Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 116/6658/13-ц

Провадження № 2/116/103/14

17.02.2014 року
м. Сімферополь

Сімферопольський районний суд
Автономної Республіки Крим у складі:

головуючої судді - Паніної П.Є.,

при секретарі - Трушковой В.В.,

розглянувши у судовому засіданні
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловою площею,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 про визнання договору недійсним
та визнання особи такою, що втратила
право користування житловою площею.
Позовні вимоги мотивовані тим, що вона
на підставі договору купівлі-продажу
від 06.02.1992 року є власником
домоволодіння АДРЕСА_1. В зазначеному
домоволодінні залишається
зареєстрованим ОСОБА_2, який там не
мешкає більш ніж два роки.

Ухвалою Сімферопольського районного
суду Автономної Республіки Крим від
17.02.2014 року позовна заява в частині
визнання договору недійсним залишена
без розгляду.

В судове засідання позивач не
з'явилася, відповідно до заяви, наданої
представником позивача, просять
справу розглядати у їх відсутності,
позовні вимоги підтримують у повному
обсязі, наполягали на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні
позовні вимоги не визнав, посилаючись
на те, що він тривалий час мешкав за
адресою АДРЕСА_1. З ОСОБА_1 він проживав
однією сім'єю з 2007 року до липня-серпня
2011 року, вели сумісне господарство,
будівництво. Просив суд у задоволенні
позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи суд
вважає, що позовні вимоги про визнання
відповідача таким, що втратив право на
користування житлом, підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб у спосіб, визначений законами
України.

Відповідно до частини 1 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач ОСОБА_1 є власником
домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі
договору купівлі-продажу від 06.02.1992
року, який зареєстрований у
Сімферопольському районному бюро
технічної інвентарізації (а.с. 8-9).

В зазначеному домоволодінні
зареєстрований відповідач - ОСОБА_2 на
підставі договору піднайму житлового
приміщення від 18.11.2010 року, який
зареєстрований в ЖЕО за № 34 від 18.11.2010
року (а.с. 10) та домової книги на
житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 11-14).

З пояснень відповідача ОСОБА_2 та
рішення Сімферопольського районного
суду Автономної Республіки Крим від
09.11.2012 року судом було встановлено, що
ОСОБА_2 вселився та проживав разом з
ОСОБА_1 у якості члена сім'ї, оскільки
між ними були фактичні шлюбні
відносини, які тривали до липня-серпня
2011 року.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено,
що власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно з частиною 1 ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Відповідно до вимог частини 2 ст. 16 ЦК
України способом захисту цивільних
прав та інтересів може бути, зокрема,
припинення дії, яка порушує право.

Частиною 3 цієї ж статті також
передбачено, що суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Статтею 3 Закону України «Про свободу
пересування і вільний вибір місця
проживання в Україні» визначено, що
реєстрація це внесення відомостей до
паспортного документа про місце
проживання або місце перебування із
зазначенням адреси житла особи та
внесення цих даних до реєстраційного
обліку відповідного органу спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань реєстрації.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_2 не проживає в спірному
домоволодінні без поважних причин
понад один рік.

Доказів, які спростовують доводи
позивача, зокрема, які свідчать про те,
що позивач чинила відповідачу
перешкоди у користуванні житлом, суду
відповідачем не надано.

За таких обставин суд приходить до
висновку про задоволення позовних
вимог про визнання відповідача таким,
що втратив право на користування
житлом.

На підставі статті 405 ЦК України,
керуючись статтями 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловою площею, -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування житловою площею у будинку
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати 229,40 грн.

Рішення може бути оскаржено в
Апеляційний суд Автономної Республіки
Крим через Сімферопольський районний
суд Автономної Республіки Крим шляхом
подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Рішення суду набуває законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

.

Суддя: