УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Штелик С.П., суддів:
Касьяна О.П., Попович О.В.,Коротуна В.М.,
Ступак О.В.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення боргу та
за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про визнання недійсним договору
позики, за касаційною скаргою
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_9 на рішення
апеляційного суду Вінницької області
від 11 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом, у якому просила
стягнути солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8
162 290 грн 75 коп. заборгованості за
договором позики, укладеним між ОСОБА_6
та ОСОБА_7 4 червня 2011 року, та 3% річних
від простроченої суми боргу.

В обґрунтування своїх вимог посилалась
на ті обставини, що ОСОБА_7 з метою
придбання двокімнатної квартири для
своєї сім'ї взяла у борг у позивачки 20 000
доларів США, які зобов'язалася
повернути до 31 грудня 2012 року.

У липні 2011 року відповідачі придбали
квартиру АДРЕСА_1, однак грошові кошти
до цього часу не повернули.

Позивачка вважає, що кошти, які вона
надала у борг відповідачці, є спільною
сумісною власністю відповідачів, як
подружжя, тому вони є солідарними
боржниками, просила задовольнити
позов.

ОСОБА_8 звернувся до суду із зустрічним
позовом, у якому просив визнати
недійсним договір позики, посилаючись
на ті обставини, що він не знав про
існування боргового зобов'язання між
його дружиною ОСОБА_7 та ОСОБА_6,
згоди на укладення цього договору не
надавав, просив задовольнити позов.

04 листопада 2013 року рішенням
Вінницького міського суду Вінницької
області позов ОСОБА_6 задоволено
частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_8 на
користь ОСОБА_6 заборгованість у
розмірі 20 303,4 долара США, що становить
еквівалент 162 224 грн 16 коп. В
решті позову відмовлено. У задоволені
зустрічного позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

11 грудня 2013 року рішенням апеляційного
суду Вінницької області рішення суду
першої інстанції скасовано та ухвалено
нове рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_6 відмовлено. Зустрічний позов
ОСОБА_8 задоволено.

Визнано недійсним договір позики
відповідно до розписки, датованої
04 червня 2011 року, згідно з якою
ОСОБА_7 отримала в борг у своєї сестри
ОСОБА_6 кошти у розмірі 20 000 доларів США
для потреб своєї сім'ї з метою
придбання квартири.

Зобов'язано ОСОБА_6 повернути розписку
ОСОБА_7

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6
заборгованість у розмірі 159 860 грн, що
еквівалентно 20 000 доларам США.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6
- ОСОБА_9 просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
ухвалене згідно з законом, мотивуючи
свою вимогу порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_6 та
відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_8, суд першої інстанції
виходив з того, що ОСОБА_7 взяла у
позивачки кошти у борг на потреби сім'ї,
що є підставою для солідарного
стягнення заборгованості за договором
позики з неї та її чоловіка, який був
обізнаний про використання цих коштів
в інтересах сім'ї для придбання
квартири, тому підстави для визнання
договору позики недійсним відсутні.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове про
відмову у задоволенні позову ОСОБА_6 та
задоволення зустрічного позову, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що ОСОБА_8 не надавав письмової згоди
дружині на укладення договору позики,
що є підставою для визнання його
недійсним.

Проте погодитися з таким рішенням
апеляційного суду не можна з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду є законним і обґрунтованим,
ухваленим з виконанням усіх вимог
цивільного судочинства, згідно із
законом, на основі повно та всебічно
з'ясованих обставинах, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції (ст. 303 ЦПК
України).

Цим вимогам оскаржуване судове
рішення не відповідає.

Судами встановлено, що з 22 листопада 2005
року ОСОБА_7 та ОСОБА_8
перебували у шлюбі, який розірвано 7
серпня 2013 року.

4 червня 2011 року ОСОБА_7 взяла у борг у
ОСОБА_6 20 000 доларів США на потреби її
сім'ї, а саме на придбання двокімнатної
квартири для проживання сім'ї, які
зобов'язалася повернути до 31 грудня 2012
року, що підтверджується розпискою.

6 липня 2011 року ОСОБА_7 за згодою
чоловіка придбала двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1 за 35 000 доларів США.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та
порядку визначеному договором і
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст. 65 Сімейного кодексу
України дружина, чоловік
розпоряджаються майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Дружина,
чоловік має право на звернення до суду
з позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя
договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово.

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частиною 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК
України.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної
інстанції не дав належної оцінки
обставинам справи та не перевірив, чи
може дружина взяти у позику грошові
кошти без згоди чоловіка, не врахував,
що положення статті 65 СК України
стосуються порядку розпорядження
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, а відтак
не перевірив, чи потрібна згода
чоловіка на укладення дружиною
договору позики, який є правочином щодо
отримання грошових коштів у власність,
а відтак не з'ясував, чи є підстави для
визнання його недійсним.

Крім того, не перевірив куди вкладені
позичені грошові кошти та хто має нести
відповідальність за виконання взятих
на себе зобов'язань по їх поверненню.

Разом з тим, не врахував вимоги ст. 541 ЦК
України про те, що солідарний обов'язок
або солідарна вимога виникають у
випадках, встановлених договором або
законом, зокрема у разі неподільності
предмета зобов'язання.

Не перевірив законності та
обґрунтованості рішення суду першої
інстанції щодо покладення на ОСОБА_8
солідарного обов'язку по поверненню
грошових коштів та не з'ясував, чи
покладається на нього обов'язок щодо
виконання зобов'язань дружини ОСОБА_7
за договором позики та чи може він
відповідати за її зобов'язаннями як
відповідач, не врахував, що він може
відповідати своєю часткою майна у
спільній сумісній власності подружжя
за умови, що договір був укладений в
інтересах сім`ї, а одержане за
договором використано на її потреби у
разі накладення стягнення на майно (ч. 4
ст. 65, ч. 2 ст. 73 СК України), ухвалив
передчасне рішення з порушенням норм
процесуального права.

Ураховуючи, що такі порушення судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права унеможливлюють
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, рішення апеляційного
суду потрібно скасувати, а справу
передати на новий розгляд до цього
суду, як передбачено ч. 2 ст. 338 ЦПК
України.

За таких обставин касаційну скаргу
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_9 потрібно
задовольнити частково, рішення
апеляційного суду Вінницької області
від 11 грудня 2013 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 -
ОСОБА_9 задовольнити частково, рішення
апеляційного суду Вінницької області
від 11 грудня 2013 року скасувати, а справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.П. Штелик

Судді:
О.П. Касьян

В.М. Коротун

О.В. Попович

О.В. Ступак