Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2014 року Пролетарський районний суд
м. Донецька у складі: головуючого -
судді Пивоваровій Ю.О., при секретарі
Ситнюк Я.О., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом до
відповідачів, зазначивши, що він мешкає
у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з 2000
року. Разом з ним у квартирі
зареєстровані його батько ОСОБА_2 та
сестра ОСОБА_3 Однак ці особи на протязі
тривалого часу не мешкають у квартирі,
оскільки мають інше постійне місце
проживання. За цей час він самотужки
зробив ремонт у квартирі, сплачує
комунальні послуги, при цьому його
родичі ніякої участі в оплаті
ремонтних робіт чи комунальних послуг
не беруть, що свідчить про те, що вони
втратили право користування спірною
квартирою, оскільки інтересу до неї не
виявляють, тому просив суд визнати
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням.

У судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити у повному
обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та її
представник ОСОБА_4 у судовому
засіданні позовні вимоги не визнали та
пояснили, що до листопада 2013 року
ОСОБА_3 мешкала у квартирі по АДРЕСА_1.
Однак після сварки із братом вимушена
була піти на інше місце проживання. При
цьому вона постійно давала брату
грошові кошти на оплату комунальних
послуг, а у жовтні 2013 року надала згоду
на переоформлення особового рахунку,
тобто не втратила інтересу до квартири
та вважала її своїм постійним місцем
проживання, тому підстав для
задоволення позову немає.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому
засіданні позов не визнав та пояснив,
що він весь час проживав у спірній
квартирі та лише на зиму переїхав до м.
Моспіно на тимчасове проживання.
Вважав позовні вимоги безпідставними.

Суд, вислухавши пояснення
позивача, відповідачів та їх
представника, свідків, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позовні
вимоги підлягають повному задоволенню
з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено,
що квартира за адресою: АДРЕСА_1
перебуває у державній власності. У
вказаній квартирі станом на 21.10.2013 року
зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
що підтверджується випискою з
особового рахунку (а.с.9).

09.10.2013 року на підставі рішення
виконкому Пролетарської районної ради
м. Донецька ОСОБА_1 були визнано
наймачем за раніше укладеним договором
найму житлового приміщення на квартиру
АДРЕСА_1 ОСОБА_2, що підтверджується
копією рішення (а.с.10).

Згідно акту від 05.11.2013 року (а.с.8)
ОСОБА_3 з 2001 року за адресою: АДРЕСА_1 не
мешкає, її особистих речей у квартирі
немає.

Згідно довідки від 11.02.2014 року
ОСОБА_2 мешкає за адресою: АДРЕСА_2 з 2008
року разом із своєю дружиною ОСОБА_5

Допитаний у судовому засідання
свідок ОСОБА_6 пояснив, що він мешкає
по-сусідству із позивачем та знає, що
приблизно з 2001 року ОСОБА_3 перестала
з»являтися у АДРЕСА_1 їх будинку. У цій
квартирі весь час проживав один ОСОБА_1,
який робив ремонтні роботи, привів
квартиру до стану, придатному для
проживання. Часто він бачив останнього,
який працював по господарству, йшов на
роботу чи до магазину. При цьому ані
ОСОБА_3, ані ОСОБА_1 він у цій квартирі не
бачив.

Свідок ОСОБА_7 у судовому
засіданні пояснила, що вона займає
посаду голови комітету мікрорайону
«Первомайський» та знає родину ОСОБА_1
ще з 90-х років, коли у сусідній квартирі
проживала бабусі позивача. Після її
смерті ОСОБА_1 та його сестра ОСОБА_3
деякий час проживали разом у АДРЕСА_1,
викликали її для складання акту про
неналежний стан будинку, який
потребував ремонту. Однак приблизно з
2001-2002 року вона ОСОБА_3 у цій квартирі не
бачила, з цього періоду у квартирі один
проживав ОСОБА_1, який зробив ремонт у
квартирі та на теперішній час мешкає у
ній із дівчиною. У листопаді 2013 року
вона приходила до квартири із
перевіркою та бачила, що у квартирі
знаходиться лише одне спальне місце, у
шафі зберігаються речі ОСОБА_1 та його
дівчини. Ніяких речей ОСОБА_3 не було.
При цьому зауважила, що батько позивача
ОСОБА_2 взагалі жодного разу не
з»являвся за вказаною адресою, їй
відомо, що він тривалий час проживає у
м. Моспіно разом із дружиною.

У судовому засіданні встановлено,
що ОСОБА_3 12.07.2003 року уклала шлюб із
ОСОБА_8, від цього шлюбу у подружжя
народився син - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2. Як
вбачається з виписки з особового
рахунку чоловік та син ОСОБА_3
зареєстровані та фактично проживають
за адресою: АДРЕСА_3. Згідно довідки ЗОШ
№ 136 ОСОБА_9, 30.06.2004 року навчається у 4-б
класі, згідно записів класного журналу
дитина мешкає разом із батьками ОСОБА_3
та ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_3. Крім
того, у судовому засіданні встановлено,
що ОСОБА_3 має на праві власності
квартиру за адресою: АДРЕСА_4 з 2011 року.

Згідно відомостей УПФУ
Пролетарського району м. Донецька
ОСОБА_2 перебуває на обліку у
Пенсійному фонді та отримує пенсію
через відділення зв»язку м. Моспіно 83492
та мешкає за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 71, 72 ЖК УРСР
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлених строків (більше 6 місяців)
провадиться у судовому порядку. Якщо
наймач або члени його родини були
відсутні з поважних причин більше
шести місяців, цей строк за заявою
відсутнього може бути подовжено
наймодавцем, а у разі спору - судом.

За приписами ст. 47 Конституції
України кожен має право на житло. Ніхто
не може бути примусово позбавлений
житла інакше як на підставі закону за
рішенням суду

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року
«Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України"
передбачено, що у справах про визнання
наймача або члена його сім'ї таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням, необхідно з'ясовувати
причини відсутності відповідача понад
встановлені строки. В разі їх
поважності (перебування у відрядженні,
у осіб, які потребують догляду,
внаслідок неправомірної поведінки
інших членів сім'ї тощо) суд може
продовжити пропущений строк.

У судовому засіданні відповідач
ОСОБА_3 зауважувала на те, що вона
переїхала на інше місце проживання
лише у листопаді 2013 року через
неприязнені відносини із братом, однак
на підтвердження своїх доводів ніяких
доказів не надала. При цьому пояснення
свідка ОСОБА_10 про те, що вона декілька
разів підвозила ОСОБА_3 за адресою:
АДРЕСА_1, а з листопада 2013 року ОСОБА_3 за
вказаною адресою більше не їздила, суд
до уваги не бере, оскільки зазначений
свідок пояснила, що жодного разу не
була у гостях у ОСОБА_3 та не знає, де та
з ким вона проживає.

І навпаки, у судовому засіданні
встановлено та підтверджено
викладеними вище доказами той факт, що
ОСОБА_3 після реєстрації шлюбу у 2003 році
змінила своє постійне місце проживання
та переїхала до свого чоловіка за
адресою: АДРЕСА_3, оскільки фактичні
шлюбні відносини із чоловіком не
припиняла та з її слів проживає разом
із чоловіком та дитиною. Крім того, факт
спільного проживання ОСОБА_3 із власною
сім»єю за вказаною адресою
підтверджується і відомостям ЗОШ № 136.
При цьому факт зміни свого постійного
місця проживання ОСОБА_3 підтвердили у
судовому засіданні також і свідки
ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Аналогічно у судовому засіданні
знайшов свого підтвердження і факт
зміни свого постійного місця
проживання ОСОБА_2, який тривалий час
проживає разом із своєю дружиною
ОСОБА_5, шлюб із якою не розірвано, що
підтвердив у судовому засіданні і сам
відповідач. При цьому як своє постійне
місце проживання відповідач зазначав у
Пенсійному фонду України АДРЕСА_2.

Доводи відповідачів про те, що у
жовтні 2013 року вони надавали згоду на
переоформлення особового рахунку на
ОСОБА_1, а у рішенні виконкому з цього
приводу зазначено, що вони мешкають за
адресою: АДРЕСА_1, що підтверджує факт
їх проживання за вказаною адресою, суд
оцінює критично, оскільки факт не
проживання відповідачів у спірній
квартирі підтверджено іншими доказами,
які узгоджуються між собою.

Відповідно до ст. 107 ЖК УРСР наймач
жилого приміщення вправі за згодою
членів сім'ї в будь-який час розірвати
договір найму. У разі вибуття наймача
та членів його сім»ї на постійне
проживання до іншого населеного пункту
або інше жиле приміщення в тому ж
населеному пункті договір найму жилого
приміщення вважається розірваним з дня
вибуття. Якщо з жилого приміщення
вибуває не вся сім»я, то договір найму
жилого приміщення не розривається, а
член см»ї, який вибув, втрачає право
користування цим приміщенням з дня
вибуття.

Згідно з роз'ясненнями абз. 2 та 4 п. 11
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України», на ствердження вибуття на
підставі ст. 107 ЖК України суд може
брати до уваги будь-які фактичні дані,
які свідчать про обрання стороною
іншого постійного місця проживання (
повідомлення про це в листах, розписка,
переадресовка кореспонденції,
утворення сім»ї в іншому місці,
перевезення майна в інше жиле
приміщення, виїзд в інший населений
пункт, укладення трудового договору на
невизначений строк тощо).

Таким чином, оскільки у судовому
засіданні знайшов своє підтвердження
факт не проживання відповідачів за
адресою: АДРЕСА_1 більше шести місяців
без поважних причин, суд приходить до
висновку про необхідність задоволення
позовних вимог у повному обсязі.

В той же час, відповідно до ст.. 88 ЦПК
України з відповідачів у солідарному
порядку на користь позивача підлягають
стягненню судові витрати у розмірі 114,7
грн.

На підставі викладеного, Цивільного
Кодексу України, Житлового Кодексу
УРСР, керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК
України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_5, такими, що втратили право
користування житловим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_11 на
користь ОСОБА_1 судові витрати у
розмірі 114,7 грн.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
Ю.О.Пивоварова