Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ
Справа № 22-ц/778/1425/14 Головуючий у 1
інстанції: Дацюк О.І.
Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 22» квітня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Мельнику З.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на рішення Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від НОМЕР_2
січня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Будинкового комітету
по АДРЕСА_1, ОСОБА_5, треті особи: Міське
комунальне підприємство «ОСНОВАНІЄ»,
Запорізька міська рада, про визнання
дій протиправними, зобов'язання
вчинити дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_4
звернулись до суду з позовною заявою до
Будинкового комітету по АДРЕСА_1,
ОСОБА_5, треті особи: МКП «ОСНОВАНІЄ»,
Запорізька міська рада, про визнання
дій протиправними, зобов'язання
вчинити дії, стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог
зазначили, що гуртожиток, розташований
за адресою: АДРЕСА_1, є власністю
територіальної громади м. Запоріжжя та
знаходиться на обслуговуванні та в
повному господарському віданні МКП
«ОСНОВАНІЄ».

ОСОБА_3 мешкає у кімнаті НОМЕР_1
гуртожитку житловою площею 9,9 кв.м. на
підставі ордеру, виданого 10.01.2006 року.
ОСОБА_4 проживає з ним однією сім'єю без
укладання шлюбу.

ОСОБА_6 є користувачем кімнати НОМЕР_2
зазначеного гуртожитку.

Згідно з рішенням мешканців гуртожитку
було створено Будинковий комітет по
АДРЕСА_1, 07.12.2007 року та проведено його
державну реєстрацію.

З метою реконструкції гуртожитку в
житловий будинок, 22.04.2008 року
Виконавчим комітетом Запорізької
міської ради винесено рішення
№180/НОМЕР_2 «Про проектування та
реконструкцію Будинковим комітетом по
АДРЕСА_1, будівлі гуртожитку під
житловий будинок». З
проектно-кошторисною документацією
щодо реконструкції гуртожитку ОСОБА_3
ознайомитись не зміг у зв'язку з
відмовою Будинкового комітету по
АДРЕСА_1, надати копії зазначених
документів.

Кімната НОМЕР_1 дверним отвором
з'єднана з коридорним приміщенням
житлового блоку гуртожитку, в якому
розташовані кімнати НОМЕР_1, НОМЕР_2,
НОМЕР_3 та НОМЕР_4. У спільному
користуванні мешканців житлового
блоку перебуває душова кімната,
санвузол, коридор. У позивачів в
займаній кімнаті відсутні будь-які
умови для належного забезпечення
відповідного рівня для проживання (душ,
туалет, водовідведення) та кошти для
створення необхідних умов для
забезпечення своїх потреб в кімнаті.

03.02.2013 року невідомі особи за
розпорядженням ОСОБА_5, без
пред'явлення будь-яких документів,
виконали будівельні роботи - заклали
дверний отвір в кімнату НОМЕР_1 з
коридору житлового блоку, в якому
знаходяться кімнати НОМЕР_1, НОМЕР_2,
НОМЕР_3 та НОМЕР_4.

ОСОБА_3, як наймач житла, не надавав
згоди на переобладнання чи
перепланування кімнати НОМЕР_1 та
приміщень, якими позивачі спільно
користуються з ОСОБА_5

На їх думку, незаконними діями
відповідачів були порушені їх права, що
виявилось в унеможливленні
користуванні загальними приміщеннями
гуртожитку та відсутності можливості
для задоволення фізіологічних потреб
(користування гарячою та холодною
водою, туалетом).

Крім того, вважають, що вищевказаними
протиправними діями відповідачів їм
було заподіяно моральну шкоду, яка
виражається в наступному. Кімната
НОМЕР_1 фактично ізольована від інших
приміщень гуртожитку, вони вимушені
виходити на вулицю через аварійний
вихід, в кімнаті відсутні необхідні
комунікації, які забезпечують належний
рівень життя, при цьому вони не
звільнені від обов'язку сплачувати за
комунальні послуги, які вони начебто
отримують за місцем свого мешкання.
Розмір завданої моральної шкоди
оцінюють у 15000 грн.

Просили визнати протиправними дії
Будинкового комітету по АДРЕСА_1, та
ОСОБА_5 щодо неотримання згоди ОСОБА_3
на переобладнання та перепланування
кімнати НОМЕР_1, а також приміщень
житлового блоку, в якій мешкають
позивачі; визнати протиправними дії
ОСОБА_5 щодо закладення дверного
отвору, який веде з коридору житлового
блоку до кімнати НОМЕР_1; зобов'язати
ОСОБА_6 за свій рахунок привести
приміщення житлового блоку, в якому
знаходяться кімнати НОМЕР_1, НОМЕР_2,
НОМЕР_3, НОМЕР_4 гуртожитку по АДРЕСА_1 у
попередній стан; стягнути з
відповідачів завдану моральну шкоду
солідарно в сумі 15000 грн. на користь
позивачів по 7500 грн. кожному; судові
витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 28 січня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали
апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на недоведеність обставин,
що мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове про задоволення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на недоведеність обставин,
що мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційних скарг і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4
не підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
не доведено та не надано доказів на
підтвердження, що його права та
інтереси порушуються внаслідок
неправомірних дій відповідача. Крім
того, позивачка ОСОБА_4 не набула в
установленому законом порядку права
користування спірними приміщеннями.

Установлено, що спір між сторонами
виник у зв'язку з переобладнанням
приміщень у гуртожитку.

Як вбачається з матеріалів справи,
гуртожиток, розташований за адресою:
АДРЕСА_1, є власністю територіальної
громади м. Запоріжжя та знаходиться на
обслуговуванні та в повному
господарському віданні МКП
«ОСНОВАНІЄ».

За змістом статей 127 - 131 Житлового
кодексу УРСР та Примірного положення
про гуртожитки, затвердженого
постановою Ради Міністрів УРСР від
03.06.86 № 208 ( далі - Положення), гуртожитки
є спеціально збудованими або
переобладнаними для цієї мети
житловими будинками, які призначені
для проживання робітників, службовців,
студентів, учнів, а також громадян у
період роботи чи навчання. Установлено,
що спір між сторонами виник у зв'язку з
переобладнанням приміщень у
гуртожитку.

Відповідно до п. 17 Положення громадяни,
які проживають у приміщеннях, що
перебувають у їх відособленому
користуванні, вправі вселити у займані
приміщення своїх неповнолітніх дітей.
Вселення інших членів сім'ї в указані
приміщення допускається лише з дозволу
адміністрації, профспілкового
комітету і комітету комсомолу
підприємства, установи, організації та
письмової згоди членів сім'ї
громадянина, які проживають разом з
ними.

Положеннями статті 1 Закону України
"Про забезпечення реалізації житлових
прав мешканців гуртожитків"
визначено, що сфера дії цього Закону
поширюється на гуртожитки, які є
об'єктами права державної чи
комунальної власності, та гуртожитки,
які перебувають у повному
господарському віданні чи в
оперативному управлінні підприємств,
установ, організацій з управлінням з
житловим фондом незалежно від форм
власності.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
органи самоорганізації населення",
орган самоорганізації населення є
однією з форм участі членів
територіальних громад сіл, селищ, міст,
районів у містах у вирішенні окремих
питань місцевого значення. Органами
самоорганізації населення є будинкові,
вуличні, квартальні комітети, комітети
мікрорайонів, комітети районів у
містах, сільські, селищні комітети.
Основними завданнями органів
самоорганізації населення є: 1)
створення умов для участі жителів у
вирішенні питань місцевого значення в
межах Конституції і законів України; 2)
задоволення соціальних, культурних,
побутових та інших потреб жителів
шляхом сприяння у наданні їм
відповідних послуг; 3) участь у
реалізації соціально-економічного,
культурного розвитку відповідної
території, інших місцевих програм.

За положеннями п. 11 ч. 1 ст. 18 Закону
України "Про забезпечення реалізації
житлових прав мешканців гуртожитків",
органи місцевого самоврядування
приймають рішення про проведення
реконструкції, капітального ремонту,
переобладнання гуртожитків, про
визнання гуртожитку аварійним чи
непридатним для проживання в ньому
людей та про знесення аварійних та
непридатних для проживання
гуртожитків, а також звертаються з
позовами до суду про примусову
передачу у власність територіальних
громад гуртожитків, які перебувають у
власності господарюючих суб'єктів,
утворених в результаті корпоратизації
чи приватизації колишніх державних та
комунальних підприємств.

Судом першої інстанції встановлено, що
на підставі ордеру № 2 від 26.01.2006 року
ОСОБА_3 отримав кімнату АДРЕСА_1 з
сім'єю в складі 3 осіб: дружина ОСОБА_7
та син ОСОБА_3, розмір житлової площі - 9,9
кв.м, де і проживає до цього часу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається,
як на підставу своїх вимог. Статтями 58,
59 ЦПК України передбачено поняття
належності та допустимості доказів.

Судом також встановлено та не
спростовано сторонами, що позивач
ОСОБА_4 не зареєстрована у
встановленому порядку за адресою:
АДРЕСА_1, к.27, ордеру на право проживання
у кімнаті гуртожитку не отримувала та
не надала жодних доказів правомірності
вселення та користування приміщенням
за зазначеною адресою.

Відповідач ОСОБА_6 мешкає в кімнаті №
НОМЕР_2 площею 9,8 кв.м. вказаного
гуртожитку на підставі ордеру № 3 від
12.01.2006 року (а.с. 56).

Відповідно до рішення Запорізької
міської ради № 5 від 06.12.2007 року «Про
надання дозволу на створення органу
самоорганізації населення -
будинкового комітету по АДРЕСА_1 та
протоколу зборів мешканців гуртожитку
від 19.07.2007 року, (а.с.81) створено
Будинковий комітет по АДРЕСА_1, який
зареєстрований 07.12.2007 року та діє
згідно із Положенням про будинковий
комітет (а.с. 21, 77-79).

З матеріалів справи вбачається, що
загальними зборами мешканців
гуртожитку по АДРЕСА_1, 18.02.2008 року
прийнято рішення про проведення
реконструкції гуртожитку під житловий
будинок за рахунок коштів мешканців
(а.с. 84-85).

Рішенням Виконкому Запорізької
міської ради № 180/28 від 22.04.2008 року
будинковому комітету по АДРЕСА_1,
надано дозвіл на проектування та
реконструкцію будівлі гуртожитку під
житловий будинок (а.с. 86).

Таким чином, висновок суду першої
інстанції щодо правомірності
проведення реконструкції гуртожитку у
житловий будинок є вірним та
грунтується на матеріалах справи, а
саме: рішенні загальних зборів
мешканців гуртожитку (протокол від
18.02.2008 року), рішенні Виконкому
Запорізької міської ради від 22.04.2008
року № 180/28, затвердженому проекті
реконструкції гуртожитку, дозволі
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Запорізькій області на проведення
робіт, Декларації про початок
виконання будівельних робіт (а.с.99- 101,
87-88).

За вказаних обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
визнання дій відповідачів
протиправними та зобов'язання вчинити
дії.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 щодо стягнення заподіяної
моральної шкоди є похідними від вимог
про визнання дій відповідачів
протиправними, суд першої інстанції
правомірно відмовив в їх задоволенні.

Довід апеляційної скарги ОСОБА_3 про
порушення судом норм матеріального
права, зокрема ст.100 Житлового кодексу
УРСР щодо ненадання наймачем жилого
приміщення згоди на переобладнання і
перепланування жилого приміщення
наймача, колегія суддів вважає
неприйнятними, оскільки спірні
правовідносини регулюються правовими
нормами Глави 4 Користування
гуртожитками Житлового кодексу та
Примірного положення про гуртожитки,
затвердженого постановою Ради
Міністрів УРСР від 03.06.86 № 208.

До того ж, рішення загальних зборів
мешканців гуртожитку від 18.02.2008 року,
рішення Виконкому Запорізької міської
ради від 22.04.2008 року щодо проведення
реконструкції будівлі гуртожитку по
АДРЕСА_1, позивачем ОСОБА_3 не
оскаржувались.

Довід апеляційної скарги ОСОБА_3 про
невідповідність висновків суду
обставинам справи в частині зменшення
житлової площі кімнати НОМЕР_1, яка
знаходиться в користуванні позивача та
неможливості облаштування окремого
санвузла не заслуговує на увагу,
оскільки спростовується матеріалами
справи, а саме планами першого поверху
гуртожитку до та після реконструкції
(а.с. 89, 90).

Інші приведені в апеляційній скарзі
доводи є такими, що не спростовують
висновків суду першої інстанції та не
можуть бути прийняті до уваги, оскільки
вони зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці
та особистого тлумачення апелянтом
норм права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 28 січня 2014 року у
цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: