Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Стахова Н.В.
Провадження № 22ц/782/891/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області
у складі :

Головуючого:
Стахової Н.В.

суддів:
Кострицького В.В., Бережної С.В.

при секретарі :
Щуровій О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та
Публічного акціонерного товариства
«Краснодонвугілля»

на рішення Краснодонського
міськрайонного суду Луганської
області від 10 лютого 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Краснодонвугілля», третя особа
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та
профзахворювань України в м.
Краснодоні про стягнення моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИЛА :

У грудні 2013 року позивач
звернувся із вказаним позовом до ПАТ
«Краснодонвугілля» про відшкодування
моральної шкоди. На обґрунтування
позовних вимог вказував, що працюючи у
вугільній промисловості понад 19 років
він отримав професійне захворювання.
Висновком МСЕК від 26.08.2010 року йому
встановлено втрату 25% професійної
працездатності безстроково. Згідно з
актом розслідування, причиною
хронічного професійного захворювання
є наявність шкідливих умов праці -
комплекс несприятливих виробничих
факторів (неефективність системи
вентиляції рудничного повітря,
працював на протязі тривалого часу в
умовах, де технологічний процес та
обладнання, що використовується, є
причинами виділення вугільно -
породного пилу у високих
концентраціях, що перевищує нормативні
показники).

Посилаючись на те, що ушкодженням
здоров»я йому завдана моральна шкода,
ОСОБА_2 просив стягнути з ПАТ
«Краснодонвугілля» 25 000 грн.

Рішенням Краснодонського
міськрайонного суду Луганської
області від 10.02.2014 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ПАТ
«Краснодонвугілля» на користь ОСОБА_2
6000 грн. на відшкодування завданої
моральної шкоди. Стягнуто з ПАТ
«Краснодонвугілля» на користь держави
243 грн.60 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_2,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить змінити рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове про
задоволення позовних вимог у повному
обсязі.

ПАТ «Краснодонвугілля» на
обґрунтування апеляційної скарги
посилається на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, у зв'язку з чим просить
скасувати рішення суду та ухвалити по
справі нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
представників сторін, розглянувши
справу у межах доводів апеляційних
скарг, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції у межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, але
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повного і всебічного
з'ясування обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду
першої інстанції відповідає.

Судом встановлено, що позивач з 1979 року
по 10.11.2010 року працював на
підприємствах вугільної
промисловості на підземних роботах з
повним робочим днем. З 1990 р. по 2010 р.
працював на шахті імені Баракова ПАТ
«Краснодонвугілля» та був звільнений
у зв'язку з невідповідністю
виконуваній роботі внаслідок стану
здоров»я за п.2 ст. 40 КЗпП України.

Згідно з випискою № 424 із медичної
картки хворого, виданої ДУ «Інститут
медицини праці академії медичних наук
України» позивачу за результатами
медичного обстеження встановлений
діагноз: хронічне обструктивне
захворювання легенів 2-го ступеню в
фазі затухаючого загострення,
прикореневий та нижньодольовий
пневмосклероз ЛН -І-ІІ ст.. -
захворювання професійне, встановлено
вперше. У виписці зафіксовані
об'єктивні скарги хворого на задишку
при помірному фізичному навантаженні,
кашель, слабкість. За даними
об'єктивного огляду стан хворого
оцінений як «задовільний».

З акту розслідування причин
виникнення хронічного професійного
захворювання № 17 від 01.07.2010 року
встановлено, що робота у професіях
гірника підземного пов'язана зі
шкідливими та тяжкими умовами праці;
причинами виникнення професійного
захворювання є неналежне виконання
протипилових заходів, через що виникає
підвищена запиленість повітря,
фізична завантаженість та
напруженість трудового процесу,
незадовільний мікроклімат.

У період з 21.07.2009 року по 30.07.2009 року та з
20.01.2010 р. по 29.01.2010 р. ОСОБА_2 знаходився
на стаціонарному лікуванні у
Краснодонській ЦКЛ. з діагнозом
хронічний бронхіт, фаза загострення.

Рішенням МСЕК від 26.08.2010 року ОСОБА_2
встановлено втрату професійної
працездатності 25 % з 11.08.2010 року
безстроково.

Зазначені обставини повністю
відповідають матеріалам справи.

Порядок відшкодування моральної шкоди
у сфері трудових відносин регулюються
ст. 237-1 КЗпП України.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику у разі, якщо порушення
його законних прав призвели до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагають від
нього додаткових зусиль для
організації свого життя.

Тобто, відшкодування моральної шкоди
на підставі ст.. 237 -1 КЗпП України
здійснюється в обраний працівником
спосіб, зокрема у вигляді одноразової
грошової виплати та лише за наявності
порушення прав працівника у сфері
трудових відносин та наявності вини
власника або уповноваженого ним
органу.

Право на відшкодування шкоди настає з
дня встановлення потерпілому МСЕК
стійкої втрати професійної
працездатності.

Суд першої інстанції дійшов вірного
правового висновку про відшкодування
на підставі ст. 237-1 КЗпП України
моральної шкоди.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в
п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» (зі змінами та
доповненнями) розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
При цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Доводи апеляційної скарги ПАТ
«Краснодонвугілля» про те, що
позивачем не доведений факт
спричинення моральної шкоди та
наслідки спричинення моральної шкоди,
не заслуговує на увагу з наступних
підстав. Відповідно до діючого
законодавства втрата працездатності,
яка встановлена висновком МСЕК, вже
сама по собі свідчить про спричинення
моральної шкоди, оскільки стан
здоров'я потерпілого погіршено.
Обов'язкове призначення МСЕК з приводу
встановлення факту спричинення
моральної шкоди передбачається у
випадках відсутності вищевказаних
доказів.

Апеляційний суд погоджується з
висновком суду та вважає, що факт
спричинення моральної шкоди позивачу
наявний, оскільки він несе фізичні та
моральні страждання внаслідок втрати
здоров'я від отриманих професійних
захворювань, 25 % втрати професійної
працездатності, змушений постійно
тривалий час лікуватися, що призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків та
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Визначаючи розмір суми, яка підлягає
стягненню на користь позивача у
відшкодування моральної шкоди, суд
першої інстанції керувався засадами
розумності, виваженості і
справедливості; врахував характер і
обсяг фізичних і душевних страждань,
які зазнав і продовжує зазнавати
позивач; неможливість відновлення
професійної працездатності, важкість
вимушених змін в житті позивача,
характер додаткових зусиль для
організації його життя. Сукупність цих
обставин дозволила суду визначити у
відшкодування позивачу моральної
шкоди на суму 6000 тисяч гривень. Саме ця
сума відповідає обставинам справи,
наданим сторонами доказам та принципам
розумності, виваженості і
справедливості. Апеляційний суд не
знаходить підстав для зміни суми,
стягнутої рішенням суду першої
інстанції.

Доводи апелянта ПАТ
«Краснодонвугілля», що позивачем
пропущено строк звернення до суду,
судова колегія вважає такими, що не
заслуговують на увагу, так як
позивачем не пропущений строк
звернення до суду, оскільки відповідно
до п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України позовна
давність не поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'ю
або смертю.

Доводи відповідача, що обов'язок по
відшкодуванню моральної шкоди
покладений на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань є безпідставними, оскільки
20 березня 2007 року набрав чинності Закон
України «Про внесення змін до Закону
№1105-14 від 23.09.1999року», яким виключено
статті в частині обов'язку Фонду
відшкодувати моральну шкоду
потерпілим на виробництві, а тому Фонд
не має обов'язку щодо відшкодування
моральної шкоди позивачу.

Щодо доводів відповідача стосовно
відсутності висновку експертизи про
наявність завдання О.І. моральної
шкоди ушкодженням здоров'я, то колегія
суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

У разі, якщо відповідач не
погоджується з доводами позивача про
наявність моральної шкоди та її
розміру, то відповідач, відповідно до
вимог статей 10, 60 ЦПК України, не був
позбавлений можливості заявити
клопотання про призначення такої
експертизи.

Відповідне клопотання
відповідачем суду не заявлялось.

На підставі зазначеного, колегія
суддів вважає, що якщо позивач надав
докази завдання йому моральної шкоди,
довів цими доказами певний її розмір і
не просив суд про призначення
медико-соціальної експертизи, то суд
не має підстав для відмови в позові чи в
призначенні експертизи з власної
ініціативи, оскільки це не передбачено
положеннями ЦПК України (зокрема ст.. 10,
143- 145), які мають суто змагальний
характер доказування.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції повно, всебічно і об'єктивно
перевірив доводи і заперечення сторін,
встановленим фактам і доказам дав
правильну правову оцінку і дійшов
правильного висновку про те, що
здоров'ю позивача шкідливими і
небезпечними умовами праці завдано
моральну шкоду.

В рішенні суд навів мотиви, з яких
він прийшов до висновку про визначення
суми відшкодування моральної шкоди, а
також навів мотиви, з яких він не
приймає до уваги заперечення
відповідача та оцінив докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді у судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, що відповідає вимогам ст.213
ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч. 1 ст. 307, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та
Публічного акціонерного товариства
«Краснодонвугілля» відхилити.

Рішення Краснодонського
міськрайонного суду Луганської
області від 10 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно та може бути
оскаржено протягом двадцяти днів у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді :