АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/786/1191/14
Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л. І.
Доповідач Триголов В. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області в складі:

головуючого судді : Триголова В.М.,

суддів: Бондаревської С.М., Дорош А.І.,

при секретарі: Коваль А.А.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду
м.Полтави від 24 лютого 2014 року

по справі за позовом Полтавського
обласного комунального виробничого
підприємства теплового господарства
"Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_1 про
визнання договору укладеним,-

В С Т А Н О В И
Л А :

Рішенням Октябрського районного суду
м.Полтави від 24 лютого 2014 року позов
Полтавського обласного комунального
виробничого підприємства теплового
господарства «Полтаватеплоенерго» -
задоволено.

Визнано укладеним договір № 1309 від 10
вересня 2013 року між Полтавським
обласним комунальним виробничим
підприємством теплового господарства
«Полтаватеплоенерго» та ОСОБА_1 в
редакції Полтавського обласного
комунального виробничого підприємства
теплового господарства
«Полтаватеплоенерго», запропонованому
за проектом, що направлений ОСОБА_1
листом за вих.№ 28.3-09/632 від 11 вересня 2013
року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
Полтавського обласного комунального
виробничого підприємства теплового
господарства «Полтаватеплоенерго»
судовий збір у сумі 229 грн. 40 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням
районного суду ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, в якій просить його скасувати
та ухвалити нове, яким у задоволенні
позову ПОКВПГ «Полтаватеплоенерго»
відмовити за безпідставністю. В
обгрунтування апеляційної скарги
посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
доводи апеляційної скарги, приходить
до висновку, що скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що ОСОБА_1 є власником
квартири АДРЕСА_1, в якій встановлено
автономне опалення.

Згідно рішень двадцятої сесії
Полтавської міської ради шостого
скликання від 14 липня 2011 року та сьомої
сесії Полтавської обласної ради
шостого скликання від 28 вересня 2011 року
дахова котельня по АДРЕСА_1 передана у
спільну власність територіальних
громад області.

Також встановлено, що ОСОБА_1 є
співвласником допоміжних приміщень
будинку, що слідує з наступного.

Статтею 382 ЦК України встановлено,
що квартирою є ізольоване помешкання в
житловому будинку, призначене та
придатне для постійного у ньому
проживання. Власникам квартири у дво-
або багатоквартирному житловому
будинку належать на праві спільної
сумісної власності приміщення
загального користування, опорні
конструкції будинку, механічне,
електричне, сантехнічне та інше
обладнання за межами або всередині
квартири, яке обслуговує більше однієї
квартири, а також споруди, будівлі, які
призначені для забезпечення потреб
усіх власників квартир, а також
власників нежитлових приміщень, які
розташовані у житловому будинку.

Згідно з Правилами утримання
жилих будинків та прибудинкових
територій, затверджених Наказом
Державного комітету України з питань
житлово-комунального господарства від
17 травня 2005 року № 76, допоміжні
приміщення житлового будинку -
приміщення, призначені для
забезпечення експлуатації будинку та
побутового обслуговування мешканців
будинку. Згідно вказаних правил
внутрішньо будинкові системи - мережа,
арматура на них, прилади та обладнання,
засоби обліку та регулювання
споживання житлово-комунальних послуг,
які розміщені в межах будинку, споруди,
системи протипожежного захисту.

Конституційний Суду України в
своєму рішенні № 4-рп/2004 від 02 березня
2004 року визначив, що допоміжні
приміщення (підвали, сараї, кладочки,
горища, колясочні та ін..) передаються
безоплатно у спільну власність
громадян одночасно з приватизацією
ними квартир (кімнат у квартирах)
багатоквартирних будинків.
Підтвердження права власності на
допоміжні приміщення не потребує
здійснення додаткових дій, зокрема
створення об»єднання співвласників
багатоквартирного будинку, вступ до
нього.

У рішенні Конституційного Суду
України № 14-рп/2011 від 09 листопада 2011
року визначено, що власники квартир
дво- або багатоквартирних житлових
будинків та житлових приміщень у
гуртожитку, незалежно від підстав
набуття права власності на такі
квартири, житлові приміщення, є
співвласниками допоміжних приміщень
у будинку чи гуртожитку, технічного
обладнання, елементів зовнішнього
благоустрою.

Відповідно до ч.4 ст.319 ЦК України
власність зобов»язує.

Власник зобов»язаний утримувати
майно, що йому належить , якщо інше не
встановлено договором або Законом, що
слідує зі змісту ст. 322 ЦК України.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_1
зобов»язаний утримувати допоміжні
приміщення та технічне обладнання
(внутрішньо-будинкові системи/мережі)
будинку як співвласник, однак
ухиляється від покладених на нього
обов»язків.

Відповідно до п.5 ч. 3 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» споживач зобов'язаний
оплачувати житлово-комунальні
послуги у строки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України
правочин між фізичною і юридичною
особами належить вчиняти у письмовій
формі, за виключенням випадків,
передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Відповідно до п.28 Правил надання послуг
з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення, типового договору про
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення,
затверджених Постановою КМУ № 630 від 21
липня 2005 року, споживачі, які
встановили у квартирі
багатоквартирного будинку
індивідуальні (автономні) системи
опалення, оплачують послуги з
централізованого опалення місць
загального користування будинку
відповідно до Методики, що
затверджується центральним органом
виконавчої влади з питань
житлово-комунального господарства.

Наказом Міністерства будівництва,
архітектури та житлово-комунального
господарства № 359 від 31 жовтня 2006 року
затверджено Методику розрахунку
кількості теплоти, спожитої на
опалення місць загального
користування багатоквартирних
будинків та визначення плати за їх
опалення.

З роз»яснень Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України від 15 березня 2013 року
вбачається, що при розрахунку
кількості теплової енергії на опалення
місць загального користування, що
використовується для встановлення
розміру плати за опалення МЗК,
враховуються втрати теплової енергії
розподільчими трубопроводами системи
опалення будинку, прокладеними в
підвалі або на горищі, а не площа таких
горищ, технічних поверхів та підвалів
будинку.

Таким чином, підприємство
зобов»язано проводити нарахування за
опалення місць загального
користування, а відповідач ухиляється
від укладення договору та
компенсовувати витрати.

На пропозицію ПОВКПТГ
«Полтаватеплоенерго» укласти договір
№ 1309 від 10 вересня 2013 року в
запропонованій ним редакції, ОСОБА_1
відмовився, про що надіслав листа №
28.3-09/632 від 11 вересня 2013 року (а.с.10-11). У
відмові зазначив, що не повинен платити
за під»їзди, виходячи із площі
квартири. Договір не відповідає
вимогам Закону, так як в ньому не
вказано посилання на відповідні статті
або пункти постанови КМУ і ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги», не
вказано, яка сума грошей повинна
виплачуватися за втрату тепла і не
враховано, що центральним опалення та
підігрівом він не користується.

Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
передбачено, що відносини між
учасниками договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає,
що зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Згідно п.1 ч. 3 ст. 20 цього Закону
споживач зобов»язаний укласти договір
на надання житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору.

Типовий договір на надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення затверджений
Постановою КМУ «Про затвердження
правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення та типового договору
про надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення» за № 630
від 21.07.2005 року.

Відповідач ОСОБА_1 є споживачем , тобто
фізичною особою, яка отримує
житлово-комунальні послуги, в
розумінні ст. 1 Закону України «Про
житлово-комунальну послуги».

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України
«Про об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку»
допоміжні приміщення
багатоквартирного будинку -
приміщення, призначені для
забезпечення експлуатації будинку та
побутового обслуговування мешканців
будинку (сходові клітини, вестибюлі,
перехідні шлюзи, позаквартирні
коридори, колясочні, кладові,
сміттєкамери, горища, підвали, шахти і
машинні відділення ліфтів,
вентиляційні камери та інші технічні
приміщення).

Враховуючи, що п.1 ч. 3 ст. 20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» передбачений обов»язок саме
споживача укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору, та з врахуванням
вимог ст. ст. 627, 630 ЦК України, суд
прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_1
зобов»язаний укласти Договір на
опалення місць загального
користування запропонований
позивачем.

Судовою палатою у цивільних справах
Верховного Суду України 10 жовтня 2012
року в ході розгляду справи № 6-110 цс 12,
предметом якої був спір про
зобов'язання споживача укласти договір
про надання послуг з утримання будинку
та прибудинкової території зроблено
правовий висновок, який полягає в
наступному.

Відповідно до змісту статті 627 ЦК
України свобода договорів не є
безмежною і у випадках, передбачених
актами цивільного законодавства, особа
зобов'язана укласти відповідний
договір. Такий випадок, зокрема,
передбачено пунктом 1 частини третьої
статті 20 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги",
відповідно до якого споживач
зобов'язаний укласти договір на
надання житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору.

Встановивши, що виконавцем такі
послуги надаються, а споживач їх
отримує, однак ухиляється від
укладення договору на надання
житлово-комунальних послуг, який
підготовлений виконавцем відповідно
до типового договору, суд за позовом
виконавця ухвалює рішення про визнання
зазначеного договору укладеним.

Враховуючи, що позивачем в будинок по
АДРЕСА_1 послуги з централізованого
опалення місць загального
користування надаються, а відповідач
ОСОБА_1 їх отримує, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку, що
договір № 1309 від 10 вересня 2013 року між
ПОКВТГ «Полтаватеплоенерго» та ОСОБА_1
в редакції запропонованій позивачем та
який направлений ОСОБА_1 листом за
вих.№ 28.3-09/632 від 11 вересня 2013 року слід
вважати укладеним та задовольнив позов
ПОКВТПГ «Полтаватеплоенерго».

За таких обставин, судова колегія
дійшла до висновку, що порушень норм
матеріального та процесуального права,
які б могли призвести до зміни чи
скасування рішення Октябрського
районного суду м.Полтави від 24 лютого
2014 року та задоволення апеляційної
скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів -,

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Октябрського районного
суду м.Полтави від 24 лютого 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
В.М. Триголов

Судді:

А.І. Дорош

С.М. Бондаревська