Справа № 496/5896/13-ц
Провадження 2/496/264/14
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Біляївський районний суд Одеської
у складі: головуючого судді - Калінюка
при секретарі - Козян Л.П.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Біляївка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Чорномор'є плюс" про
стягнення пені та відшкодування
Позивачка звернулась до суду з позовом,
в якому просить суд стягнути з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Чорномор'є Плюс" на
корить ОСОБА_1 пеню в розмірі 3936546,90
гривень за термін прострочення
виконання Договору №273 про
співробітництво по інвестуванню
будівництва житлового будинку в період
з 18.11.2012 року по 18.11.2013 року; стягнути з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Чорномор'є Плюс" на
корить ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі
Свої позовні вимоги позивачка мотивує
тим, що 13.01.2006 року вона уклала договір
№273 про співробітництво по
інвестуванню будівництва житлового
будинку з Товариством з обмеженою
відповідальністю "Чорномор'є Плюс".
Об'єктом будівництва є трьохкімнатна
квартира АДРЕСА_1, ціною у 359502,00 гривень.
За вказаним договором ТОВ "Чорномор'є
Плюс" зобов'язалось збудувати і здати в
експлуатацію будинок до І кварталу 2008
року, тобто до 01.01.2008 року. Позивачка
повністю виконала умови договору, а
саме, 11.05.2007 року вона передала TOB
"Чорномор'є Плюс", шляхом зачислення
гривень, а 01.06.2007 року решту вартості
квартири, а саме: 287601,60 гривню. Але
відповідачем житловий комплекс не
збудовано до цього часу, отже позивачка
має право отримати відшкодування за
завдану їй матеріальну та моральну
Від відповідача ТОВ "Чорномор'є плюс" до
суду надійшло заперечення на позовну
заяву, в якому ТОВ "Чорномор'є плюс"
просить суд відмовити ОСОБА_1 в
задоволенні позову в повному обсязі
виходячи з наступного.
Між сторонами у справі дійсно був
укладений договір №273 про
співробітництво по інвестуванню
будівництва житлового будинку,
об'єктом будівництва є трьохкімнатна
квартира АДРЕСА_1, ціною у 359502,00 гривні.
П.1.3 договору зазначає, що плановий
строк закінчення будівництва і
прийняття об'єкту будівництва в
експлуатацію: перший квартал 2008 року.
Чіткого строку завершення будівництва
договір не передбачає. Відповідно до
цього пункту, строк завершення
будівництва є орієнтовним, отже
відповідач залишив за собою право, у
разі необхідності, замінити строк
здійснення своїх зобов'язань щодо
закінчення будівництва та введення
його в експлуатацію. З цього доводу,
відповідач вважає, що з його боку не
здійснювались дії щодо істотних
порушень своїх зобов'язань в частини
дотримання терміну надання квартири.
До того ж, умовами договору не
передбачено ніяких санкцій до
відповідача за порушення вказаного
строку, у тому числі нарахування пені
або штрафних санкцій. Також відповідач
у своєму запереченні вказує на сплив
позовної давності для пред'явлення
позову позивачем, та просить суд
застосувати її щодо вимог позивача.
До судового засідання представник
позивачки не з'явився, однак надав до
суду заяву про розгляд справи за його
та позивачки відсутності в якій
зазначив, що позовні вимоги підтримує
повністю та не заперечує проти
ухвалення заочного рішення. Також в
своїй заяві представник позивача щодо
спливу позовної давності, на яке вказує
відповідач, зазначає, що не
погоджується з цим ствердженням
відповідача, оскільки згідно п.8.1.
Договору про співробітництво по
інвестуванню будівництва житлового
будинку зазначений договір діє до того
часу, доки не будуть виконані всі умови
договору. Відповідачем досі не
збудований та не зданий у експлуатацію
житловий будинок. Таким чином, на думку
представника позивача, вказаний
договір продовжує діяти по
сьогоднішній день, тому строк позовної
давності не сплив. Заяву про визнання
поважними причини пропущення позовної
давності позивач до суду не надавав.
Представник відповідача до судового
засідання повторно не з'явився, хоча
судом був повідомлений про день
слухання справи належним чином, а тому
за згодою представника позивачки суд
вважає можливим ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, відповідно до статті 224 ЦПК
України.

Врахувавши позиції сторін, вивчивши
матеріали справи, оцінивши надані
докази, суд вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні,
13.01.2006 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Чорномор'є плюс" та
ОСОБА_1 було укладено договір №273 про
співробітництво по інвестуванню
будівництва житлового будинку (а.с.7-10).

Відповідно до вказаного договору,
інвестор (ОСОБА_1) інвестує власні
кошти, а підрядник (ТОВ "Чорномор'є
плюс") здійснює будівництво
трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1, яка
передається інвесторові в порядку і на
умовах, передбачених цим договором
(п.1.1). Загальна площа квартири
становить 92,18 кв. м. Площа квартири
уточнюється після закінчення
будівництва, проведення органами МБТІ
та РОН обмірів квартири та складання
технічного паспорта квартири.
Відхилення загальної площі квартири
від вказаних в договорі розмірів в
більшу чи в меншу сторону в межах 5% від
площі визнається допустимим та не
впливає на розмір вартості квартири. В
разі перевищення меж допустимого
відхилення загальної площі, інвестор
доплачує вартість розбіжностей у
більшу сторону (п.1.2). Плановий термін
закінчення будівництва і здачі в
експлуатацію житлового будинку до І
кварталу 2008 року (п.1.3).

Сторони домовилися встановити
вартість 1 кв. м загальної площі
квартири в розмірі 3900,00 гривень (п.2.1).
Вартість квартири становить 359502,00
гривні (п.2.2). Інвестор передає
підряднику в термін до 16.05.2007 року 71900,40
гривень і становить 20% від вартості
квартири (п.2.3). Частину вартості
квартири в розмірі 287601,60 гривня
інвестор передає підрядникові у такі
строки (п.2.4): сума 287601,60 гривень - у строк
до 29.05.2007 року (п.2.4.1). Передача грошових
засобів здійснюється шляхом
зарахування зазначених сум на поточний
рахунок підрядника.

Пунктом 3.1 вказаного договору
встановлено, що підрядник
зобов'язується: власними та/або
залученими силами здійснити
будівництво і введення в експлуатацію
житлового будинку АДРЕСА_2, до І
кварталу 2008 року (п.3.1.1); надавати
інвестору інформацію про хід виконаних
будівельних робіт (п.3.1.2); надати
інвестору квартиру, зазначену в
договору, після виконання в квартирі
внутрішніх оздоблювальних та інших
робіт, передбачених для виконання
підрядником за умовами цього договору
та додаткової угоди до нього.

Судом встановлено, що викладені вище
умови договору позивачкою були
виконанні в повному обсязі, тобто нею
на розрахунковий рахунок відповідача
були перераховані відповідні кошти, а
саме: 11.05.2007 року - 71900,40 гривень
(платіжне доручення №36 від 11.05.2007 року,
а.с.11) та 01.06.2007 року - 287601,60 (платіжне
доручення №1 від 01.06.2007 року, а.с.12).

Судом також встановлено, що
відповідачем порушено п.3.1.1 вказаного
договору, а саме: ним не здійснено
будівництво та введення в експлуатацію
житлового будинку АДРЕСА_2 до І-го
кварталу 2008 року, а саме до 01.01.2008 року.

Ця обставина не була спростована
відповідачем й у його запереченні,
отже, у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК
України, суд вважає цю обставину такою,
що не підлягає доказуванню.

У відповідності до ст. 256 ЦК України,
позовна давність це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого права або
інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України,
загальний строк позовної давності
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна
давність в один рік застосовується,
зокрема, до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

У відповідності до ч.1 ст. 261 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч.5 ст.261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

У відповідності до ст. 267 ЦК України
особа, яка виконала зобов'язання після
спливу позовної давності, не має права
вимагати повернення виконаного, навіть
якщо вона у момент виконання не знала
про сплив позовної давності. Заява про
захист цивільного права або інтересу
має бути прийнята судом до розгляду
незалежно від спливу позовної
давності. Позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Як роз'яснено в п. 11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
р. "Про судове рішення у цивільній
справі", встановивши, що строк для
звернення з позовом пропущено без
поважної причини, суд у рішенні
зазначає про відмову в позові на цих
підставах, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Представник відповідача письмово
заявив про необхідність застосування
судом позовної давності, посилаючись
на те, що позивач пропустив строк
звернення до суду із вищевказаними
вимогами.

Як встановлено судом, п.3.1.1
вищевказаного договору визначено
строк його виконання, а саме до І-го
кварталу 2008 року, тобто до 01.01.2008 року, в
зв'язку з чим станом на час звернення
позивачки до суду (на 20.11.2013 року) строк
виконання договору сплинув.
Враховуючи, що до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені) застосовується
позовна давність в один рік, у
відповідності до положень ч.5.ст.261 ЦК
України перебіг позовної давності
почався з 01.01.2008 року та сплинув 01.01.2009
року. Стосовно вимог щодо стягнення
моральної шкоди, щодо якої
застосовується загальний строк
позовної давності у три роки, перебіг
позовної давності почався з 01.01.2008 року
та сплинув 01.01.2011 року. Тобто позивачка
звернулась до суду після спливу
позовної давності як стосовно вимоги
про стягнення неустойки, так і стосовно
вимоги про стягнення моральної шкоди.
Як вбачається із матеріалів справи,
будь-яких заяв до суду про визнання
поважними причин пропущення позовної
давності позивачка не надавала.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх
сукупності, суд робить висновок, що
позов не підлягає задоволенню у зв'язку
зі спливом позовної давності.

На підставі ст.ст.256, 257, 258, 261, 267 ЦК
України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215,
224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Чорномор'є плюс" про
стягнення пені та відшкодування
моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання апеляційної скарги до
Біляївського районного суду Одеської
області протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом десяти днів з
дня отримання відповідачем його копії.

Суддя Біляївського районного

суду Одеської області

Р.Б.Калінюк