Справа № 495/9473/13-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області у складі:
головуючого судді: Мишко В.В.
при секретарі судового засідання:
за участю представників сторін:
від позивача: не з'явився
від відповідачів: не з'явилися
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 495/9473/13-ц
за участю третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору
Білгород-Дністровського районного
відділу ГУ ДМС України
про визнання осіб такими, що втратили
право на користування житловим
приміщенням та зняття з реєстраційного
25.11.2013 року ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач) звернулася до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по
тексту - відповідач-1), ОСОБА_3 (далі по
тексту - відповідач-2), ОСОБА_4 (далі по
тексту - відповідач-3) та ОСОБА_5 (далі по
тексту - відповідач-4) за участю третьої
особи без самостійних вимог на предмет
спору Білгород-Дністровського
районного відділу ГУ ДМС України про
визнання осіб такими, що втратили право
на користування житловим приміщенням
та зняття з реєстраційного обліку.
Так, позивач просить суд:
- визнати ОСОБА_2 такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням за адресою: АДРЕСА_1;
- визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням за
- визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням за
- визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням за
- зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2
за адресою: АДРЕСА_1;
- зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_3
за адресою: АДРЕСА_1.
- зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_4
за адресою: АДРЕСА_1.
- зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_5
за адресою: АДРЕСА_1.
Позивач - ОСОБА_1, в судове засідання
17.02.2014 року не з'явилася, але подала до
суду заяву, відповідно до якої заявлені
позовні вимоги підтримує в повному
обсязі, просить їх задовольнити та
розглянути справу без її участі, проти
заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, відзив або заперечення на позов
ОСОБА_1 до суду не надали та в судові
засідання 13.01.2014 року та 17.02.2014 року не
з'явилися без поважних причин, про
причини неявки суд не повідомили,
будь-яких клопотань не заявляли, хоча
були належним чином повідомлені про
час та місце судових засідань.
Так, ухвала суду та повістки про
призначення слухання справи на 13.01.2014
року та 17.02.2014 року, а також копія
позовної заяви ОСОБА_1 з додатками до
неї були надіслані на адресу ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (АДРЕСА_1), яка
наявна в матеріалах справи та за якою
дані особи зареєстровані. Між тим, усі
документи з зазначеної адреси були
повернуті до суду у зв'язку з
закінченням терміну зберігання.
Відповідно до ч.5 ст.74 Цивільного
процесуального кодексу України, судова
повістка разом із розпискою, а у
випадках, встановлених цим Кодексом,
разом з копіями відповідних документів
надсилається поштою рекомендованим
листом із повідомленням або через
кур'єрів за адресою, зазначеною
стороною чи іншою особою, яка бере
участь у справі. У разі відсутності
осіб, які беруть участь у справі, за
такою адресою, вважається, що судовий
виклик або судове повідомлення вручене
Представник третьої особи -
Б-Дністровського РВ ГУ ДМС України, в
судові засідання 13.01.2014 року та 17.02.2014
року не з'явився, але від начальника
відділу надійшов до суду лист, згідно з
яким останній просив розглянути справу
без представника відділу.
Відповідно до ч.4 ст.169 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
повторної неявки в судове засідання
відповідача, повідомленого належним
чином, суд вирішує справу на підставі
наявних у ній даних чи доказів
(постановляє заочне рішення).
Згідно із ч.1 ст.224 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Згідно із ст.157 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
розглядає справи протягом розумного
строку, але не більше двох місяців з дня
відкриття провадження у справі, а
справи про поновлення на роботі, про
стягнення аліментів - одного місяця. У
виняткових випадках за клопотанням
сторони, з урахуванням особливостей
розгляду справи, суд ухвалою може
подовжити розгляд справи, але не більше
як на п'ятнадцять днів.

Враховуючи викладені обставини, норми
чинного законодавства та ті факти, що
відповідачі в жодне судове засідання
не з'явилися, будь-яких клопотань не
заявляли, хоча були належним чином
повідомлені про час та місце
проведення судових засідань, позивач в
судове засідання не з'явився, але
згідно поданої заяви його представник
просив розглянути справу без його
присутності та проти винесення
заочного рішення не заперечував, третя
особа в судові засідання не з'явилася,
але також просила розглянути справу за
її відсутності, строк розгляду справи,
відповідно до ст.157 Цивільного
процесуального кодексу України,
закінчився і ніхто із сторін не заявив
клопотання про його подовження, суд
вважає за можливе і необхідне, у
відповідності до ч.4 ст.169, ч. 1 ст.224
Цивільного процесуального кодексу
України, розглянути справу за
відсутності учасників судового
процесу, на підставі наявних та
достатніх для розгляду матеріалів
справи.

У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи в разі
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши
матеріали справи, дослідивши надані
докази, суд вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_1 є законними, правомірними,
обґрунтованими, але підлягають
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні,
ОСОБА_1 являється власником житлового
будинку, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом серії ВЕВ
№ 056342 від 13.09.2006 року.

В даному житловому будинку значаться
зареєстрованими ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
та ОСОБА_5, про що свідчить виписка з
домової книги для прописки громадян, що
проживають за вищевказаною адресою.

Так, громадяни ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 за згодою попереднього власника
будинку були зареєстровані (прописані)
в житловому будинку, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1, та проживали в даному
будинку до 2011 року, після виїхали із
вказаного житла та не повертаються
більш двох років.

За твердженням позивача, у даному
житловому приміщенні відсутні
особисті речі відповідачів, будь-яких
усних чи письмових домовленостей між
ОСОБА_1 та відповідачами стосовно їх
проживання у житловому будинку, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1, не
існує.

Відповідно до складеного 22.11.2013 року
комісією КП ЖЕО-1 Акту, власницею
будинку, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, є ОСОБА_1. По даній адресі
зареєстровані квартиранти - ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з 11.12.2010 року, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, з 11.12.2010 року, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3, з 07.02.2005 року та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_4, з 06.06.1998 року. Зі слів
сусідів громадяни ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не проживають в
АДРЕСА_1, з 2011 року. Факт не проживання
громадян ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 по зазначеній адресі
підтверджують сусіди: ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства. Кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Стаття 41 Конституції України закріплює
право кожного громадянина володіти,
користуватися і розпоряджатися свою
власністю.

Відповідно до статей 316-317, 319 Цивільного
кодексу України, право власності є
правом особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежного від волі інших осіб.
Власнику надається право володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. Власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Власник житлового будинку,
квартири має право використовувати
помешкання для власного проживання,
проживання членів своєї сім'ї, інших
осіб і не має права використовувати
його для промислового виробництва.
Власник вправі вимагати усунення
будь-яких порушень своїх прав, навіть
якщо вони не поєднані з позбавленням
права володіння (ст.ст. 321, 383, 391 ЦК
України).

Статтею 1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, до якої Україна
приєдналася 17.07.1997 року відповідно до
Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР
«Про ратифікацію Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, Першого протоколу та протоколів
№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено
принцип непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Згідно із статтею 71 Житлового кодексу
України, при тимчасовій відсутності
наймача або членів його сім'ї за ними
зберігається жиле приміщення протягом
шести місяців.

Визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку (ст.72 ЖК України).

Відповідно до ст.150 Житлового кодексу
України, громадяни, які мають у
приватній власності будинок (частину
будинку), квартиру, користуються ним
(нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Згідно із пунктом 11 Пленуму Верховного
Суду України № 2 «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України» від 12.04.1985
року, суд може визнати особу такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, лише з однієї зазначеної
позивачем підстави, передбаченої ст.71
або ст.107 ЖК України.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні»
встановлено, що зняття з реєстрації
місця проживання здійснюється
протягом семи днів на підставі заяви
особи, запиту органу реєстрації за
новим місцем проживання особи,
остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть. З даних положень
вбачається, що судове рішення, яке
набрало законної сили, є самостійною
підставою для зняття з реєстрації.

Враховуючи вищевикладені обставини,
норми чинного законодавства та той
факт, що громадяни ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 фактично не мешкають в
житловому приміщенні, що розташоване
за адресою: АДРЕСА_1, суд дійшов до
висновку, що вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5С про визнання
осіб такими, що втратили право
користування жилим приміщенням
підлягають задоволенню.

Між тим, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1
про зняття з реєстраційного обліку
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за
адресою: АДРЕСА_1, задоволенню не
підлягають, оскільки дані вимоги
заявлені позивачем передчасно, до
звернення до відповідного органу. При
цьому, рішення суду щодо визнання
особи, що втратила право користування
житловим приміщенням, відповідно до ч.1
ст.7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», вже є підставою
для зняття її з реєстрації.

Відповідно до ст.ст. 79, 88 Цивільного
процесуального кодексу України, з
відповідачів на користь позивача -
ОСОБА_1, підлягає стягненню сплачений
судовий збір за розгляд позовної заяви.

Керуючись статтями 15, 16, 316-317, 319, 321, 383, 391
Цивільного кодексу України, статтями 71,
72 Житлового кодексу України, ст.ст. 3, 10,
11, 57, 58, 60, 64, 88, 169, 208, 209, 212-215, 218, 224-228
Цивільного процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участю третьої особи
без самостійних вимог на предмет спору
Білгород-Дністровського районного
відділу ДМС України про визнання осіб
такими, що втратили право на
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстраційного обліку -
задовольнити частково.

Визнати громадянку ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право
користування житловим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1;

Визнати громадянина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_7, таким, що втратив право
користування житловим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1;

Визнати громадянина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право
користування житловим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1;

Визнати громадянина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право
користування житловим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_10, сплачений судовий збір за
розгляд позовної заяви в розмірі 229,41
грн. (двісті двадцять дев'ять гривень
сорок одна копійка).

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, а
також особи, які не брали участі у
справі, якщо суд вирішив питання про їх
права та обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя
В.В. Мишко