У х в а л а

іменем україни

16 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі суддів:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Касьяна О.П.,
Попович О.В.,

Коротуна В.М.,
Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості по аліментам,
пені за прострочення сплати аліментів
та аліментів на повнолітніх дітей на
період навчання, за касаційною скаргою
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення
Апеляційного суду м. Севастополя
від 09 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до
суду із вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що рішенням
Ленінського районного суду м. Вінниці
від 07 лютого 2006 року з відповідача
ОСОБА_4 стягнуто аліменти на користь
позивачки на утримання дітей, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у
розмірі по 138 грн. на кожну дитину,
починаючи з 14 березня 2005 року до
досягнення дітьми повноліття. Проте
відповідач тривалий час ухиляється від
сплати аліментів у зв'язку з чим
утворилась заборгованість. Уточнивши
позовні вимоги, просила стягнути з
відповідача заборгованість за
аліментами згідно з розрахунком
відділу державної виконавчої служби
станом на 29 січня 2013 року в розмірі 20 161,
35 грн., пені за прострочення сплати
аліментів, а також стягнути аліменти на
утримання ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які на час
розгляду справи досягли повноліття,
але навчаються, на час їхнього
навчання, з урахуванням індексу
інфляції.

Рішенням Гагарінського районного суду
м. Севастополя від 11 лютого
2013 року позов ОСОБА_3 задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_4
заборгованість по сплаті аліментів на
утримання неповнолітніх дітей, яка
виникла за період з 14 березня 2005 року
по 01 лютого 2013 року в розмірі 20 161,35 грн.
та пеню за прострочення стягнення
аліментів в розмірі 338 048,44 грн. Стягнуто
з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання
повнолітнього сина ОСОБА_7 аліменти в
розмірі 1 000,00 грн. щомісячно за період
навчання, починаючи з 01 лютого 2013 року
до закінчення дитиною навчання, але не
більш ніж досягнення ним 23 років.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на
утримання повнолітнього сина ОСОБА_6
аліменти в розмірі 1 000,00 грн. щомісячно
за період його навчання, починаючи з 18
липня 2012 року до закінчення дитиною
навчання, але не більш ніж досягнення
ним 23 років. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Гагарінського районного суду
м. Севастополя від 19 квітня 2013 року
задоволено подання ВДВС Гагарінського
районного управління юстиції м.
Севастополя та тимчасово обмежено
виїзд ОСОБА_4 за межі України до
вирішення питання про стягнення
заборгованості.

Рішенням Апеляційного суду м.
Севастополя від 09 вересня 2013 року
рішення Гагарінського районного суду
м. Севастополя від 11 лютого 2013 року
скасовано в частині стягнення
заборгованості по аліментам в сумі
20 161,35 грн. та стягнення аліментів
на утримання повнолітнього сина
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на період
навчання останнього. В цій частині
ухвалено нове рішення, яким відмовлено
ОСОБА_3 у задоволенні зазначених
позовних вимог. В частині стягнення
пені за несвоєчасну сплату аліментів
рішення змінено, стягнуто з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 пеню в сумі 100 000,00 грн. В
решті рішення суду першої інстанції
залишено без змін. Цим же рішенням
апеляційного суду залишено без змін
ухвалу Гагарінського районного суду
м. Севастополя від 19 квітня 2013 року про
обмеження права ОСОБА_4 виїзду за межі
України.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_5 порушує питання про скасування
рішення Апеляційного суду м.
Севастополя від 09 вересня 2013
року, посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
та ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову в частині стягнення
пені за прострочення по сплаті
аліментів, а також скасувати ухвалу
Гагарінського районного суду м.
Севастополя від 19 квітня 2013 року про
обмеження права на виїзд за межі
України.

Касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст. 195 СК України,
розмір заборгованості за аліментами
обчислюється державним виконавцем, а у
разі спору - судом.

За вимогами ст. 196 СК України, при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
За ч. 2 цієї статті, розмір неустойки
може бути зменшений судом з
урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Згідно із частиною четвертою статті 74
Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
обчислює розмір заборгованості із
сплати аліментів, складає відповідний
розрахунок та повідомляє про нього
стягувачу і боржнику.

Судом встановлено, що рішенням
Ленінського районного суду м.
Вінниці від 7 лютого 2006 року з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на
утриманні неповнолітніх дітей в
розмірі по 138 грн. на кожного, починаючи
з 14 березня 2005 року до досягнення
дітьми повноліття.

8 лютого 2006 року на виконання цього
рішення видано виконавчий лист. ОСОБА_4
ухилявся від добровільного виконання
судового рішення, в зв'язку з чим
виникла заборгованість,яка складала 20
161, 35 грн., що підтверджено розрахунком
державного виконавця.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив із того, що
заборгованість по сплаті аліментів у
відповідача виникла з часу відкриття
виконавчого провадження на підставі
рішення Ленінського районного суду м.
Вінниці від 7 лютого 2006 року, відповідач
тривалий час ухилявся від уплати
аліментів, змінював місце проживання,
отже рішення суду про стягнення
аліментів не виконував. З цих же
підстав у позивачки виникло право на
стягнення пені. При постановленні
ухвали про обмеження права виїзду за
межі України, суд першої інстанції
керувався

ст. 377-1 ЦПК України та виходив з того, що
на примусовому виконанні у відділі
державної виконавчої служби перебуває
виконавче провадження по примусовому
виконанню виконавчого листа про
стягнення з ОСОБА_4 аліментів на
користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 у добровільному
порядку рішення суду не виконує, отже є
підстави, передбачені п.8 ст. 19 Закону
України «Про державну прикордонну
службу» та обмеження у праві виїзду за
кордон.

Апеляційний суд, змінюючи частково
рішення суду першої інстанції, вірно
виходив із того, що відповідно до ч. 4 ст.
195 СК України сума заборгованості за
аліментами визначена державним
виконавцем на підставі рішення суду
про стягнення аліментів, боржник цю
суму не оскаржує, отже ухвалення
повторного рішення в частині стягнення
боргу є зайвим. Також апеляційний суд
обґрунтовано зменшив розмір пені з
урахуванням матеріального стану
відповідача та ухвалив рішення про
відмову у задоволенні позову про
стягнення аліментів на повнолітнього
сина ОСОБА_6, оскільки останній має
самостійні джерела доходу.

Також є обґрунтованою ухвала
апеляційного суду в частині залишення
в силі ухвали Гагарінського районного
суду м. Севастополя від 19 квітня

2013 року про обмеження права ОСОБА_4
виїзду за межі України.

Відповідно до п. 2 ст. 6 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» від 21 січня
1994 року підставою для тимчасового
обмеження у праві виїзду за кордон є
наявність невиконаних зобов'язань, але
лише до моменту виконання зобов'язань,
або забезпечення зобов'язань заставою,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України.

Згідно з п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника фізичної особи
або керівника боржника юридичної особи
за межі України до виконання
зобов'язання за рішенням.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Апеляційного суду м.
Севастополя від 09 вересня 2013 року та
ухвалу Гагарінського районного суду м.
Севастополя від 19 квітня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.П. Штелик

С у д д і
О.П.
Касьян

В.М.
Коротун

О.В.
Попович

О.В.
Ступак