АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/669/К/14
інстанції - Тимошенко Т.І.
Доповідач - Савіна Г.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2014 року
м. Кривий
Ріг

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів - Митрофанової Л.В., Остапенко
В.О.,

при секретарі - Кузьміній Н.В.,

за участю: представника позивача
ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника відповідача - Кукурузи
Дар’ї Сергіївни,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
"Криворізький залізорудний комбінат"
на рішення Жовтневого районного суду
м. Кривого Рогу від 05 лютого 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
"Криворізький залізорудний комбінат"
про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В
И Л А :

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства
«Криворізький залізорудний комбінат»
(далі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») та
просив стягнути з відповідача 120000 грн.
на відшкодування моральної шкоди,
спричиненої втратою професійної
працездатності.

Рішенням Жовтневого районного
суду м. Кривого Рогу від 05 лютого 2014
року позов ОСОБА_2 задоволено частково,
на його користь з ПАТ
«Кривбасзалізорудком» на
відшкодування моральної шкоди
стягнуто 10000 грн. без урахування
утримання податку з доходів фізичних
осіб. У решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ
«Кривбасзалізрудком» ставить питання
про скасування рішення суду та
ухвалення нового про відмову в позові,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, на його думку, суд не
врахував, що окрім ПАТ
«Кривбасзалізрудком» позивач працював
в умовах впливу шкідливих факторів у
тресті «Кривбасшахтопроходка» та у ВАТ
«Суха Балка», суд не звернув увагу на
те, що позивачем не надано доказів на
підтвердження наявності протиправних
дій з боку відповідача щодо порушення
законодавства з охорони праці, залишив
поза увагою, що робота у шкідливих
умовах праці з перевищенням
гігієнічних нормативів законодавчо
дозволяється за умови застосування
засобів колективного та
індивідуального захисту та скороченні
часу дії шкідливих виробничих
факторів, і позивач такими засобами
був забезпечений. Також судом залишено
поза увагою, що укладаючи трудовий
договір, позивач був ознайомлений з
умовами праці та знав про наявні на
його робочому місці небезпечні та
шкідливі виробничі фактори, і знаючи
про існування ризику професійного
захворювання, свідомо приймав
запропоновані йому умови праці та
працював за таких умов. Крім того,
вважає, що визначений судом розмір
моральної шкоди не відповідає засадам
розумності, виваженості та
справедливості.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач
ОСОБА_2 тривалий час працював у
шкідливих умовах праці, в тому числі з
01.07.1993 року по 31.08.1994 року та з 18.10.2004
року по 09.08.2013 року на підприємстві
відповідача.

Рішенням ЛЕК Української НДІ
промислової медицини від 21 лютого 2013
року позивачу встановлене професійне
захворювання: хронічне обструктивне
захворювання легень першої-другої ст.
(пиловий бронхіт першої-другої ст.,
емфізема легень першої-другої ст.) ЛН
другого ст., у зв'язку з чим складено акт
розслідування хронічного
професійного захворювання від 25 квітня
2013 року (а.с. 8-9).

Згідно п. п. 17 вищезазначеного акту
причиною виникнення професійного
захворювання у позивача є перевищення
гранично-допустимого рівня
небезпечних та шкідливих факторів
виробничого середовища та трудового
процесу, умови праці підземного
гірничого майстра за концентрацією
аерозоля переважно фіброгенної дії у
повітрі робочої зони відносяться до 3
класу 2 ступеня шкідливості.

Висновком МСЕК від 30 липня 2013 року
ОСОБА_2 встановлено 15 % втрати
професійної працездатності з
наступним переоглядом 01 серпня 2014 року.

Згідно рекомендацій МСЕК позивач
потребує медикаментозного лікування
та виробів медичного призначення.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо обов'язку
відповідача по відшкодуванню
заподіяної моральної шкоди з огляду на
наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено,
що відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України
«Про державний бюджет України на 2006
рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про
державний бюджет на 2007 рік» зупинено
дію абз. 4 ст. 1, підп. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3
ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23
вересня 1999 року № 1105-XIV «Про
загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», а з 01.01.2008 року
відшкодування Відділенням Фонду
моральної (немайнової) шкоди
застрахованим особам і членам їх сімей
незалежно від часу настання страхового
випадку припинено.

Враховуючи те, що на час виникнення у
ОСОБА_2 права на відшкодування
моральної шкоди вищезазначені
положення ст. ст. 21, 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», котрі передбачали
відшкодування моральної шкоди, не
діяли, відповідно до ст. 237-1 КЗпП
України обов'язок по відшкодуванню
моральної шкоди судом першої інстанції
обґрунтовано покладено на
підприємство, з вини якого позивачу
заподіяно моральну шкоду.

Доводи апеляційної скарги про те, що
при укладенні трудового договору
позивачу були роз'яснені умови праці,
попереджено про наявність шкідливих
факторів та можливі наслідки їх впливу
на здоров'я, безпідставні, оскільки ст.
13 Закону України «Про охорону праці»
передбачає, що роботодавець
зобов'язаний створити на робочому
місці в кожному структурному
підрозділі умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці. Роботодавець
несе безпосередню відповідальність за
порушення зазначених вимог.

Факт спричинення моральної шкоди
ОСОБА_2 у зв'язку з втратою ним
професійної працездатності
встановлений в судовому засіданні та
підтверджений наданими позивачем
доказами, у зв'язку з чим доводи
апеляційної скарги в цій частині є
безпідставними.

Інші доводи відповідача
спростовуються матеріалами справи та
обґрунтованими висновками суду,
викладеними у рішенні.

Однак, визначаючи розмір
моральної шкоди, суд першої інстанції
не взяв до уваги роз'яснення п.9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995р. (з подальшими
змінами) "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", відповідно до
якого розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає в межах
заявлених вимог залежно від характеру
та обсягу заподіяних позивачеві
моральних і фізичних страждань, з
урахуванням в кожному конкретному
випадку ступеня вини відповідача та
інших обставин. Зокрема, враховується
характер і тривалість страждань, стан
здоров'я потерпілого, тяжкість
завданої травми, істотність вимушених
змін у його життєвих і виробничих
стосунках, конкретних обставин по
справі і наслідків, що наступили.

На думку колегії суддів, розмір
моральної шкоди, визначеної судом
першої інстанції, є завищеним.

Беручи до уваги конкретні
обставини по справі, характер
отриманого позивачем професійного
захворювання, ступінь втрати ним
професійної працездатності, обсяг
фізичних та моральних страждань, їх
інтенсивність та довготривалість,
істотність вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках,
наслідків, що наступили, а також те, що
відповідач є не єдиним роботодавцем у
якого працював позивач у шкідливих
умовах праці, колегія суддів вважає, що
належною компенсацією отриманої
позивачем моральної шкоди є сума 7000
грн.

Крім того, підлягає виключенню з
мотивувальної частини рішення і
посилання суду на ст. 1167, 1168 ЦК України,
оскільки їх положення стосуються
відшкодування моральної шкоди по
недоговірним зобов'язанням, в той час
як спірні правовідносини виникли із
договірних трудових правовідносин,
вирішення яких регулюється ст. 237-1 КЗпП
України.

За таких обставин, рішення суду
необхідно змінити відповідно до
положень п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
зменшивши розмір стягнутої з
відповідача на користь позивача
моральної шкоди та виключивши з
мотивувальної частини рішення
посилання на ст. 1167, 1168 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 3 ч. 1 ст. 309,
313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» задовольнити
частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 05 лютого 2014 року
змінити, зменшивши розмір моральної
шкоди, стягнутої з Публічного
акціонерного товариства "Криворізький
залізорудний комбінат" на користь
ОСОБА_2 з 10000 грн. до 7000 (семи тисяч) грн.
та виключивши з мотивувальної частини
рішення посилання на ст. 1167, 1168 ЦК
України.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: