Номер провадження № 22-ц/785/284/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Гірняк Л.А., Процик М.В.,

при секретарі - Булгак Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення
неустойки (пені) з суми заборгованості
по аліментам, за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 19 листопада
2013 року,

встановила:

У лютому 2013 р. ОСОБА_4 звернулася до
суду з вищевказаним уточненим в
подальшому позовом (а. с. 2 - 4, 31 - 33), в
якому на підставі ст. 196 СК України
остаточно просила стягнути з ОСОБА_5 на
її користь неустойку за прострочення
сплати заборгованості по аліментам в
сумі - 40 328,00грн..

ОСОБА_4 в позові посилалася на те, що
відповідач порушив умови визнаної
постановою Приморського районного
суду м. Одеси від 02.03.11 р. мирової угоди
із сплати аліментів та додаткових
витрат на навчання та лікування сина.
Станом на 31.08.12 р. сума заборгованості
становить - 6 200 грн.. Сума неустойки
(пені) станом на 12.06.13 р. згідно її
розрахунку становить - 40 328,00 грн..

У судовому засіданні позивачка та її
представник позов підтримали, просили
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, пояснив, що
заборгованість зі сплати виникла не з
вини відповідача. У відповідача є своя
сім'я.

Рішенням Приморського районного
суду м. Одеси від 19.11.13 р. позовні вимоги
ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_4 неустойку (пеню) в
розмірі - 40 328,00 грн. по заборгованості
по аліментам на сина ОСОБА_6,
встановлених ухвалою Приморського
районного суду м. Одеси від 02.03.11 р. про
визнання мирової угоди по цивільній
справі № 2-2562/11.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове рішення про
повну відмову в задоволенні позову.
Посилається на те, що рішення ухвалено
при неповному з'ясуванні обставин, що
мають значення для справи,
недоведеності обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, з порушенням норм
матеріального (ст. 196 СК України) та
процесуального (ст. ст. 179, 213 ЦПК
України) права: - заборгованість по
аліментам виникла не з його вини, у
зв'язку з характером його роботи
(моряком за кордоном); - заборгованість
по аліментам він погасив ; - він створив
іншу сім'ю, в нього є малолітня дитина
від цього шлюбу. На його утриманні та
догляді знаходився хворий вітчим, який
помер 31.07.13 р.; - розмір пені більше ніж в
п'ять разів перевищує суму боргу.

ОСОБА_4 в письмових запереченнях на
апеляційну скаргу, просила скаргу
відхилити, рішення залишити без змін.
Посилалась на те, що борг по аліментам
вник з вини відповідача, оскільки
виїжджаючи на роботу за кордон
останній міг завчасно сплатити
аліменти. Заборгованість по аліментам
була сплачена відповідачем тільки під
час розгляду справи в суді. Надання
допомоги вітчиму це право відповідача,
а не обов'язок. Разом з тим, сплата
аліментів на утримання сина - обов'язок
відповідача. Про зменшення неустойки
відповідач не просив в суді першої
інстанції.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_4 підтримала доводи та вимоги, які
викладені в письмових запереченнях.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши пояснення осіб, які
прийняли участь у судовому засіданні,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечень на неї, дослідивши
матеріали цивільної справи,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при ухваленні рішення, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданими відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Статтями 213, 214 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилалися як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд
вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; 2) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 3) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про повне
задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
вчасно, як це передбачено умовами
мирової угоди, не виконав свої
обов'язки щодо сплати аліментів (а. с. 80).

Колегія суддів, вважає, що суд першої
інстанції, на підставі наданих
сторонами і досліджених в судовому
засіданні доказів, дійшов правильного
висновку щодо стягнення неустойки
(пені) за прострочення боргу зі сплати
аліментів. Висновки суду в цій частині
відповідають обставинам справи,
вимогам діючого законодавства України
(ч. 1 ст. 196 СК України, ст. ст. 179 , 213 ЦК
України). Підстави для скасування,
зміни рішення суду в цій частині
відсутні. Доводи апелянта в цій частині
про відсутність його вини у виникненні
заборгованості по аліментам, погашення
боргу по аліментам є безпідставними.
Беззаперечних доказів відсутності
вини відповідача у виникненні боргу
матеріали справи не містять. Наявні у
довідці (а. с. 66 - 67) відомості щодо
характеру роботи відповідача не
виключають можливості оплати
відповідачем аліментів та боргу по ним
під час знаходження в Україні перед
від'їздом у рейс.

Разом з тим, не можна погодитися з
висновками суду першої інстанції щодо
розміру неустойки (пені). Суд першої
інстанції дійшов цих висновків з
порушенням норм матеріального (ч. 2 ст.
196 СК України) та процесуального (ст. ст.
179, 213 ЦПК України) права. Доводи та
вимоги апелянта в цій частині
(створення іншої сім'ї; наявність
малолітньої дитини; значне перевищення
розміру пені суми боргу) є частково
обґрунтованими.

Судом встановлено, що розмір боргу з
якого вираховувалася неустойка (пеня)
за прострочення сплати боргу по
аліментам становить - 6 200,00 грн. (а. с. 32).
Ці обставини визнав в судовому
засіданні представник позивача. Разом
з тим, розмір неустойки (пені) згідно
розрахунку позивача становить - 40 328,00
грн. (а. с. 33), що в 6,5 разів більше суми
боргу.

Між сторонами виникли
правовідносини щодо відповідальності
за прострочення слати аліментів.

За правилами, передбаченими ч. 2 ст. 196
СК України, розмір неустойки може бути
зменшений судом з урахуванням
матеріального та сімейного стану
платника аліментів.

Визначаючи розмір неустойки, колегія
суддів враховує сімейне становище
відповідача (а. с. 44, 45), значне
перевищення суми неустойки (пені)
розміру боргу по аліментам, і приходить
до висновку, що загальний розмір
неустойки (пені) підлягає зменшенню до -
7 000,00 грн..

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1
ст. 309 ЦПК за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право змінити рішення суду першої
інстанції. Підставою для зміни рішення
суду є невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.
Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
рішення, якщо це порушення призвело до
неправильного вирішення справи.

Ураховуючи, що невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення ним вищевказаних норм
матеріального та процесуального права
призвели до неправильного вирішення
справи щодо розміру неустойки (пені),
колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції підлягає зміні.
Необхідно стягнути з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_4 неустойку (пеню) за прострочення
сплати заборгованості по аліментам на
сина ОСОБА_6, встановленого ухвалою
Приморського районного суду м. Одеси
від 02 березня 2011 року про визнання
мирової угоди по цивільній справі № 2 -
2562/11, у розмірі - 7 000,00 грн..

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК
України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 -
задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду
м. Одеси від 19 листопада 2013 року в
частині визначення розміру неустойки
за прострочення сплати заборгованості
по аліментам - змінити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
неустойку (пеню) за прострочення сплати
заборгованості по аліментам на сина
ОСОБА_6, встановленого ухвалою
Приморського районного суду м. Одеси
від 02 березня 2011 року про визнання
мирової угоди по цивільній справі № 2 -
2562/11, у розмірі - 7 000 (сім тисяч) грн.. 00
коп..

Рішення суду набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий суддя:
А. П. Заїкін

Судді:
Л. А. Гірняк

М. В. Процик