АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження 22-ц/744/1193/2014
Головуючий у 1-й інстанції - Католікян
Справа № 203/7824/13-ц
Доповідач - Петренко І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого
судді - Петренко І.О.

суддів
- Романюк М.М. , Болту новій Л.М.

при секретарі
- Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 22 листопада 2013
року про повернення позовної заяви
ОСОБА_1 до Дніпропетровського
науково-дослідного інституту судових
експертиз про визнання висновку
неправдивим - у зв'язку з її не
підсудністю даному суду,-

В С Т
А Н О В И Л А :

19 листопада 2013 року позивач звернулася
до суду з позовом до
Дніпропетровського науково-дослідного
інституту судових експертиз про
визнання висновку неправдивим.

Ухвалою Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 22 листопада 2014
року позовну заяву ОСОБА_1 повернено у
зв'язку з її непідсудністю.

В апеляцiйнiй скарзі ОСОБА_1 просить
ухвалу суду скасувати і справу
направити до суду першої інстанції для
вирішення питання щодо відкриття
провадження.

Перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1, суд
першої інстанції виходив з того, що
предметом спору є нерухоме майно -
домоволодіння, розташоване по АДРЕСА_1.

Таким чином, позивач на виконання
приписів ст. 114 ЦПК України, мала
звернутися до суду за
місцезнаходженням цього майна, тобто
до Криворізького районного суду
Дніпропетровської області.

Проте колегія суддів не може
погодитися із вказаним висновком з
огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод кожен при
вирішенні спору щодо його цивільних
прав та обов'язків має право на
справедливий і публічний розгляд його
справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом.

Згідно ст.8 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» ніхто не
може бути позбавлений права на розгляд
його справи в суді, до підсудності
якого вона віднесена процесуальним
законом.

Глава І розділу ІІІ ЦПК України
визначає правила підсудності справ, що
підлягають розглядові в порядку
цивільного судочинства.

За загальним правилом територіальної
підсудності, встановленим ч.2 ст.109 ЦПК
України, позови до юридичних осіб
пред'являються в суд за їхнім
місцезнаходженням.

Разом з тим, статтею 110 ЦПК України
передбачені правила альтернативної
підсудності, зокрема згідно частини
п'ятої цієї статті позови про захист
прав споживачів можуть пред'являтися
також за зареєстрованим місцем
проживання чи перебування споживача
або за місцем заподіяння шкоди чи
виконання договору.

У відповідності до роз'яснень,
викладених в абз. 2 п.37 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про деякі питання
юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ» №3 від 01 березня 2013 року, якщо
позивач при пред'явленні позову
дотримався правил територіальної чи
альтернативної підсудності, суд не має
права повернути позивачеві позовну
заяву з мотивів непідсудності справи
цьому суду.

Встановлено, що спір між сторонами
виник з приводу визнання висновку
№1889-10 від 10 грудня 2010 року складений
експертом Дніпропетровського НДІ
Матюненко С.Л. необґрунтованим та
завідомо неправдивим.

Враховуючи, що в п.22 ст.1 Закону України
«Про захист прав споживачів»
визначено, що споживач - фізична особа,
яка придбаває, замовляє, використовує
або має намір придбати чи замовити
продукцію для особистих потреб,
безпосередньо не пов'язаних із
підприємницькою діяльністю або
виконанням обов'язків найманого
працівника, висновок про те, що цей
Закон не регулює правовідносини між
управителем й громадянами щодо
будівництва житла для власних потреб, є
помилковим.

Таким чином, позивач, застосовуючи
правила альтернативної підсудності,
правомірно звернувся з позовною заявою
про захист прав споживача до
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська, в межах
територіальної юрисдикції якого
знаходиться його місце проживання.

Суддя першої інстанції, постановляючи
ухвалу, яка перешкоджає подальшому
провадженню у справі, порушив
гарантовані права позивача щодо
ефективного засобу юридичного захисту
та справедливого судового розгляду в
такому його елементі, як право доступу
до суду для захисту порушених прав чи
інтересів, що є неприпустимим та
порушує принципи діяльності судової
влади, яка повинна забезпечувати рівні
права всіх осіб, чиї інтереси так чи
інакше зачіпає судова діяльність.

Оскільки ухвала суду першої інстанції
прийнята з порушенням норм
процесуального права, колегія суддів
приходить до висновку про її
скасування та направлення матеріалів
позову до суду першої інстанції для
вирішення питання про відкриття
провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, п.3 ч.1 ст.312,
ст.ст.314,315,317 ЦПК України, колегія
суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1-
задовольнити.

Ухвалу Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 22 листопада 2013
року - скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_1 до
Дніпропетровського науково-дослідного
інституту судових експертиз про
визнання висновку неправдивим -
повернути до суду першої інстанції для
вирішення питання про відкриття
провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Судді