УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Штелик С.П., суддів:
Касьяна О.П., Попович О.В.,Коротуна В.М.,
Ступак О.В.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_10,
ОСОБА_11, треті особи: Голосіївська
районна у місті Києві державна
адміністрація, ОСОБА_12, про поділ
житлового будинку та земельної
ділянки, виділення в натурі належної
долі, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 4 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24
грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2011 року ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 звернулися до суду з позовом, у
якому просили виділити їм у спільну
часткову власність і спільне
користування 4/6 часток 58/100 частини
житлового будинку АДРЕСА_1 та виділити
їм 4/6 часток 58/100 частини від 1000 кв.м.
земельної ділянки за цією ж адресою
стягнути з ОСОБА_10, ОСОБА_11 12 787 грн 97
коп. витрат за проведення
будівельно-технічних експертиз.

В обґрунтування своїх вимог посилались
на ті обставини, що відповідно до
свідоцтва про право на спадщину від 7
жовтня 2010 року позивачі є
співвласниками 58/100 частин житлового
будинку, по 1/6 частин кожний.

42/100 частин цього будинку, які не
входять до складу спадщини, належать
на праві приватної власності на
підставі договорів дарування
відповідачам ОСОБА_10 та ОСОБА_11,
по 19/100 та 23/100 частин відповідно.

Відповідачі зайняли площу будинку, що
значно перевищує частку, що належить їм
на праві власності, домовленості про
порядок користування та володіння
спільним майном досягти не можуть,
звернулись до суду з цим позовом,
просили його задовольнити.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 4 листопада 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 24 грудня
2013 року, позов залишено без
задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій і ухвалити
нове рішення про задоволення позову,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції, з рішенням якого погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
провести поділ будинку неможливо,
оскільки у такому разі будуть порушені
права відповідачів, а позивачі із
вимогами про припинення права на
частку у спільному майні до суду не
зверталися, тому підстави для
задоволення позову відсутні.

Крім того, за варіантами поділу будинку
відповідно до висновку експертизи
необхідно проведення відповідних
переобладнань, однак позивачі не
уточнили своїх позовних вимог та не
вказали жодного із запропонованих
варіантів розподілу житлового будинку,
визначених у висновку експерта.

Проте погодитися з такими рішеннями
судів першої та апеляційної не можна на
таких підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду є законним і обґрунтованим,
ухваленим з виконанням усіх вимог
цивільного судочинства, згідно із
законом, на основі повно та всебічно
з'ясованих обставинах, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржувані судові
рішення не відповідають.

Судами встановлено, що відповідно до
свідоцтв про право на спадщину за
законом від 7 жовтня 2011 року ОСОБА_9,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 належать
по 1/6 частки 58/100 частин житлового
будинку АДРЕСА_1.

На підставі договорів
дарування від 8 жовтня 2002 року 23/100
частин цього будинку належать ОСОБА_11,
а 19/100 - ОСОБА_10, разом 42/100 частин
будинку.

Сторони не можуть досягти згоди про
порядок володіння та користування
спільним майном, тому позивачі
звернулись до суду з цим позовом.

Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи від 26
липня 2013 року є три варіанти поділу
житлового будинку з надвірними
спорудами.

Правовий режим спільної часткової
власності визначається гл. 26 ЦК України
з урахуванням інтересів усіх її
учасників. Володіння, користування і
розпорядження частковою власністю
здійснюється за згодою всіх
співвласників, а за відсутності згоди
спір вирішується судом.

Кожен із співвласників має право на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності (ст. 358 ЦК України).

За змістом ст. 367 ЦК України майно, що є у
спільній частковій власності, може
бути поділене в натурі між
співвласниками за домовленістю між
ними. У разі поділу спільного майна між
співвласниками право спільної
часткової власності на нього
припиняється.

Поділ будинку в натурі можливий, якщо
кожній із сторін може бути виділено
ізольовані жилі та підсобні приміщення
з самостійними виходами, які
відповідають їх часткам в спільній
частковій власності.

Переобладнання і перепланування
жилого будинку (квартири), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, провадяться з дозволу
виконавчого комітету місцевої Ради
народних депутатів (ст. 152 ЖК України).

Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом (ч. 4 ст. 10 ЦПК України).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не
виконав вимоги процесуального права та
не уточнив позовних вимог щодо того,
за яким варіантом позивачі просять
провести поділ будинку та не дав йому
оцінки, не з'ясував, чи можливо виділити
сторонам ізольовані жилі та підсобні
приміщення з самостійними виходами,
які відповідають їх часткам в спільній
частковій власності, а вказавши про те,
що поділ будинку неможливий, оскільки
кожен із варіантів передбачає
виділення у спільну часткову власність
приміщень, які належать на праві
власності відповідачам, не з'ясував, чи
виділялися їм ці приміщення в натурі, а
відтак дійшов передчасного висновку
про те, що їм на праві власності
належать конкретні приміщення, а не
частки у спільному майні.

Крім того, не з'ясував підстав
заявленого позову, а пославшись на ст.
365 ЦК України про припинення права
особи на частку у спільному майні, яка
не була підставою позову, вийшов за
межі позовних вимог, не визначився із
характером спірних відносин та нормами
матеріального права, що їх регулюють,
зробив передчасний висновок про
відмову у задоволенні позову, ухвалив
помилкове рішення з порушенням норм
процесуального права.

Суд апеляційної інстанції цих
недоліків не усунув, на порушення ст. 303
ЦПК України не перевірив законності та
обґрунтованості рішення суду першої
інстанції та залишив його без змін.

Невиконання судами норм
процесуального права унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, і є підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвали апеляційного суду
і направлення справи на новий розгляд,
як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу
потрібно задовольнити частково,
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 4 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24
грудня 2013 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково, рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 4 листопада
2013 року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 24 грудня 2013 року скасувати, а
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.П. Штелик

Судді:
О.П. Касьян

В.М. Коротун

О.В. Попович

О.В. Ступак