Справа №:116/4809/13-цГоловуючий суду
першої інстанції:Томащак А.С.№
провадження:22-ц/190/1097/14Доповідач суду
апеляційної інстанції:Філатова Є. В.
________________________________________________________________________
______________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2014 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого судді:Філатової Є.В.
суддів:Любобратцевої Н.І. Харченко І.О.
при секретарі:Урденко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Сімферополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
приватного нотаріуса
Сімферопольського районного
нотаріального округу Кузнецової Ірини
Василівни про визнання заповіту
нікчемним, за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_7 - ОСОБА_9 на рішення
Сімферопольського районного суду
Автономної Республіки Крим від 16
грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

В серпні 2013 року ОСОБА_6 звернувся з
позовом до ОСОБА_7, приватного
нотаріуса Сімферопольського районного
нотаріального округу Кузнецової І.В.
про визнання нікчемним заповіту від
25.08.2005 року, складеного ОСОБА_10 на
користь ОСОБА_7, посвідченого приватним
нотаріусом Сімферопольського
районного нотаріального округу
Кузнецовою І.В. та зареєстрованого у
реєстрі за №1341.

Вимоги мотивовані тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_10, якій з 15.11.2004
року до смерті мав громадянство
Австрійської Республіки. Після його
смерті відкрилася спадщина у вигляді
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.
Позивач є спадкоємцем першої черги за
законом. При зверненні до нотаріуса він
дізнався, що все своє майно
спадкодавець залишив ОСОБА_7 Проте
заповіт позивач вважає нікчемним,
оскільки особа заповідача була
встановлена приватним нотаріусом, який
посвідчував заповіт, на підставі
паспорту громадянина України для
виїзду за кордон, в тої час, як
спадкодавець з моменту набуття
іноземного громадянства втратив
громадянство України, тому паспорт був
недійсним.

Рішенням Сімферопольського
районного суду Автономної Республіки
Крим від 16 грудня 2013 року позов ОСОБА_6
задоволено; визнано нікчемним заповіт
ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7, посвідчений
приватним нотаріусом
Сімферопольського районного
нотаріального округу Кузнецовою І.В.
25.08.2005 року та зареєстрований у реєстрі
спадкових справ за №1341.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_7 - ОСОБА_9 просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове, про
відмову у задоволенні позову. Апелянт
зазначає, що суд першої інстанції не
дослідив фактичних обставин та невірно
застосував Закон «Про громадянство
України», на підставі чого дійшов
хибного висновку про відсутність у
спадкодавця на час складання заповіту
громадянства України. Також суд не
врахував положень ст. ст. 19, 43 ЗУ «Про
нотаріат» та Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, щодо встановлення нотаріусом
особи при вчиненні нотаріальних дій,
які не були порушені під час
посвідчення заповіту. Крім того, суд
не звернув уваги, що нікчемність
заповіту визнається в порядку та з
підстав передбачених ст. 1257 ЦК України,
яких по справі не встановлено.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Оскаржене рішення таким вимогам не
відповідає.

Відповідно до ст.1233,1234 ЦК України
кожна особа, що має цивільну
дієздатність, має право розпорядження
на випадок своєї смерті, яке реалізує
особисто за правилами ст.1248, 1251,1252 ЦК
України.

За змістом цих норм заповіт є
одностороннім правочином, на якій
поширюються правила гл.85 ЦК України,
Закон «Про нотаріат» та Інструкція Про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України.

Згідно ст.1257 ЦК України заповіт
складений особою, яка не мала на це
права, а також заповіт, складений з
порушенням вимог щодо форми його
посвідчення, є нікчемним. За позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Посилаючись на зазначену норму закону,
позивач вважає заповіт нікчемним як
такий, що складений особою, яка не мала
на це права.

Водночас позивач не заперечує, що
спадкодавець розпорядився своїм
майном, що належало йому на праві
власності, зареєстрованому у
встановленому законом порядку, що не
суперечить ст.1234 ЦК України.

Крім того, позивач посилався на
порушення форми посвідчення заповіту.

Погоджуючись з цими доводами, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
при посвідчені заповіту була порушена
форма, оскільки нотаріус не дотримався
положень ст. 43,44 Закону «Про нотаріат»
та п.13,19,27,30,31,39 Інструкції «Про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України та встановив особистість
заповідача за недійсним закордонним
паспортом громадянина України.

Посилаючись на Закон «Про громадянство
України» у редакції, діючої на час
виникнення правовідносин, суд
зазначив, що паспорт ОСОБА_10 для виїзду
за кордон втратив чинність у зв'язку зі
втратою спадкодавцем громадянства
України з моменту набуття ним
громадянства Австрійської Республіки.

Проте Закон «Про громадянства України»
таких положень не містіть.

У силу ст.25 Конституції України
громадянин України не може бути
позбавлений як громадянства, так й
права змінити громадянство. Держава
гарантує піклування та захист своїх
громадян, які перебувають за її межами.

Законодавство України про
громадянство ґрунтується на принципах
єдиного громадянства - громадянства
держави України. Якщо громадянин
України набув громадянство
(підданство) іншої держави, то у
правовідносинах з Україною він
визнається лише громадянином України
(п.1 ст.2 Закону «Про громадянство
України»).

Відповідно ст.19 цього Закону у
редакції на час виникнення
правовідносин підставами для втрати
громадянства є таке: добровільне
набуття громадянином України
громадянства іншої держави, якщо на
момент такого набуття він досяг
повноліття; набуття особою
громадянства України на підставі ст.9
цього Закону внаслідок обману,
свідомого подання неправдивих
відомостей або фальшивих документів;
добровільний вступ на військову службу
іншої держави, яка відповідно до
законодавства цієї держави не є
військовим обов'язком чи
альтернативною службою. При цьому
добровільним набуттям громадянства
іншої держави вважаються всі випадки,
коли громадянин України для набуття
громадянства іншої держави повинен
був звертатися із заявою чи
клопотанням про таке набуття
відповідно до порядку, встановленого
національним законодавством держави,
громадянство якого набуто.

Не вважаються добровільним набуттям
іншого громадянства такі випадки:
одночасне набуття дитиною за
народженням громадянства України та
громадянства іншої держави, набуття
дитиною,яка є громадянином України,
громадянства своїх усиновителів у
наслідок усиновлення її іноземцями,
автоматичне набуття громадянином
України іншого громадянства внаслідок
одруження з іноземцем, автоматичного
набуття громадянином України, який
досяг повноліття, іншого громадянства
внаслідок застосування законодавства
про громадянство іноземної держави,
якщо такий громадянин України не
отримав документ, що підтверджує
наявність у нього громадянства іншої
держави.

Проте у будь-якому випадку датою
припинення громадянства є дата видання
відповідного указу Президента України
про позбавлення громадянства.

Суд першої інстанції не звернув уваги
на зазначені положення закону.

На підставі матеріалів справи, а саме:
копії свідоцтва про смерть заповідача
та відповідного витягу з книги актів
цивільного стану Бюро ВАЦС
Відень-Фаворітен Австрійської
Республіки (арк.12,65) встановлено, що
ОСОБА_10 з 15.11.2004р. та до часу смерті мав
австрійське громадянство. Проте
підстави набуття цього громадянства
невідомі.

Водночас за повідомленням Посольства
України у Республіці Австрія ОСОБА_10 до
часу смерті перебував на постійному
консульському обліку Посольства як
громадянин України у зв'язку з
постійним перебування у Республіці
Австрія. Із заявами про припинення
громадянства України не звертався
(арк.47). Будь-які данні щодо припинення
громадянства України цієї особи в
Посольстві відсутні.

По справи також не здобуто даних щодо
видання указу Президента України про
позбавлення ОСОБА_10 громадянства
України та про прийняття відповідних
рішень компетентними органами щодо
вилучення паспорту.

Виходячи з цього, висновок суду першої
інстанції проте, що спадкодавець на
день складання заповіту втратив
громадянство України та його
закордонний паспорт був недійсним,
суперечать фактичним обставинам та
положенням закону.

Суд першої інстанції не дав належної
оцінки зазначеним обставинам та
внаслідок неправильного застосування
діючого законодавства про
громадянство і положень спадкового
права дійшов хибного висновку про те,
що дії нотаріуса щодо встановлення
особистості спадкодавця та форма
посвідчення заповіту не відповідали
закону.

З огляду на таке колегія приходить до
висновку, що законних підстав,
передбачених ст. 1257 ЦК України для
визнання спірного заповіту недійсним
немає. Тому рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у позові.

Враховуючи наведене і керуючись ст.ст.
303, 304, п.1,4 ст. 309 Цивільного
процесуального Кодексу України,
колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7
- ОСОБА_9 задовольнити, рішення
Сімферопольського районного суду
Автономної Республіки Крим від 16
грудня 2013 року скасувати, в позові
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, приватного нотаріуса
Сімферопольського районного
нотаріального округу Кузнецової Ірини
Василівни про визнання заповіту
нікчемним відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову у
вигляді арешту на відчуження
домоволодіння АДРЕСА_1, накладеного
ухвалою Сімферопольського райсуду
Автономної Республіки Крим від 12.08.2013р.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів.

Судді