Єдиний унікальний номер 252/1087/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/3577/2014
Головуючий в 1 інстанції Каліуш О.В.
Доповідач Азевич В.Б.
17 квітня 2014 року Апеляційний
суд Донецької області в складі:
головуючого-судді Зінов'євої А.Г.,
суддів: Азевича В.Б., Ларіної Н.О.,
при секретарі Баранчикові Є.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Микитівському
районі м. Горлівки Донецької області
про відшкодування моральної шкоди,
за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Микитівському
районі м. Горлівки Донецької області на
рішення Микитівського районного суду
м. Горлівки Донецької області від 12
березня 2014 року,-

В С Т
А Н О В И В:

11 лютого 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з даним позовом мотивуючи свої
вимоги тим, що він з 1980 року по 2005 рік
працював на підприємствах вугільної
промисловості та внаслідок шкідливих
умов праці отримав професійне
захворювання за яким йому вперше було
встановлено висновком МСЕК від 09.03.2005
року 30% втрати професійної
працездатності. При повторному огляді
МСЕК від 09.03.2006 року ступень втрати
працездатності збільшений до 60%, тому
просив стягнути з відповідача на його
користь в рахунок відшкодування
моральної шкоди 40 000 грн.

Рішенням Микитівського районного суду
м. Горлівки Донецької області від 12
березня 2014 року позов ОСОБА_1
задоволено частково. Стягнуто з
відділення виконавчої дирекції Фонду в
Микитівському районі м. Горлівки на
його користь моральну шкоду, завдану
стійкою втратою працездатності, у
вигляді одноразового відшкодування у
розмірі 8 200,00 грн.

На вказане рішення позивач та
відповідач подали апеляційні скарги.

Позивач в своїй апеляційній скарзі
просить змінити рішення та стягнути на
його користь з відповідача 40 000 грн.

Посилається на тяжкий стан свого
здоров'я та зазначає, що сума моральної
шкоди, яку стягнув суд першої інстанції
з відповідача є незначною, а
оскаржуване рішення суперечить
аналізу судової практики у справах про
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої у зв'язку з ушкодженням
здоров'я під час виконання трудових
обов'язків, де розмір моральної шкоди
встановлюється виходячи з 3 000 грн. на
кожні 10% втрати професійної
працездатності. Вказує, що йому
встановлено 60% втрати професійної
працездатності безстроково, тому
вважає, що відшкодування моральної
шкоди у розмірі 8 200 грн. є незначним.

Відповідач в апеляційній скарзі
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та відмовити в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що
суд першої інстанції на підтвердження
факту спричинення позивачу моральних
страждань посилався на висновок МСЕК
про встановлення ОСОБА_1 ступеня втрати
професійної працездатності у розмірі
60% у зв'язку з профзахворюванням. Проте,
висновок МСЕК про відсоток втрати
професійної працездатності є
підставою для розрахунку і
відшкодування потерпілому
матеріального шкоди - частини
втраченого заробітку і не є
підтвердженням заподіяння моральної
шкоди.

Зазначає, що суд першої інстанції не
взяв до уваги той факт, що відповідно до
ст. 237-1 КЗпП України обов'язок по
відшкодуванню моральної (немайнової)
шкоди покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності або
галузевої приналежності і
відшкодовується підприємством у
випадку, якщо порушення законних прав
працівника призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Вважає, що сума морального шкоди в сумі
8 200 грн. є невідповідно завищеною по
відношенню до ступеня втрати
професійної працездатності - 60%.

Позивач та представник Фонду
підтримали доводи своїх апеляційних
скарг.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, дослідивши матеріали цивільної
справи та обговоривши доводи скарг,
колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін з
наступних підстав.

Згідно ст. 308 ч. 1 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 працював на підприємствах
вугледобувної промисловості з 05 липня
1980 року по 16 березня 2005 року, що
підтверджується копією трудової
книжки.

Висновком МСЕК від 09 березня 2005 року
йому первинно була встановлена стійка
втрата професійної працездатності у
розмірі 30% у зв'язку з професійним
захворюванням - пневмоконіоз та він
визнаний інвалідом ІІІ групи.

Згідно акту розслідування хронічного
професійного захворювання від 30 грудня
2004 року причиною професійного
захворювання ОСОБА_1 є тривалий та
багаторазовий вплив породного пилу,
несприятливі умови мікроклімату,
неналежна ефективність засобів
приглушення пилу.

Встановлено, що позивач перебуває на
обліку у відділенні виконавчої
дирекції Фонду України у Микитівському
районі м. Горлівки та на підставі
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» отримує щомісячні
страхові виплати, тобто відповідач у
відповідності до діючого
законодавства відшкодовує позивачеві
матеріальну шкоду, завдану ушкодженням
здоров'я.

Проте відшкодовувати моральну шкоду
відділення виконавчої дирекції
відмовляється, посилаючись на
недоведеність факту заподіяння
моральної шкоди, необґрунтованість
розміру такої шкоди та відсутність
правових підстав для її відшкодування
за рахунок коштів Фонду.

Задовольняючи позов та вирішуючи
питання про розмір відшкодування, суд
виходив з того, що ушкодження здоров'я
позивача сталося при виконанні ним
трудових обов'язків, що в свою чергу
призвело як до фізичних так і до
моральних страждань, а наслідком
втрати працездатності є обмеження
можливостей позивача, що вимагає від
нього додаткових зусиль для
організації свого життя та є
достатньою підставою для
підтвердження наявності у потерпілого
права на відшкодування моральної
шкоди.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов висновку про
наявність факту заподіяння позивачеві
моральної шкоди внаслідок
професійного захворювання, у зв'язку з
чим не прийняв до уваги заперечення
Фонду.

Визначаючи розмір відшкодування, суд
врахував ступінь втрати позивачем
професійної працездатності -30% та
виходив з засад розумності та
справедливості.

З вказаними висновками суду першої
інстанції можливо погодитися, оскільки
вони ґрунтуються на законі і доказах,
які повно, всебічно і об'єктивно
перевірені в судовому засіданні.

На момент виникнення правовідносин -
встановлення вперше позивачу
висновком МСЕК від 09 березня 2005 року
стійкої втрати професійної
працездатності у розмірі 30% у зв'язку з
професійним захворюванням діяли норми
п. п. «е» п.1 ч. 1 ст. 21 та ч. 3 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» від
23 вересня 1999 р. № 1105-XIV (у редакції до
набрання чинності Законом України «Про
внесення змін до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 лютого 2007 року №
717-V), які передбачали обов'язок Фонду
виплатити потерпілому грошову суму за
моральну шкоду за наявності факту
заподіяння йому цієї шкоди.

Згідно рішенню Конституційного Суду
України від 27.01.2004 року №1-9 рп/2004 (справа
про відшкодування моральної шкоди
Фондом соціального страхування)
моральна шкода потерпілого від
нещасного випадку на виробництві чи
професійного захворювання полягає,
зокрема, у фізичному болю, фізичних та
душевних стражданнях, які він поніс у
зв'язку з каліцтвом. Як наслідок,
моральна шкода, заподіяна умовами
виробництва, спричинює порушення таких
особистих немайнових прав, як право на
життя, право на охорону здоров'я тощо.
Ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності
спричинюють йому моральні та фізичні
страждання. У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
зазнає значно більшої моральної шкоди,
ніж заподіяна працівникові, який не
втратив професійної працездатності.
Відмова потерпілому у праві на
отримання грошової суми за моральну
шкоду від Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
залежно від ступеня втрати професійної
працездатності має обмежувальний
характер.

В зв'язку з чим, суд обґрунтовано
посилався на положення ст. ст. 21, 28, 34
Закону № 1105-XIV та дійшов висновку про
наявність факту завдання позивачу
внаслідок професійного захворювання
моральної шкоди та стягнув з
відповідача на її відшкодування
грошову компенсацію.

З врахуванням ступеню моральних
страждань потерпілого і наявності
негативних наслідків, суд першої
інстанції в межах обумовленої законом
суми правильно визначив розмір
грошової компенсації моральної шкоди,
що спричинена позивачеві.

Виходячи з наведеного та враховуючи
конкретні обставини справи, можливо
погодитися з вказаним розміром
грошового відшкодування моральної
шкоди.

Доводи апеляційних скарг суттєвими не
являються та не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального або процесуально права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Таким чином, апеляційні скарги слід
відхилити, а рішення суду першої
інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Микитівському
районі м. Горлівки Донецької області
відхилити.

Рішення Микитівського районного суду
м. Горлівки Донецької області від 12
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: