АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц796/ 741/14
Головуючий у 1 інстанції - Фролов
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
м.Києва у складі:

Головуючого -
Панченка М.М.

Суддів -
Кирилюк Г.М., Вербової І.М.

При секретарі -
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє
за дорученням ОСОБА_2, на рішення
Голосіївського районного суду м.Києва
від 29 липня 2013 року у справі за позовом
Свято-Троїцького Китаївського
чоловічого монастиря м.Києва
Української православної церкви до
ОСОБА_2 про визнання ордеру недійсним,
виселення, визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до Свято-Троїцького
Китаївського чоловічого монастиря
м.Києва Української православної
церкви, треті особи Київська міська
рада, Голосіївська у м.Києві районна
державна адміністрація про вселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2012 року Свято-Троїцький
Китаївський чоловічий монастир
м.Києва Української православної
церкви (далі - Свято-Троїцький монастир)
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 і,
з урахуванням уточнень до позову,
просив винести рішення, яким виселити
відповідача зі спірного житлового
приміщення та визнати недійсним ордер
виданий 11.01.1972 року виконавчим
комітетом Московської районної ради
м.Києва на ім»я ОСОБА_2 та на членів його
сім»ї у складі 4 осіб на право зайняття
двокімнатної квартири АДРЕСА_1, жилою
площею 33,3 кв.м./т.1 а.с.2-5, 142-143/

Послався на те, що спірна
квартира входить до цілісного
майнового комплексу Свято-Троїцького
монастиря, а тому ордер видано з
порушенням порядку надання житлового
приміщення, оскільки указана квартира
перебувала у загальнодержавній
власності, і, відповідно, районна влада
не мала право розпоряджатись указаною
квартирою.

Ухвалою Голосіївського
районного суду м.Києва від 18.06.2013 року
цей позов об»єднаний в одному
провадженні з позовом Свято-Троїцького
монастиря до ОСОБА_2 про визнання
ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1 на
підставі ст.71 ЖК України/т.1 а.с.191-192,
201-205/.

У зустрічному позові ОСОБА_2
зазначив, що указана квартира
перебуває в державній власності і
право користування спірною квартирою
надано його сім»ї в 1972 році на підставі
ордеру на сім»ю із 4 осіб. Під час його
перебування на лікування
Свято-Троїцький монастир захопив
силоміць його квартиру та не дає
можливості нею користуватись,
незважаючи на те, що він є
зареєстрованим в указаній квартирі і
сплачує державі витрати на її
утримання.

У зустрічному позові просив
зобов»язати Свято-Троїцький монастир
усунути перешкоди в користуванні
позивачем спірною квартирою та вселити
його в указану квартиру т.1 а.с.125-130/.

Справа судами розглядалась
неодноразово.

Рішенням Голосіївського
районного суду м.Києва від 29.07.2013 року
позов Свято-Троїцького монастиря
задоволено частково. Судовим рішення
визнано недійсним ордер виданий 11.01.1972
року виконавчим комітетом Московської
районної ради м.Києва на ім»я ОСОБА_7.,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2. на зайняття
квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення
виконавчого комітету Московської
районної ради м.Києва від 27.12.1971 року
№282.

В решті первісного та
зустрічного позовів відмовлено/т.2
а.с.59-67/.

Рішенням Апеляційного суду
м.Києва від 2.10.2013 року скасоване
рішення Голосіївського районного суду
м.Києва від 29.07.2013 року та ухвалене нове
рішення, яким у позові
Свято-Троїцького монастиря про
визнання ордеру недійсним відмовлено
та вселено ОСОБА_2 у АДРЕСА_1 А в решті
рішення суду першої інстанції залишено
без змін /т.2 а.с.117-121/.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ рішення
Апеляційного суду м.Києва від 2.10.2013
року скасоване, а справа передана на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції з наступних підстав
/т.2.а.с.146-148/.

Як зазначила у своїй ухвалі касаційна
інстанція, Апеляційний суд м.Києва в
порушення ст.ст.303,315 ЦПК України не
звернув уваги на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року, тобто, до ухвалення апеляційним
судом рішення, ОСОБА_2 помер, що слідує
з пояснень Свято-Троїцького монастиря.
Апеляційний суд м.Києва не звернув
увагу на зазначені обставини та не
перевірив їх, і в разі підтвердження
цих обставин, не вирішив питання
можливості застосування
правонаступництва.

Крім того, апеляційний суд не
перевірив доводів Свято-Троїцького
монастиря про не проживання ОСОБА_2 у
спірній квартирі, та не перевірив
доводи Свято-Троїцького монастиря щодо
правового статусу спірного приміщення.

Також, як зазначила касаційна
інстанція, апеляційний суд відмовив у
задоволенні первісного позову за
пропуском строку позовної давності
щодо вимоги про визнання ордеру
недійсним і за необґрунтованістю
вимог. Проте, такі висновки є
суперечливими, так як положення ч.4 ст.267
ЦК України про сплив позовної давності
застосовуються лише до обгрунтованих
позовів.

Заслухавши доповідь по справі,
пояснення учасників процесу, вивчивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню із
закриттям провадження у справі з таких
підстав.

Відповідно до ст. 310 ЦПК України
рішення суду підлягає скасуванню в
апеляційному порядку із закриттям
провадження у справі або залишенням
заяви без розгляду з підстав,
визначених статтями 205 і 207 цього
Кодексу.

Якщо судом першої інстанції
ухвалене законне і обґрунтоване
рішення, смерть фізичної особи чи
припинення юридичної особи - сторони у
спірних правовідносинах після
ухваленого рішення, що не допускає
правонаступництва, не може бути
підставою для застосування вимог
частини першої цієї статті.

Судом встановлено, що первісно,
спірний будинок АДРЕСА_1 у м.Києві
перебував у державному житловому
фонді у віданні Київського
науково-виробничого навчального
комбінату «Бджільництво» .

На підставі ордеру виданого
11.01.1972 року виконавчим комітетом
Московської районної ради м.Києва
сім«я відповідача ОСОБА_2 у складі 4
осіб була поселена в указану
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1
загальною площею 49,1 кв.м.(рішення від
27.12.1971 р.№2829) /т.1 а.с.100/.

На час вирішення цього спору,
указана квартира не є приватизованою, а
зареєстрованим у ній є одна особа -
відповідач ОСОБА_2, з яким Комунальне
підприємство «ЖЕО-111» уклало договір
про надання послуг з утримання
будинків та прибудинкової території
/т.1 а.с.97,101, т.2 а.с.55/.

На виконання розпорядження КМ
України №228-р від 26.04.2002 року «Про
передачу цілісного майнового
комплексу Київського державного
науково-виробничого навчального
комбінату в безоплатне користування
монастирю »Китаєвський пустинницький
скит», 24.95.2002 року Міністерство
аграрної політики видало наказ №144
«Про ліквідацію Київського державного
науково-виробничого навчального
комбінату «Бджільництво» і передачу
цілісного майнового комплексу в
безоплатне користування монастирю
«Китаєвський пустинницький скит» та
затвердило акт прийому-передачі
об»єктів від 4.07.2002 року, куди входило і
приміщення АДРЕСА_1/т.1 а.с.13-22/.

26.07.2004 року монастир»Китаєвський
пустинницький скат» перейменовано на
Свято-Троїцький Китаєвський чоловічий
монастир /т.1 а.с.8/.

22.11.2002 року Міністерством
аграрної політики України до Акту
прийому-передачі від 4.07.2002 року внесено
зміни та виключено частину об»єктів,
зокрема будівлю під АДРЕСА_1 оскільки
указане приміщення є житловим
будинком, де проживав відповідач зі
своєю сім»єю.

Рішенням Голосіївської районної
ради у м.Києві №5/04 від 18.07.2002 року
надано згоду на прийняття до
комунальної власності територіального
громади Голосіївського району м.Києва
державного житлового фонду -
Київського державного
науково-виробничого навчального
комбінату «Бджільництво» приміщень
згідно переліку, де був значений
будинок АДРЕСА_1 /т.2 а.с.28/.

На виконання розпорядження
Голосіївської районної у м.Києві
державної адміністрації від 21.08.2002 року
№940 «Про прийняття до Комунальної
власності територіальної громади
Голосіївського району м.Києва
відомчого житлового фонду»
Комунальним підприємством житлового
господарства Голосіївського району
видано наказ №334 від 28.10.2002 року «Про
прийняття на баланс житлових
будинків», згідно якого будинок
АДРЕСА_1 з 1.09.2002 року прийнято на баланс
та передано ЖЕК-111 /т.2 а.с.6/.

Крім того, на підтвердження
цього висновку встановлено, що
рішенням Господарського суду м.Києва
від 6.05.2003 року, яке набрало чинності, у
справі за позовом заступника прокурора
м.Києва в інтересах держави в особі
Київської міської державної
адміністрації до Міністерства
аграрної політики України, монастиря
«Китаївський пустинницький скит»
Митрополії Української православної
церкви про визнання недійсним наказу
та акту передачі-приймання цілісного
майнового комплексу визнано недійсним
п.1 та п.4.7 наказу Міністерства аграрної
політики від 24.05.2002 року №144 в частині
передачі в безоплатне користування
монастирю житлових будинків та
котельної, зокрема, й житлового будинку
АДРЕСА_1 /т.2 а.с.47-51/.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Отже в частині перевірки доводів
позивача Свято-Троїцького монастиря
щодо правового статусу спірного
приміщення, колегія суддів дійшла
висновку, що спірна квартира АДРЕСА_1,
як на час видачі спірного ордера, так і
на час розгляду справи, відноситься і
відносилась до державного житлового
фонду, що не заперечувалось
представником Свято-Троїцького
монастиря в суді апеляційної
інстанції.

Отже, виконавчий комітет Московської
районної ради м.Києва у 1972 році на
законних підставах, у відповідності зі
своїми повноваженнями, відповідно до
п.69 «Правил обліку громадян, які
потребують поліпшення житлових умов і
надання їм жилих приміщень в
Українській РСР» видав відповідачу
ОСОБА_2 ордер на сім»ю із 4 осіб на
зайняття спірної квартири.

При цьому, позивач не навів суду
доводів недійсності цього ордеру,
оскільки єдиний аргумент позивача
відносно того, що Московська районна
рада м.Києва не мала повноважень на
розпорядження спірним приміщенням
спростований вище зазначеними
доводами.

Будь-яких інших доводів недійсності
ордеру позивач суду не навів.

Крім того, згідно роз»ясень, викладених
у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду
України Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України №2 від 12.04.1985
року (з послідуючими змінами та
доповненнями) слідує, що у справах про
визнання ордера недійсним належною
стороною є відповідний орган чи
власник житлового фонду.

Отже, оскільки позивачем не залучено до
участі у справі власника житлового
приміщення АДРЕСА_1, яким, на час
розгляду справи, є Київська міська рада
інтересів якої торкається спірне
питання, рішення суду першої інстанції
не можна визнати законним.

А, отже, рішення суду першої інстанції в
частині позовних вимог про визнання
недійсним ордеру належить скасувати.

Дійшовши неправомірного висновку про
визнання незаконним ордеру виданого
ОСОБА_7 на право користування квартирою
АДРЕСА_1 суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про відмову
відповідачу ОСОБА_7 на вселення в
указане спірне приміщення.

В ході розгляду справи у суді
апеляційної інстанції встановлено, що
згідно Актового запису про смерть №16026
від 28.09.2013 року, надісланого суду
Відділом реєстрації смерті у м.Києві
від 28.01.2014 року, та повного витягу з
Державного реєстру актів цивільного
стану громадян щодо актового запису
про смерть, відповідач ОСОБА_2 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

У зв»язку з цим, у відповідності
до вимог ст.310, п.6 ч.1ст.205 ЦПК України, з
урахуванням того, що рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню,
як ухвалене всупереч дійсним
обставинам справи і відповідним
правовідносинам, колегія суддів дійшла
висновку про закриття провадження у
справі. При цьому, суд враховує, що
спірні правовідносини не допускають
правонаступництва.

З урахуванням викладеного,
керуючись ст. ст.307,310,205 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Рішення Голосіївського
районного суду м.Києва від 29 липня 2013
року скасувати, а провадження у справі
за позовом Свято-Троїцького
Китаївського чоловічого монастиря
м.Києва Української православної
церкви до ОСОБА_2 про визнання ордеру
недійсним, виселення, визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням, та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до Свято-Троїцького
Китаївського чоловічого монастиря
м.Києва Української православної
церкви про вселення - закрити.

Ухвала набирає чинності негайно, але
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з
моменту проголошення шляхом подання
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий

Судді