Єдиний унікальний номер 244/8/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/3051/2014
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області у складі:

головуючого
Маширо О.П.

суддів Баркова
В.М., Зайцевої С.А.

при секретарі
Сачко І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
по апеляції ОСОБА_1 на рішення
Сніжнянського міського суду від 20
лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за договором позики,

у с т а н о в и в :

До апеляційного суду звернувся
відповідач ОСОБА_1 з апеляційною
скаргою на рішення суду, яким були
задоволені позовні вимоги ОСОБА_2.

Суд першої інстанції виходив з того, що
сторони 15 квітня 2013 року уклали між
собою договір позики, за яким ОСОБА_2
передав ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 2 200
500 грн., про що позичальник власноручно
склав розписку, та зобов»язався
повернути кошти у строк до 31 грудня 2013
року.

Оскільки ОСОБА_1 у визначений сторонами
строк борг не повернув, суд задовольнив
вимоги позивача та стягнув з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 2 200 500 грн. у
відшкодування суми боргу, а також
судові витрати, понесені позивачем, у
сумі 3 562 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі на рішення суду
відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове про відмову
позивачеві у задоволенні його вимог,
оскільки вважає, що рішення суду є
незаконним, таким, що ухвалене з
порушенням вимог матеріального і
процесуального права.

Так, суд першої інстанції не
задовольнив його клопотання про
відкладення розгляду справи, оскільки
він хотів залучити до участі у справі
фахівця у галузі права, який би надавав
йому правову допомогу.

Крім того, суд не врахував, що боргову
розписку він написав під тиском з боку
позивача, насправді цих коштів у борг
він не отримував. Позивач вклав кошти у
сумі 2 200 500 грн. у будівництво
автозаправного комплексу та у
діяльність товариства «Лексусс-ойл»,
коли він був учасником цього
товариства, а написання цієї розписки
було свого роду гарантією того, що він у
разі продажу комплексу не забуде
віддати гроші ОСОБА_2.

Апелянт вважає, що позивач використав
його довіру та дружні стосунки,
навмисне ввів його в оману, тоді як
насправді між ними склались відносини
щодо продажу комплексу АЗС третім
особам та повернення позивачеві його
частини грошей.

ОСОБА_2 з вересня 2012 року вже не є
учасником ТОВ «Лексусс-ойл». Оскільки
він не зміг протягом 2013 року продати
комплекс АЗС, він не зміг також
повернути грошові кошти позивачеві.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити, рішення суду
залишити без змін, з таких підстав.

У відповідності до вимог ч.1 ст.308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно зі ст.213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим,
тобто ухваленим у відповідності до
вимог процесуального судочинства на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

На думку апеляційного суду оскаржуване
судове рішення відповідає вимогам
процесуального і матеріального закону,
тому підстав для його скасування немає.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції всебічно, повно і об"єктивно
дослідив надані сторонами докази,
правильно встановив фактичні
обставини справи та зробив правильні
правові висновки про те, що вимоги
позивача є підставними та
обґрунтованими.

У рішенні наведені відповідні мотиви, з
яких він його ухвалив. Ці мотиви не
суперечать закону та не спростовуються
доводами скарги.

З матеріалів справи вбачається, що 15
квітня 2013 року відповідач ОСОБА_1 взяв у
позивача ОСОБА_2 у борг грошові кошти у
сумі 2 200 500 грн., про що власноручно
склав розписку, та вказав, що вказані
кошти він зобов»язується повернути у
строк до 31 грудня 2013 року (а.с.5).

Згідно з ч.2 ст.1047 на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.

Отже, укладений сторонами договір
позики відповідає вимогам закону як по
суті, так і за формою.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1
вказав, що фактично вказані кошти у
наведеній сумі він 15 квітня 2013 року у
ОСОБА_2 не брав, що ці кошти ОСОБА_2
нібито вклав у будівництво
автозаправного комплексу та у
діяльність товариства «Лексусс-ойл»,
тобто між ним та позивачем виникли
відносини з господарської діяльності,
а не з договору позики.

Однак ніяких належних та допустимих
доказів на підтвердження таких своїх
доводів він до суду не надав, хоча у
відповідності до вимог ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Розгляд апеляційної скарги
неодноразово відкладався за
клопотанням представників відповідача
ОСОБА_1, оскільки ті намагались надати
докази щодо своїх заперечень. Проте
ніяких належних та допустимих доказів
на спростування висновків суду
відповідач та його представники до
апеляційного суду не надали.

Усі доводи апеляційної скарги були
предметом дослідження у суді, на
правильність висновків суду вони не
впливають та цих висновків не
спростовують, тому апеляційний суд
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити як безпідставну, рішення
суду як таке, що відповідає вимогам
закону, залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України,
апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Сніжнянського міського суду
від 20 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий:

Судді: