Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних
справ
Суддя 1-ї інстанції Бойко О.Ю.
Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№ 335/5073/13
04 березня 2014 року
Справа № 22ц-778/728/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних
справ апеляційного суду Запорізької
області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді:
Подліянова Г.С., Дашковська А.В.

секретар - Мельник З.П.

при участі: прокурора -
адвоката -

________________________________________________________________________
____________________

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за

апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" на рішення
Орджонікідзевського районного суду
м.Запоріжжя від 23.09.2013 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення
грошових коштів за кредитним
договором, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року Публічне акціонерне
товариство "Приватбанк" (далі-Банк)
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1
про стягнення грошових коштів за
кредитним договором, посилаючись на те,
що за договором № DNH4KP94551114 від 22.07.2006
року ОСОБА_2 одержав в Банку 1779 грн. 70
коп. з виплатою 25,08% річних на строк до
22.07.2008 року. Про те, свої зобов'язання
щодо своєчасного повернення кредиту та
відсотків за користування кредитом на
виконував. У зв'язку з цим виникла
заборгованість на загальну суму 11896
грн. 70 коп., із яких: 1779 грн. 70 коп. -
заборгованість за кредитом, 4900 грн. 18
коп. - заборгованість за процентами, 5216
грн. 82 коп. - пеня.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м.Запоріжжя від 23.09.2013
року у справі заявлені вимоги
відхилені, у зв'язку з пропуском строку
звернення до суду.

В апеляційній скарзі Банк покликав
скасувати ухвалене рішення,
стверджуючи тільки на тому, що у справі
відсутні правові підстави для
застосування наслідків спливу строку
звернення до суду.

Заслухавши пояснення представника
банку, вивчивши матеріали справи,
колегія суддів судової палаті з
цивільних справ апеляційного суду
дійшла до висновку, що скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК суд апеляційної
інстанції змінює рішення суду у разі
невідповідності висновків суду
обставинам справи та неправильного
застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи видно, що за
договором кредиту № DNH4KP94551114 від 22.07.2006
року ОСОБА_2 одержав в Банку 1779 грн. 70
коп. з виплатою 25,08% річних на строк до
22.07.2008 року.

Натепер заборгованість за договором
становить - 11 896 грн. 70 коп., із яких: 1779
грн. 70 коп. - заборгованість за кредитом,
4900 грн. 18 коп. - заборгованість за
процентами, 5216 грн. 82 коп. - пеня. (а.с.4-5).

За пунктом 2.4,3.5 банківської послуги, за
якою відповідач звернувся до Банку
визначено, що погашення кредиту
повинно здійснюватись в строки і
порядку передбачених договором (а.с.20).

Таким чином, за умовами ст.1050 ЦК боржник
зобов'язаний був сплатити позивачу всі
нараховані і несплачені суми за
умовами договору.

За змістом Договору повний розрахунок
за кредитом мав бути виконаний
протягом 24 місяців (а.с.7).

Боржник помер - 28.01.2011 року (а.с.33).

Відповідач - мати померлого і
спадкоємець за законом.

Статті 1216, 1218 ЦК України передбачають,
що спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). До складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Право пред'явлення кредитором
спадкодавця вимог до спадкоємців
передбачено ст.1281 ЦК України.

Окрім того, статтею 1281 ЦК України
передбачено, що кредиторові
спадкодавця належить протягом шести
місяців від дня, коли він дізнався або
міг дізнатися про відкриття спадщини,
пред'явити свої вимоги до спадкоємців,
які прийняли спадщину, незалежно від
настання строку вимоги. Якщо кредитор
спадкодавця не знав і не міг знати про
відкриття спадщини, він має право
пред'явити свої вимоги до спадкоємців,
які прийняли спадщину, протягом одного
року від настання строку вимоги.
Кредитор спадкодавця, який не пред'явив
вимоги до спадкоємців, що прийняли
спадщину, у строки, встановлені
частинами другою і третьою цієї статті,
позбавляється права вимоги.

Матеріалами справи не встановлено, що
відповідач, як спадкоємець, повідомив
банк про смерть позичальника.

Сам Банк зазначав, що про смерть
боржника йому стало відомо - 15.12.2012 року
і такі твердження позивача не
спростовані (а.с.1).

Позовна заява до суду надійшла 22.05.2013
року, тобто в межах 6-ти місячного
строку, окресленого у ст.1281 ЦК.

Відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України
спадкоємці зобов'язані задовольнити
вимоги кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.
Кожен із спадкоємців зобов'язаний
задовольнити вимоги кредитора
особисто, у розмірі, який відповідає
його частці у спадщині.

Отже, оскільки боржник помер за його
борги має відповідати спадкоємець у
межах вартості майна, одержаного у
спадщину.

Із заявами про прийняття спадщини
спадкоємці до нотаріальної справи не
звертались (матеріали спадкової
справи).

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
кодексу, він не заявив про відмову від
неї (ч.3 ст.1268 ЦК України).

Для того, щоб набути право на спадщину,
спадкоємці за заповітом або за законом
мають прийняти її у порядку та у строки,
встановлені законом.

Акт прийняття спадщини
характеризується наступними ознаками:
односторонній характер даного
правочину, оскільки його здійснення
залежить виключно від волі спадкоємця;
безумовність та беззастережність
передбачають, що не можна поставити
факт прийняття спадщини у залежність
від настання або ненастання
якої-небудь умови, рівно як і не
допускається часткове прийняття
спадщини з відмовою від прийняття тієї
її частини, що залишилася; прийняття
спадкоємцем спадщини хоча б у частині
свідчить про те, що спадкоємець прийняв
її у цілому, незалежно від того, у чому
полягає частина, що залишилася, і де
вона знаходиться.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття
спадщини постійно проживали спільно із
спадкодавцем, встановлюється
презумпція прийняття спадщини, яка
може бути спростована лише шляхом
подання ними заяви про відмову від
спадщини до нотаріальної контори. Для
тих спадкоємців, які не проживали разом
із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, єдиним виявом бажання
прийняти спадщину є заява про це,
подана до нотаріального органу (ч.1
ст.1269 ЦК України).

Для того, щоб спадкоємець вважався
таким, що прийняв спадщину, самого
факту спільного проживання зі
спадкодавцем на час відкриття спадщини
недостатньо. Необхідно, щоб таке
проживання було постійним.

Перелік документів та інших доказів,
які дозволяють визначити постійність
проживання, містяться у п. 3 глави 10
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженому
наказом Міністерства юстиції України
від 22 лютого 2012 року № 296/5. Згідно з цією
нормою доказом постійного проживання
разом зі спадкодавцем можуть бути:
відмітка у паспорті спадкоємця про
реєстрацію його місця проживання разом
із спадкодавцем; довідка
житлово-експлуатаційної організації,
правління житлово-будівельного
кооперативу, відповідного органу
місцевого самоврядування про те, що
спадкоємець на день смерті спадкодавця
проживав разом із цим спадкодавцем.

Померлий за життя мав реєстрацію місця
проживання по АДРЕСА_1.

За вказаною адресою також
зареєстрований відповідач (а.с.30,32).

Апеляційний суд з'ясував, що житлове
приміщення, у якому проживав померлий
та на цей час мешкає відповідач,
знаходиться у комунальній власності й
не приватизоване (довідка Комунального
підприємства).

Відповідно до ч.1 ст.10, ч.1 ст.11, ч.1 ст.60
ЦПК України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.179 ЦПК предметом
доказування під час судового розгляду
є факти, які обґрунтовують заявлені
вимоги чи заперечення або мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропуску строку позовної давності
тощо) і підлягають встановленню при
ухваленні судового рішення.

Натепер, Банк жодними доказами не довів
наявність спадкового майна одержаного
відповідачем у спадщину й можливості
погашення зобов'язання спадкодавця
перед кредитором за рахунок такого
майна.

В такому разі, саме з цих підстав має
бути відмовлено у задоволені
заявленого позову.

За таких обставин колегія суддів,
вважає, що ухвалене рішення підлягає
зміні в частині правового
обґрунтування мотивів відмови у
задоволені позовних вимог.

Керуючись ст.307,309,313,314,316,317 ЦПК України,
судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" задовольнити
частково.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м.Запоріжжя від 23.09.2013 року у цій
справі змінити в частині правового
обґрунтування мотивів відмови у
задоволені заявлених вимог.

Рішення судової колегії може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня його
проголошення.

Головуючий: Судді: