У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ 12 лютого
2014 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Журавель В.І., Євграфової Є.П.,
Завгородньої І.М.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7,
Голованівської районної державної
нотаріальної контори та
Голованівської районної державної
адміністрації Кіровоградської області
про визнання недійсними та скасування
свідоцтв про прийняття спадщини за
законом, зобов'язання вчинити певні дії
та за зустрічним позовом ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
права на спадщину, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення
Голованівського районного суду
Кіровоградської області від 02 вересня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 13
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5
звернулись до суду із позовом, у якому
просили визнати недійсними свідоцтва
про право на спадщину за законом на
земельні ділянки НОМЕР_1 загальною
площею 17,30 га, що знаходяться на
території Журавлинської сільської
ради Голованівського району, на
земельну ділянку НОМЕР_2 площею 4,32 га,
що знаходиться на території Троянської
сільської ради Голованівського району
та на частку у статутному фонді АФ ТОВ
«Чкалова» у розмірі 90%
(с.Журавлинка Голованівського району),
зобов'язати Голованівську районну
державну нотаріальну контору внести
відповідні зміни до спадкової справи
№499 щодо розміру часток спадкоємців,
які залишились, поділивши їх порівну
між спадкоємцями, зобов'язати районну
державну адміністрацію
Голованівського району скасувати всі
державні акти на право власності на
землю, які були видані відповідачам.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що вони
в установленому законом порядку
прийняли спадщину, яка відкрилась
після смерті їх батька ОСОБА_8, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Голованівського районного
суду від 05 грудня 2003 року відповідачі
ОСОБА_6 і ОСОБА_7 були визнані
утриманцями їх батька, внаслідок чого
ОСОБА_6 27 квітня 2005 року отримала
свідоцтва про право на спадщину за
законом на земельні ділянки НОМЕР_1
загальною площею 17,30 га, що знаходяться
на території Журавлинської сільської
ради Голованівського району, на
земельну ділянку НОМЕР_2 площею 4,32 га,
що знаходиться на території Троянської
сільської ради Голованівського району,
а 13 березня 2006 року - на частку в
статутному фонді АФ ТОВ «Чкалова» у
розмірі 90% (с.Журавлинка
Голованівського району).

Ухвалою апеляційного суду
Кіровоградської області від
10 квітня 2013 року рішення
Голованівського районного суду від
05 грудня 2003 року скасовано.

У зв'язку з цим просили визнати
недійсними зазначені вище свідоцтва
про право власності.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_5 та
ОСОБА_5, у червні 2013 року ОСОБА_6 і ОСОБА_7
подали зустрічний позов про визнання
права на спадщину.

В обґрунтування своїх вимог посилались
на те, що на день смерті ОСОБА_9 вони,
були неповнолітніми, проживали разом з
ним та своєю матір»ю ОСОБА_10 й
перебували на повному матеріальному
утриманні їх вітчима ОСОБА_8

Після смерті вітчима їх мати та вони
прийняли спадщину у вигляді земельних
ділянок НОМЕР_1 загальною площею 17,30 га,
що знаходяться на території
Журавлинської сільської ради
Голованівського району, земельної
ділянки НОМЕР_2 площею 4,32 га, що
знаходиться на території Троянської
сільської ради Голованівського району,
та частки у статутному фонді АФ ТОВ
«Чкалова» у розмірі 90% (с.Журавлинка
Голованівського району) .

Рішенням Голованівського районного
суду від 02 вересня 2013 року, залишеним
без зміни ухвалою апеляційного суду
Кіровоградської області від 13
листопада 2013 року, в задоволенні
первісного позову ОСОБА_5 та ОСОБА_4
відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_6 та ОСОБА_7
задоволено.

Визнано за ОСОБА_6 право на спадщину за
законом, яка відкрилась після смерті
ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, в
розмірі 1/6 частки від всього майна, що
належало йому на час смерті з
урахуванням того, що остання, будучи
неповнолітньою, перебувала на
утриманні ОСОБА_8 більше одного року й
до часу його смерті.

Визнано за ОСОБА_7 право на спадщину за
законом, яка відкрилась після смерті
ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, в
розмірі 1/6 частки від всього майна, що
належало йому на час смерті, з
урахуванням того, що остання, будучи
неповнолітньою, перебувала на
утриманні ОСОБА_8 більше одного року й
до часу його смерті.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 та ОСОБА_4
просять скасувати рішення та ухвалу
судів попередніх інстанцій, ухвалити
нове рішення про задоволення їх позову,
мотивуючи свою вимогу порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційні скарги підлягають
відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324
ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні первісного
позову та задовольняючи зустрічний
позов, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився й
апеляційний суд, виходив з того, що
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, будучи
непрацездатними у силу
неповнолітнього віку час смерті
спадкодавця, перебували на утриманні
померлого з 01 червня 1999 року до
ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто не менше одного року
до його смерті, а тому відповідно до
ст.531 ЦК України ( у редакції 1963 року)
вони мають право на спадщину нарівні
зі спадкоємцями першої черги.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів.

Оцінивши всі зібрані у справі докази,
правильно встановивши характер
правовідносин та вірно застосувавши
норми матеріального права, суди
попередніх інстанцій з урахуванням
встановлених обставин справи
обґрунтовано дійшли висновку про
відмову в задоволенні первісного
позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та задоволення
зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 та
ОСОБА_7

Доводи скарги та матеріали
витребуваної справи не дають підстав
вважати, що судами при розгляді даної
справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які передбачені статтями
338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не
вправі встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, а тому доводи касаційної
скарги в цій частині також не можуть
бути визнані як підстава для
призначення справи до судового
розгляду.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
судів не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332
ЦПК України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5
відхилити, рішення Голованівського
районного суду Кіровоградської
області від 02 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Кіровоградської
області від 13 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Журавель

Судді
Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня