитні кошти на строк
із 30 вересня 2008 року до 30 вересня 2028
року (а.с. 16, зворот).

Із змісту п. 2.3.7 Кредитного договору
вбачається, що у разі порушення його
умов, банк має право стягнути кредит до
настання дати, передбаченої у п. 8.1, у
тому числі шляхом звернення стягнення
на заставлене майно.

Встановивши, що рішенням Калуського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 22
вересня 2009 року на користь ЗАТ КБ
"ПриватБанк" звернуто стягнення на
нерухоме майно, яке було передано в
іпотеку банку для забезпечення
виконання зобов'язань ОСОБА_4,
апеляційний суд у порушення ст. ст. 303, 316
ЦПК України не з'ясував, чи настав строк
виконання основного зобов'язання у
звязку із зверненням стягнення на
предмет іпотеки, а також те, чи виконане
основне зобов'язання боржником, що має
значення для обчислення строку
пред'явлення вимог до поручителя.

Крім того, перевіряючи законність та
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд не дав
оцінки п. 12 Договору поруки, у якому
визначено порядок припинення поруки.

З огляду на допущені апеляційним судом
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин справи, рішення
апеляційного суду необхідно скасувати
та направити справу на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції відповідно
до ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 24
жовтня 2013 року скасувати та направити
справу на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
А.С. Олійник

Судді:
В.І. Амелін

С.О. Карпенко

І.К. Парінова

В.О. Савченко