Провадження по справі № 2/260/393/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2014 року Ленінський районний
суд м. Донецька в складі:

головуючого судді: Кротінова В.О.

при секретарі: Шелістової Ю.К.

за участю представника позивача:
ОСОБА_1

представника відповідача:
ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в
залі суду цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_4 про захист прав
споживача,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_4 про захист прав
споживача, зазначивши в обґрунтування
позовних вимог наступне. 16 серпня 2007
року він уклав з ЗАТ «ОТП Банк»
кредитний договір ML-100/2317/2007, та договір
іпотеки за реєстраційним номером 3519,
згідно якого власником рухомого майна
(квартири) є гр-ка ОСОБА_5 12 листопада 2010
року право вимоги за вищевказаними
договорами було придбано ТОВ «ОТП
Факторинг Україна». 03.12.2012р. TOB «ОТП
Факторинг Україна» звернулося до
Ленінського районного суду м. Донецька
з позовом про стягнення з нього
заборгованості за кредитним договором.
Крім того, не зважаючи на наявність
цього спору, відповідач звернувся ще й
до приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, з
пропозицією вчинити виконавчий напис
на договорі іпотеки, не повідомивши при
цьому, що на момент вчинення
виконавчого напису йде судовий розгляд
справи в якій виник спір про розмір та
порядок формування заборгованості, а
також про те, що рішення суду по цій
справі ще не винесено. Самостійно
нотаріус ОСОБА_4 також не мала
можливості перевірити наявність чи
відсутність спору між сторонами. У
зв'язку з цим, вона вважала, що
заборгованість є безспірною. Як
наслідок, 10 червня 2013 року приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського отаріального округу ОСОБА_4
було здійснено виконавчий напис на
договорі іпотеки, посвідченому 16.08.2007
року приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_6
за еєстровим №3519. Разом з тим,
відповідач невірно зазначив період за
який виникла заборгованість. Так, в
грудні 2012р. у розрахунку наданому TOB
«ОТП Факторинг Україна» до Ленінського
суду вказано період з 17.09.2007р. по
20.08.2008р., проте, в тексті виконавчого
напису (вчиненого у червні 2013р.) вказано
зовсім інший період з 16.08.2007 по 12.11.2010 p.p.
Зазначений виконавчий напис був одразу
наданий до Державної Виконавчої служби
для його виконання. 25 червня 2013 року
Ленінським районним судом м. Донецька
було винесено рішення, яким позовні
вимоги TOB «ОТП Факторинг Україна
задоволено частково, яке відповідач у
подальшому оскаржив. В результаті
розгляду апеляційної скарги сторони
уклали мирову угоду, яка була
затверджена апеляційним судом
Донецької області восени 2013 року.
Вищевказані обставини свідчать про
суттєве порушення його прав та є
підставою для визнання вчиненого
виконавчого напису недійсним та
здійснення повороту його виконання.
Відтак, вважає, що не можна однозначно
стверджувати, що за виконавчим написом
стягуються кошти за казаний у ньому
період. Також, зауважив, що майновий
поручитель та іпотекодавець ОСОБА_5 не
була повідомлена про наявність
порушень зобов'язань за кредитним
договором та не отримувала повідомлень
від відповідача. З огляду на викладене,
посилаючись на вимоги ст. 11. Закону
України «Про захист прав споживачів»,
ст.ст. 215, 229 Цивільного кодексу України,
просив суд визнати бездіяльність ТОВ
«ОТП Факторинг Україна, що виявилася у
неповідомленні про наявність спору між
сторонами договору ОСОБА_4,
неправомірною; визнати виконавчий
напис на договорі іпотеки посвідченому
16.08.2007 року приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_6 за реєстровим №3519, який
було зроблено 10 червня 2013 року
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
недійсним.

Під час слухання справи позивач
уточнив позовні вимоги, просив суд
визнати бездіяльність ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» стосовно
неповідомлення про наявність спору
між сторонами договору ОСОБА_4
неправомірною; визнати виконавчий
напис на договорі іпотеки посвідченому
16.08.2007року приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_6 за реєстровим номером
№3519, який було зроблено 10 червня 2013
року приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 таким, що
не підлягає виконанню з моменту
вчинення.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 підтримав уточнені
позовні вимоги у повному обсязі, надав
пояснення аналогічні тим, що викладені
в обґрунтуванні позову.

Представник відповідача ОСОБА_2 у
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав, вважає їх необґрунтованими,
оскільки жодних порушень порядку
здійснення виконавчого напису
нотаріуса не було, правочин вчинено
відповідно до діючого законодавства
України, права позивача не було
порушено. Просив у задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання
не з»явилася, про час і місце слухання
справи повідомлена належним чином.
Відповідно до письмових пояснень
позовні вимоги не визнала, вважає себе
неналежним відповідачем по справі
відповідно до вимог ст. 110 ЦПК України
та постанови Пленуму Верховного суду
України №2 «Про судову практику у
справах за скаргами на нотаріальні дії
або відмову в їх вчиненні».

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи і наявні у ній докази,
встановив наступні обставини.

Відповідно до вимог ст. 61 ч.3 ЦПК
України, суд вважає встановленими
обставини, які викладені у рішенні
Ленінського районного суду м.Донецька
від 25 червня 2013 року, на яке у своєму
позові також посилається позивач (а.с.
5-8) а саме, що 16.08.2007 року між ЗАТ «ОТП
Банк», правонаступником якого є ПАТ
«ОТП Банк» та позивачем ОСОБА_3 був
укладений кредитний договір
№ML-100/2317/2007, згідно умов якого банк
надав позичальнику кредит у розмірі 31
262 доларів США зі сплатою 13,99 річних
строком повернення кредиту до 16.08.2017
року, а позичальник зобов»ячався
прийняти кредит, належним чином
використати та повернути банку вказані
кредитні кошти у строки, зазначені в
кредитному договорі.

Зазначеним рішенням суду у солідарному
порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_7 на користь ТОВ
«ОТП Факторинг Україна» стягнуто
заборгованість у розмірі 35 053,07 доларів
США, яка виникла внаслідок порушення
відповідачами за даним позовом
договірних зобов»язань.

Як зазначає позивач ОСОБА_3 рішення
Ленінського районного суду м.Донецька
25 червня 2013 року оскаржено ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» в апеляційній
інстанції і за результатами розгляду
скарги сторони уклали мирову угоду.

Разом з тим, судом встановлено, що за
заявою представника ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» відповідно до положень ЗУ
«Про нотаріат» та Постанови КМУ №1172
«Про затвердження переліку документів,
за якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів
нотаріусів», приватним нотаріусом
Дніпропетровського нотаріального
округу ОСОБА_4 10 червня 2013 року
проведено виконавчий напис і звернуто
стягнення на нерухоме майно - квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1, що
належить на праві власності ОСОБА_5, яка
є майновим поручителем ОСОБА_3 за його
кредитними зобов»язаннями за
кредитним договором № ML-100/2317/2007 від
16.08.2007 року (а.с.4)

Так, позивач вважає, що вказаний
виконавчий напис порушує його майнові
права, оскільки під час його здійснення
не були додержані вимоги закону на
підставі яких банк звернувся до
нотаріуса, а також невірно вказаний
період нарахованої заборгованості, а
також зауважує на наявність мирової
угоди зі стягувачем. Способом захисту,
на його думку, є визнання бездіяльність
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стосовно
неповідомлення про наявність спору між
сторонами договору відповідачу ОСОБА_4
неправомірною; визнання виконавчого
напису на договорі іпотеки
посвідченому 16.08.2007року приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_6 за
реєстровим номером №3519, який було
зроблено 10 червня 2013 року приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
таким, що не підлягає виконанню з
моменту вчинення.

Однак, суд не погоджується з вказаним
висновком позивача через наступні
обставини.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно положень ст. 15 ЦПК України
захисту у суді підлягають порушені,
невизнані або оспорювані права,
свободи чи інтереси громадян, що
виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин.

У даному спорі суд вважає, що позивач
відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не
довів, що його права порушені, більш
того оспорюваний виконавчий напис був
проведений відносно майна, що є
приватною власністю ОСОБА_5, а не ОСОБА_3
Крім того, як встановлено судовим
розглядом договір іпотеки №МРL-100/2317/2007,
укладався між відповідачем ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» та ОСОБА_5 і саме між
вказаними сторонами виник правочин. Як
наслідок, ст. 15 ЦПК України не може бути
застосована у правовідносинах за
позовом ОСОБА_3

Суд також вважає за необхідне
зазначити, що між позивачем ОСОБА_3 та
відповідачем ОСОБА_4 не існувало жодних
цивільно-правових відносин, тобто про
майно або особисті немайнові права.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного суду України №2 «Про судову
практику у справах за скаргами на
нотаріальні дії або відмову в їх
вчиненні» від 31.01.1992 року, справи щодо
оспорювання виконавчого напису
нотаріуса розглядаються в позовному
провадженні, позивачем у якому є
боржник, а відповідачем кредитор.
Вказаний висновок також закріплений
ст. 110 ч.12 ЦПК України. У зв»язку із чим
відповідач - приватний нотаріус ОСОБА_4,
за даним позовом не є суб»єктом спору.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
доводи позивача ОСОБА_3 не знайшли
свого підтвердження у судовому
засіданні, відсутні законні підстави
для задоволення позовних вимог про
визнання неправомірною бездіяльності
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стосовно
не повідомлення про наявність спору
між сторонами договору ОСОБА_4
неправомірною; визнання виконавчого
напису на договорі іпотеки
посвідченому 16.08.2007 року приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_6 за
реєстровим номером №3519, який було
зроблено 10 червня 2013 року приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
таким, що не підлягає виконанню з
моменту вчинення. Тим самим, суд
відмовляє ОСОБА_3 у задоволенні позову.

На підставі Постанови Пленуму
Верховного суду України №2 «Про судову
практику у справах за скаргами на
нотаріальні дії або відмову в їх
вчиненні» від 31.01.1992 року; ст. 3, ст. 15, ст.
110 ЦПК України та керуючись ст. ст. ст.
10,60, 209, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_4 про визнання
бездіяльності ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» стосовно неповідомлення
про наявність спору між сторонами
договору ОСОБА_4 неправомірною,
визнання виконавчого напису на
договорі іпотеки посвідченому 16.08.2007
року приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_6 за реєстровим номером
№3519, який було зроблено 10 червня 2013
року приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 таким,
що не підлягає виконанню з моменту
вчинення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через суд
першої інстанції в 10-денний строк з дня
проголошення рішення.

Суддя: