Номер провадження № 22-ц/785/2477/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича В.А.

суддів - Варикаші О.Д.

- Ступакова О.А.

при секретарі - Стадніченко
А.І.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства «Елакс» про повернення
коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на заочне рішення Суворовського
районного суду міста Одеси від 11 грудня
2013 року, -

встановила:

ОСОБА_3 звернулась з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Елакс» про повернення коштів. Позовні
вимоги мотивовані тим, що позивачка з 26
липня 1978 року по 28 січня 2010 року
працювала на різних посадах ПТФ
«Елакс» (правонаступником якого є
відповідач у справі ПАТ «Елакс»).
Рішенням адміністрації підприємства
її для проживання виділено кімнату за
АДРЕСА_1 та за зазначеною адресою, як
вказала позивачка, вона мешкає і по
сьогодні.

Враховуючи, що як вказала позивачка,
вона була особою, яка потребувала
поліпшення житлових умов була внесена
до списку працівників які перебували у
черзі на отримання житла. У 1992 році,
адміністрацією підприємства їй було
запропоновано вступити до
Житлово-будівельного кооперативу
«Елакс-1», який було створено при
підприємстві, за для отримання житла.

Зазначену пропозицію, як вказано
позивачкою, нею було прийнято та
сплачено у рахунок вступного внеску до
ЖБК суму грошових коштів у загальному
розмірі 111000 купонів, про що видано
відповідні квитанції.

Крім того, позивачкою вказано, що
станом з 1992 року по час звільнення
адміністрація підприємства, запевняла
її, що будуть повернуті кошти, або
виділено житлову площу. Після
звільнення, як вказала позивачка, вона
також неодноразово зверталась до
адміністрації підприємства із
зазначених підстав, однак відповіді не
отримала.

Заочним рішенням Суворовського
районного суду м. Одеси від 01.02.2012р.
позивачці було відмовлено у
задоволенні її позову, оскільки вона в
ході розгляду справи не надала доказів
щодо існування між позивачем і
відповідачем договірних відносин з
приводу участі у будівництві житла та
не підтвердила внесення коштів у
якості вступного та пайового внеску у
кооператив, оскільки відсутні дані про
створення ЖБК „Елакс-1"

В зв'язку з чим, позивачка посилалася на
те, що саме під час розгляду
вищевказаної справи вона дізналась, що
відповідач незаконно заволодів її
коштами, при цьому не створюючи ЖБК.

В зв'язку з чим, позивачка змінила
підстави, на яких обґрунтовані її
позовні вимоги. Так, якщо в первісних
вимогах, які були вирішені рішенням
Суворовського районного суду м. Одеси
від 01.02.2012р. йшлося про неповернення
коштів, які були внесені для створення
ЖБК, то теперішні позовні вимоги
обґрунтовані введенням позивачки в
оману, шляхом незаконного заволодіння
її коштами під виглядом створення ЖБК.

Саме за вищевказаних обставин, суд
першої інстанції прийняв до розгляду
позовні вимоги позивачки.

На підставі викладеного, позивачка
просила стягнути з відповідача
незаконно отримані кошти у розмірі 20199
гривень, з урахуванням індексації та
трьох відсотків річних.

Крім того, позивачка просила стягнути з
відповідача моральну шкоду у розмірі
5000 гривень, оскільки на протязі багато
років відповідач вводив її в оману,
незаконно користувався її коштами, що
призвело до погіршення стану її
здоров'я.

В судовому засіданні позивачка
підтримала позовні вимоги, а також
підтвердила обставини заявленого
позову.

Представники відповідача в судове
засідання не з'явились.

За згодою позивачки суд розглядав
справу в порядку заочного провадження,
відповідно до вимог ст.ст. 224-226 ЦПК
України.

Заочним рішенням Суворовського
районного суду міста Одеси від 11 грудня
2013 року позовна заява ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Елакс» про повернення коштів залишена
без задоволення.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах скарги і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що за наказом за № 135
від 26.07.1978 року позивачку у справі було
прийнято на посаду штампувальниці
Одеського лакофарбувального заводу
«Елакс», про що міститься відповідний
запис у трудовій книжці позивачки (а.с.
14-15). ОЛЗ «Елакс» було неодноразово
перетворено та перейменовано,
позивачка працювала на різних посадах
(а.с. 15-16).

Наказом за № 8-к від 28.01.2010 року
позивачку у справі звільнено із
займаної посади за п. 2 ст. 40 КЗпП
України (а.с. 16).

В позовних вимогах, позивачка
посилається як докази внесення коштів
до каси підприємства квитанцію до
прибуткового касового ордеру за № 16
від 24.12.1992 року на суму 5000 купонів та
Квитанцію до прибуткового касового
ордеру за № 2 083 від 24.12.1992 року на суму
106000 купонів, які судом оглянуто у
судовому засіданні та звірено із
копіями які перебувають в матеріалах
справі.

Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України: належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування.

Ч. 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарський або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до вимог п. 9 Порядку ведення
касових операції у національній валюті
в Україні, затвердженого Постановою
НБУ України за № 22 від 02 лютого 1992 року
при прийманні грошових білетів і монет
до каси касири підприємств зобов'язані
керуватись Правилами визначення
платіжності банкнот в монет
Національного Банку України,
затвердженими Постановою Правління
НБУ, приймання готівки касами
підприємств проводиться за касовими
ордерами, підписаними головним
бухгалтером або особою, ним
уповноваженою, про приймання грошей
видається квитанція за підписами
головного бухгалтера або особи, ним
уповноваженою і касира, завірена
печаткою касира або відбитком касового
апарата.

Однак надані позивачкою квитанції не
відповідають вимогам п. 9 Порядку
ведення касових операції у
національній валюті в України,
затвердженого Постановою НБУ України
за № 22 від 02 лютого 1992 року, які
пред'являються до розрахункових
документів, в т.ч. відсутня печатка
підприємства (касира).

Зазначені факти встановлені рішенням
Суворовського районного суду м. Одеси
від 01.02.2012р., яке набрало законної
сили.(а.с. 16-18)

Більш того в ухвалі судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області від 27 листопада 2012
року зазначено, що оглянувши в судовому
засіданні оригінали квитанцій, які
позивачка надала до суду, як на доказ
сплати нею грошей, колегія дійшла
висновку, що вони не можуть бути
доказом того, що позивачка сплачувала
гроші до бухгалтерії підприємства як
пайовий внесок за квартиру. Докази про
створення ЖБК на підприємстві
відсутні, на квитанціях відсутня
печатка підприємства, невідомо, хто
приймав вказані гроші, чи зараховані
вони до бухгалтерії підприємства.(а.с.
19-20)

При таких даних суд першої інстанції
обґрунтовано вважав, що вищевказані
квитанції не можуть бути доказом того,
що позивачка сплачувала гроші до
бухгалтерії підприємства.

Оскільки позивачкою не доведені
докази, на які вони посилається як на
підставу своїх вимог, то суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що відсутні законні підстави
для задоволення позовних вимог.

Враховуючи все вищевикладене колегія
вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, ч. 1 п. 1 ст.
314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Суворовського
районного суду міста Одеси від 11 грудня
2013 року по справі за позовною заявою
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства «Елакс» про повернення
коштів - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом 20 днів з дня набрання
законної сили до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В. А. Станкевич

Судді :
О.А. Ступаков

О.Д. Варикаша