АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/306/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 2 Бурлака О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Скіць М. І. УХВАЛА
26 лютого 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Скіць М. І. суддів
Охріменко Н. І. , Захарова А. Ф. при
секретаріРибасюк О.С. з участю
адвокатів ОСОБА_6, ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_8 на рішення Канівського
міськрайонного суду Черкаської
області від 12 грудня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_8 до виконкому
Канівської міської ради, Черкаського
обласного об'єднаного Бюро технічної
інвентаризації, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача ОСОБА_9
про визнання недійсним в частині
свідоцтва про право власності на
квартиру та про визнання права
власності на 1/3 частини квартири, -
в с т а н о в и л а :
В серпні 2013 року ОСОБА_8 звернулася до
суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що 14 вересня 1983 року
вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_10,
7 травня 1987 року вона зареєструвалася у
квартирі АДРЕСА_1, де проживає по даний
Згідно даних технічного паспорту на
дану квартиру її вартість становить 26
ІНФОРМАЦІЯ_4 її чоловік ОСОБА_10 помер,
після смерті якого вона прийняла
спадщину, що підтверджується довідкою
приватного нотаріуса Канівського
міського нотаріального округу ОСОБА_11
від 26 лютого 2013 року.
В серпні 2013 року вона звернулася до
нотаріуса ОСОБА_11 про оформлення
свідоцтва про право на спадщину після
Нотаріус ОСОБА_11 повідомила, що її
чоловік за час свого життя склав
заповіт на ім'я свого сина ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_2, а квартира, в якій вона
проживає належить на праві особистої
власності лише її чоловікові, що
підтверджується свідоцтвом на право
особистої власності на квартиру за №901
від 15 лютого 1993 року, виданого
начальником відділку Канівського БТІ
та написане в реєстровій книзі №38 за
реєстровим №1840.
Дійсно на початку 1993 року вона та її
чоловік ОСОБА_10 прийняли спільне
рішення про приватизацію квартири
АДРЕСА_1, в якій вони проживали. Всі
документи, пов'язані з приватизацією
квартири оформляв чоловік ОСОБА_10
Приблизно в лютому місяці 1993 року
чоловік повідомив їй, що квартиру
приватизовано на пільгових умовах
(безоплатно) на всіх осіб, які в ній
проживали. При цьому ОСОБА_10 не надав їй
для ознайомлення свідоцтво про право
власності на квартиру, а була впевнена
в тому, що квартира приватизована і
передана у власність особам, які в ній
проживали на момент приватизації, а
саме: їй - ОСОБА_8, чоловікові - ОСОБА_10,
та його матері - ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3,
яка померла в ІНФОРМАЦІЯ_5.

Згідно із змістом свідоцтва за №901 від
15 лютого 1993 року на право особистої
власності на квартиру АДРЕСА_1
власником даної квартири є лише її
покійний чоловік - ОСОБА_10. В свідоцтві
взагалі не вказано на підставі якого
саме рішення відповідного органу
приватизації прийнято рішення про
приватизацію спірної квартири.

Вважає, що при видачі свідоцтва на
право особистої власності на квартиру
АДРЕСА_1, порушено її право часткової
власності на зазначену квартиру в
розмірі 1/3.

Просила визнати недійсним свідоцтво за
№901 від 15 лютого 1993 виданого
начальником відділку Канівського БТІ
та написане в реєстровій книзі №38 за
реєстровим №1840 на право особистої
власності на квартиру АДРЕСА_1 в
частині визнання власником даної
квартири ОСОБА_10. Визнати за нею право
власності на 1/3 частину квартири
АДРЕСА_1, судовий збір та витрати на
правову допомогу стягнути з
відповідача.

Представник позивача уточнив позовні
вимоги та збільшив їх розмір та просив
суд визнати недійсним рішення №137 від
18.04.1996 року виконавчого комітету
Канівської міської ради народних
депутатів «Про приватизацію
державного житлового фонду» в частині
передачі у власність квартири АДРЕСА_1
лише одній особі - ОСОБА_10.

Визнати недійсним свідоцтво за №901 від
15 лютого 1993 року, виданого начальником
відділку Канівського БТІ та написане в
реєстровій книзі №38 за реєстровим №1840
на право особистої власності на
квартиру АДРЕСА_1 в частині визнання
власником даної квартири лише ОСОБА_10.

Визнати за ОСОБА_8 право власності на 1/3
частину квартири АДРЕСА_1, судовий збір
та витрати на правову допомогу
стягнути з відповідача

Рішенням Канівського міськрайонного
суду Черкаської області від 12 грудня 2013
року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог
заявлених в суді першої інстанції
приходить до висновку про відхилення
апеляційної скарги.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обгрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка
правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
судове рішення відповідає в повному
обсязі.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, районний суд виходив із
відсутності підстав для визнання за
ОСОБА_8 права власності на 1/3 частину
квартири АДРЕСА_1, оскільки дана частка
квартири вже перебуває у власності
позивачки.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду.

З матеріалів справи вбачається, що 14
вересня 1983 року позивач зареєструвала
шлюб з ОСОБА_10

7 травня 1987 року ОСОБА_8 зареєструвалася
у квартирі свого чоловіка ОСОБА_10, а
саме у квартирі АДРЕСА_1, де проживає по
даний час, що не оспорюється сторонами.

ІНФОРМАЦІЯ_4 її чоловік ОСОБА_10 помер.

Спір виник при оформленні спадщини на
квартиру після смерті ОСОБА_10

Крім цього, судом встановлено, що 15
лютого 1993 року на ім'я ОСОБА_9 видано
свідоцтво № 901 на право власності на
квартиру.

На підставі свідоцтва № 901 від 15 лютого
1993 року видано технічний паспорт на
квартиру АДРЕСА_1, в якому зазначений
власник квартири ОСОБА_10

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» (в редакції на дату видачі
свідоцтва) приватизація державного
житлового фонду здійснюється
уповноваженими на це органами,
створеними місцевою державною
адміністрацією, та органами місцевого
самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному господарському
віданні або оперативному управлінні,
яких знаходиться державний житловий
фонд.

Відповідно до п. 18 Положення про
порядок передачі квартир (будинків) у
власність громадян затвердженого
Наказом №56 від 15.09.1992 р. Державного
Комітету України по
житлово-комунальному господарству із
змінами внесеними у відповідності з
наказом Держкомжилкомгоспу №72 від 1994
р. громадянин, який виявив бажання
приватизувати займану ним і членами
його сім'ї на умовах найму квартиру
(одноквартирний будинок), звертається в
орган приватизації або до створеного
ним підприємства по оформленню
документів, де одержує бланк заяви
(додатки 2, 3) та необхідну консультацію.

Заява про приватизацію квартири
АДРЕСА_1 надійшла від ОСОБА_10 та всі
необхідні документи були надані МП
«Обрій» - органу, який на той час
займався оформленням документів на
приватизацію. В заяві висловлена також
згода дорослих членів сім'ї, зокрема,
дружини ОСОБА_8 та матері - ОСОБА_12 на
приватизацію житла.

Крім цього, свідоцтво про право
власності №901 від 15 лютого 1993 року
видане на підставі Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», а не на підставі рішення
виконкому Канівської міської ради.

Частина 2 ст. 3 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» передбачає, що передача квартир
(будинків), житлових приміщень у
гуртожитках здійснюється в спільну
сумісну або часткову власність за
письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають у
цій квартирі (будинку), житловому
приміщенні у гуртожитку, в тому числі
тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло, з
обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку), житлового приміщення у
гуртожитку. Передача квартир (будинків)
у власність громадян здійснюється на
підставі рішень відповідних органів
приватизації.

З матеріалів інвентаризаційної справи
вбачається, що в квартирі квартири
АДРЕСА_1 станом на 19 січня 1993 року
проживало три особи: ОСОБА_10 на ім'я
якого відкрито особовий рахунок,
дружина - ОСОБА_8, мати - ОСОБА_12

З розрахунку площі квартири на 15 лютого
1993 року вбачається, що він проведений
на три особи, з наявністю пільг на
безоплатне одержання квартири,
передбачених Законом України «про
соціальний захист осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

З довідки про належність квартири, яка
міститься в матеріалах
інвентаризаційної справи вказано
імена власників, зокрема, ОСОБА_10,
ОСОБА_8 та ОСОБА_12 - частка 1.

Відповідно до даних книги реєстрації
Бюро технічної інвентаризації, станом
на 1 січня 2013 р., право власності на
квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано по 1/3
частині за ОСОБА_10, ОСОБА_8 та ОСОБА_12, на
підставі Свідоцтва на право особистої
власності № 901 від 15 лютого 1993 року
виданого виконавчим комітетом
Канівської ради народних депутатів,
зареєстрованого інвентаризаційним
бюро в реєстровій книзі домоволодінь
№38 за реєстровим №1840.

Тобто з наведеного вище вбачається, що
ОСОБА_8 вже належить право власності на
1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

Колегія судді погоджується з висновком
районного суду стосовно того, що
оскаржуване рішення №137 від 18 квітня 1996
року виконавчого комітету Канівської
міської ради народних депутатів «Про
приватизацію державного житлового
фонду» в частині передачі у власність
квартири АДРЕСА_1 лише одній особі -
ОСОБА_10 як основного квартиронаймача,
носить формальний характер та не
створило жодних юридичних наслідків
для сторін, оскільки свідоцтво про
право власності видане 15 лютого 1993 року
на підставі Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», а не на підставі рішення
виконкому від 18 квітня 1996 року, а тому
відсутні і підстави для його
скасування.

Приватизація квартири АДРЕСА_1
відбулася на підставі заяви ОСОБА_10 та
згоди позивача ОСОБА_8 та ОСОБА_12, і це
було їх вільним волевиявленням і
відповідно вищезазначені особи є
співвласниками житла.

Колегія суддів погоджується з
критичною оцінкою суду щодо доводів
представника позивача про
необхідність скасування свідоцтва про
право власності, через відсутність
можливості оформити своє право на 1/3
частину квартиру АДРЕСА_1, оскільки
станом на 1 січня 2013 року право
власності на спірну квартиру
зареєстровано за трьома особами:
ОСОБА_10, ОСОБА_8 та ОСОБА_12

Виходячи з викладеного, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції вірно
застосовано норми матеріального права
та ухвалено рішення з додержанням
положень чинного законодавства, а
доводи апелянта в апеляційній скарзі
були предметом розгляду в суді першої
інстанції, інших підтверджень щодо
незаконності рішення, які б давали
можливість скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення у справі апелянтом не наведені.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів судової
палати,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 - відхилити.

Рішення Канівського міськрайонного
суду Черкаської області від 12 грудня 2013
року по даній справі - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
однак може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :