Справа № 456/72/2011
Головуючий у 1 інстанції: Бучківська
Провадження № 22-ц/783/2184/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І.
Провадження №22-ц/783/2131/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г.,
Павлишина О.Ф.

за участі секретаря: Азенко М.В.

з участю: представників Моршинської
міської лікарні Львівської області
Олійника А.М., Вацівського Л.Й.,
представників 4-ї міської поліклініки
м. Львова Місюри О.Б., Варави А.І., третіх
осіб ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому
засіданні у місті Львові апеляційні
скарги Моршинської міської лікарні
Львівської області, Стрийської
центральної районної лікарні
Львівської області, Комунальної 4-ї
міської поліклініки м. Львова на
рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 11 січня 2014
року та апеляційною скаргою
Комунальної 4-ї міської поліклініки м.
Львова на окрему ухвалу Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 11 січня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_10 до Стрийської
центральної районної лікарні
Львівської області, Моршинської
міської лікарні Львівської області,
Комунальної 4-ї міської поліклініки м.
Львова, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_11,
ОСОБА_8 про відшкодування майнової та
моральної шкоди, заподіяної неналежним
наданням медичної допомоги, -

встановила:

26.01.20009 року позивач ОСОБА_10
звернулася до суду із позовною заявою
та збільшивши 09.12.2013 р. (Т.3 а.с.189) позовні
вимоги, просила суд стягнути з
відповідачів шкоду, заподіяну
неналежним наданням медичної допомоги,
а саме: з Стрийської центральної
районної лікарні Львівської області
15000 грн. моральної шкоди та 1500 грн.
витрат на правову допомогу; з
Моршинської міської лікарні
Львівської області 20000 грн. моральної
шкоди та 1500 грн. витрат на правову
допомогу; з Комунальної 4-ї міської
поліклініки м. Львова 50584,00 грн.
моральної шкоди; 17151,74 грн. матеріальної
шкоди та 2000 грн. витрат на правову
допомогу.

В обґрунтування позовних вимог
посилалася на те, що, перебуваючи на
санаторно-курортному лікуванні в
санаторії «Світанок» (м. Моршин), 19.11.2007
р. внаслідок падіння через неналежний
стан пішохідних доріжок (намерзання
льоду) на території санаторію, отримала
ушкодження здоров'я - закритий перелом
лівої променевої кістки в типовому
місці з наступними ускладненнями.

Для надання медичної допомоги її було
скеровано в травматологічне
відділення Стрийської районної
лікарні, де допомога надавалась
лікарем - травматологом ОСОБА_6, який
встановив діагноз - перелом лівої
променевої кістки в типовому місці зі
зміщенням. Згідно з довідкою від 19.11.2007
р. їй було проведено таке медичне
втручання як: рентгенографія,
репозиція, гіпсова іммобілізація,
рентген-контроль, а також було
встановлено, що ознак алкогольного
сп'яніння не встановлено.

Після проведеного втручання, її
відправлено до санаторію, де вона
продовжувала перебувати на відпочинку
до 22.11.2007 р.

20.11.2007 р. вона звернулась до Моршинської
міської лікарні, де спостерігалась
лікарем-хірургом ОСОБА_11 до 22.11.2007 р.
Стан її здоров'я, постійно погіршувався
(різкий біль, набряк, температура),
проте їй не було призначено жодного
лікування. У Моршинській міській
лікарні їй було рекомендовано
лікарем-хірургом ОСОБА_11 звернутись до
лікаря-травматолога за місцем
проживання для подальшого лікування.

23.11.2007 р. вона звернулась за місцем
проживання до Комунальної 4-ї міської
поліклініки м. Львова (К4МПЛ) з болями в
кисті, набряком (запис в медичній карті
амбулаторного хворого від 23.11.2007 р.).
Лікуючий лікар - лікар-травматолог
ОСОБА_8 підтвердив діагноз, поставлений
у Стрийській районній лікарні та
підтверджений у Моршинській міській
лікарні, а також зазначив у первинній
медичній документації, що призначене
їй лікування не відповідає клінічним
протоколам надання медичної допомоги
по даній патології. Вона неодноразово
відвідувала лікаря-травматолога 4-ї
міської поліклініки зі скаргами,
зокрема: 27.12.2007 р. відзначено, що
зберігається набряк на лівій кисті,
обмеження рухів, слабкість захвату
лівої кисті, функція лівої кисті ще
значно порушена, аналогічний запис
зроблено 04.01.2008 р. та 15.01.2008 р.

Лікарем К4МПЛ ОСОБА_8 була знята гіпсова
лонгета і без повторного
рентгенообстеження зроблена повторна
репозиція уламків;
лікарем-травматологом ОСОБА_8 та
членами комісії ЛКК поліклініки не
було зосереджено увагу на розвиток
ускладнення після перенесеного
перелому у неї - защемлення серединного
нерва у кістково-м'язовому карпальному
каналі. В цей період медичними
працівниками К4МПЛ не проведено
рентгенологічний контроль, не
призначено жодної консультації
невролога або нейрохірурга для
об'єктивного неврологічного
обстеження стану периферійних нервів
лівої руки, а також ЕМГ з метою
дослідження функціональних розладів
нервів на кисті та пальцях руки; крім
того, необхідно було провести
консулярний огляд з залученням вузьких
спеціалістів - ендокринолога,
невролога, хірурга, так як вона хворіє
прогресуючим цукровим діабетом і за
останні роки у неї розвинулась тяжка
форма цього захворювання з
ускладненням: діабетична
полінейропатія рук та ніг; не
виключено, що у випадку проведення
вказаних дій, вона своєчасно була би
скерована на стаціонарне лікування.
Проте в її медичній карті лікуючий
лікар ОСОБА_8 02.02.2008 р. зробив запис, що
хвора працездатна, рекомендував їй
приступити до роботи і закрив
лікарняний лист; направлення в
нейрохірургічне відділення К4МПЛ не
надав.

Оскільки стан здоров'я не покращувався,
вимушена була звернутись до інших
закладів охорони здоров'я: на
стаціонарне лікування в Комунальну
міську клінічну лікарню швидкої
медичної допомоги (КМКЛШМД) та за
консультацією в 5-ту комунальну міську
лікарню.

За результатами лікування у трьох
закладах охорони здоров'я у неї настали
наступні наслідки для здоров'я:
викривлення лівої руки, відчуття
холоду у кисті і передпліччі, „не
слухаються" пальці, спостерігаються
відчуття „викручування", „затерпання"
і болі в руці, обмеження рухів у лівому
карпо-радіальному суглобі, в суглобах
кисті та 2-5 пальцях, неможливість
стиснути пальці в кулак, згинати,
розводити пальці, крім збереження
рухів у 1-му пальці, стерпання і
слабкість у кисті та пальцях. Окрім
того, в неї загострились хронічні
захворювання, цукровий діабет, а також
виникла медикаментозна алергія.

Внаслідок неналежного надання
медичної допомоги у Стрийській та
Моршинській лікарнях, а також в К4МПЛ
було порушено її право, як пацієнта на
охорону здоров'я, зокрема на
кваліфіковану медичну допомогу, що
гарантоване їй ст. 49 Конституції
України, ст. ст. 283, 284 Цивільного кодексу
України, ст. 6 Основ. Окрім цього,
лікарями-травматологами ОСОБА_6 та
ОСОБА_8 було порушено нормативи надання
медичної допомоги за спеціальністю
«Ортопедія і травматологія»,
затверджені наказом МОЗ України № 507
від 28.12.2002 р. Просила позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено частково.

Стягнуто з Стрийської центральної
районної лікарні Львівської області в
користь ОСОБА_10 8 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної неналежним наданням
медичної допомоги.

Стягнуто з Моршинської міської
лікарні Львівської області в користь
ОСОБА_10 12 000 грн. на відшкодування
моральної шкоди, заподіяної неналежним
наданням медичної допомоги.

Стягнуто з Комунальної 4-ї міської
поліклініки м. Львова в користь ОСОБА_10
17151 грн. 74 коп. на відшкодування
матеріальної шкоди, заподіяної
неналежним наданням медичної допомоги.

Стягнуто з Комунальної 4-ї міської
поліклініки м. Львова в користь ОСОБА_10
25 000 грн. на відшкодування моральної
шкоди, заподіяної неналежним наданням
медичної допомоги.

В задоволенні решти позовних
вимог ОСОБА_10 про відшкодування
моральної шкоди - відмовлено.

Стягнуто з Стрийської
центральної районної лікарні
Львівської області в користь ОСОБА_10 1500
грн. витрат на правову допомогу.

Стягнуто з Моршинської міської
лікарні Львівської області в користь
ОСОБА_10 1500 грн. витрат на правову
допомогу.

Стягнуто з Комунальної 4-ї міської
поліклініки м. Львова в користь ОСОБА_10
2000 грн. витрат на правову допомогу.

Судом постановлена також
окрема ухвала.

Рішення суду оскаржили
відповідачі.

В апеляційній скарзі Стрийська
центральна районна лікарня
посилається на те, що Стрийським
міськрайонним судом ухвалено рішення з
істотними порушенням норм
процесуального та матеріального права,
а тому рішення суду є таким, що підлягає
скасуванню з наступних підстав:

Суд не з'ясував чи дійсно порушила
право ОСОБА_10 Стрийська

центральна районна лікарня та чи
наявний предмет спору про
відшкодування моральної шкоди, в чому
полягає ця шкода, та якими
неправомірними діями апелянта чи
бездіяльністю його заподіяна щкода
позивачеві.

Відповідно до висновку
судово-медичного експерта № 41 були
поставлені

питання експерту чи було порушено
медичними працівниками Стрийської

ЦРЛ стандарти надання медичної
допомоги травматологічним хворим

стосовно корекції перелому кістки
лівої руки ОСОБА_10 На основі

аналізу даних членами комісії
зазначено, що медична допомога на
ранньому етапі травми

позивачу ОСОБА_10 у Стрийській ЦРЛ було
своєчасною, адекватною

і проведеною в повному обсязі при даній
патології.

Відповідно до наступного
висновку комісії судово-медичних
експертиз № 30 невідкладна медична
допомога, яка була надана позивачу
ОСОБА_10 черговим травматологом ОСОБА_6
Стрийської ЦРЛ, відповідала нормативам
надання невідкладної медичної
допомоги ортопедо-травматологічним
хворим, а саме: (наказом МОЗ України № 507
від 28.12.2002 року "Про затвердження
нормативів надання медичної допомоги
та показників якості надання медичної
допомоги").

У Стрийській ЦРЛ було надано
невідкладну медичну допомогу 19.11.2007
року лікарем-травматологом ОСОБА_6,
який встановив правильний діагноз:
Перелом лівої променевої кістки в
типовому місці згідно з довідкою від
19.11.2007 року та було проведено таке
медичне втручання, як: рентгенографія,
репозиція, гіпсова іммобілізація,
рентгенконтроль, після чого скеровано
на амбулаторне лікування за місцем
перебування на санаторно-курортному
лікуванні в м.Моршині у Моршинську
міську лікарню. Після чого позивачка
ОСОБА_10 повернулася у санаторій 19.11.2007
р., де продовжувала перебувати на
відпочинку. Після чого виникає питання,
як Стрийська ЦРЛ заподіяла страждання
позивачці ОСОБА_10 та моральну шкоду,
якщо було надано увесь комплекс
заходів медичної допомоги,
передбачений наказом МОЗ України, і
ОСОБА_10 знаходилась в Стрийській ЦРЛ до
2 годин часу.

Стрийська центральна районна
лікарня просить рішення в частині щодо
відшкодування шкоди та стягнення
витрат на правову допомогу з неї
скасувати та постановити нове рішення
про відмову в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі Моршинської
міської лікарні зазначено, що
Стрийським міськрайонним судом
ухвалено рішення з істотними
порушенням норм процесуального та
матеріального права. Вважає, що рішення
суду підлягає скасуванню з наступних
підстав:

Судом не враховано, що на повторний
огляд ОСОБА_10 не з'явилась і повторного
огляду не було лише з вини самої хворої.
А вже 23.11.2007р. вона прибула на прийом до
лікаря Комунальної 4-ї міської
поліклініки ОСОБА_8 Якщо б цей факт не
був упущений експертом і судом, то у
висновку мало бути записано, що дії
лікаря Моршинської міської лікарні
ОСОБА_11 були правильні і повноцінні.

При прийнятті рішення судом
береться до уваги п.5.2.8. Наказу МОЗ
України № 189 від 09.04.2008р.«Про
затвердження Положення про експертизу
тимчасової непрацездатності», де
закріплено складові, які повинні бути
відображені в медичній документації,
щоб при контролі можна було оцінити
якість оформлення записів у медичній
карті хворого. Проте, судом упущений
той факт, що лікарняний листок був
виданий у 2007р., а вказаний Наказ набрав
законної сили у липні 2008 року.

Також суд бере до уваги п.2.5. Наказу МОЗ
України від 30.03.1994р. № 41, на підставі
якого виписати листок
непрацездатності повинен був ОСОБА_6, а
не ОСОБА_11 Але суд упускає той факт, що
13.11.2001р. набирав чинності Наказ МОЗ
України № 455, на підставі якого лікар
ОСОБА_11 має право виписати лікарняний
листок хворій ОСОБА_10

Суд упускає той факт, що хвора
порушила встановлений для неї режим
лікування, ігнорує приписи лікаря
ОСОБА_11 і на повторний огляд
відмовляється з'явитись взагалі, а
замість себе прислала медичну сестру
санаторію «Світанок» з вимогою видати
їй лікарняний листок хворої ОСОБА_10

Також не взяті до уваги дані в
судовому засіданні показання свідка
ОСОБА_12, яка була лікуючим лікарем
ОСОБА_10 під час її перебування на
санаторно-курортному лікуванні в
санаторії «Світанок» і яка заявила про
те, що в день від'їзду п. ОСОБА_10
почувала себе добре і жодних скарг не
було. Дані свідчення є підтвердженням
того, що «фіолетова рука», температура,
біль, набряк на які нібито не
відреагував лікар ОСОБА_11 є надуманими
для того, щоб ввести в оману суд для
отримання власної вигоди.

З показань в судовому засіданні
позивача ОСОБА_10, яка допитана судом в
якості свідка пояснила про те, що огляд
лікар ОСОБА_11 не проводив жодного разу,
а записи 20.11.2007р. та 22.11.2007р. зроблені на
підставі «заочного огляду».

Такі свідчення позивача є невірні
і такими показами позивач ввела в оману
суд і учасників процесу. Адже в
матеріалах справи є дані про те, що
ОСОБА_10 звернулась до лікаря
Моршинської міської лікарні ОСОБА_11
20.11.2007р., де її було оглянуто, призначено
адекватне лікування і зроблений
відповідний запис в медичній книжці. А
що стосується 22.11.2007 р., то огляд не був
проведений з вини п.ОСОБА_10, яка не
з'явилась на призначений їй день на
повторний огляд, а потребувала
лікарняний листок і звернулась до
лікаря-травматолога за місцем
проживання. А рекомендація звернутись
до лікаря за місцем проживання (до якої
вона прислухалась добровільно) тепер
розцінюється нею, як відмова від наданя
їй допомоги і є «єдиним адекватним
приписом » лікаря ОСОБА_11

Таким чином покази позивача є
суперечливими і не правдивими і
керуватись ними при винесенні рішення
суд не повинен був.

З показань в судовому
засіданні 18.05.2010 року третьої особи
ОСОБА_8, який

був допитаний в якості свідка та
вказав, що лонгету слід було розпустити
протягом 1-2 діб, а 4

доби призвели до незворотніх змін. Такі
покази ОСОБА_8 не можна вважати
справедливими,

оскільки такими показами лікар просто
намагається зменшити обсяг власної
відповідальності і

вини, перекладаючи її на лікарів ОСОБА_6
та ОСОБА_11 Суд чомусь бере до уваги
свідченя ОСОБА_8 і упускає той факт, що
при первиному огляді хворої лікарем
ОСОБА_11 показів, які б слугували для
послабленя лонгети не було.

В п.1.висновку експерта №30 «дії
неповноцінні» позначені як
«неприпустимі відповідно до
нормативів надання медичної допомоги
хворим». З цим пунктом висновків
експерта №30 апелянт не згідний,
оскільки при оголошенні такого
підсумку експертом неправильно був
зроблений запис, а саме, що «лікар
ОСОБА_11 при повторному огляді хворої не
оглядав травмовану руку». Однак на
повторний огляд хвора не з'явилась, а
запис був зроблений на основі
об'єктивних даних, поданих медичною
сестрою санаторію «Світанок». Таким
чином ступінь вини лікаря ОСОБА_11 суд
визначає на основі показів позивачки
ОСОБА_10 та ОСОБА_8 (які є зацікавленими
особами) та п. 1. та п. 4. висновків
експерта №30 від 19.06.2013 року.

Зважаючи на те, що висновок експерта
для суду не є обов'язковим та
оцінюється в сукупності з іншими
доказами у справі (відповідно до ст. 147
ЦПК України) апелянт звертає увагу на
те, що у висновку експерта № 30 є факти (
вище перераховані), які ставлять під
сумнів аналізовані положення висновку
експерта щодо неналежного надання
хворій ОСОБА_10 допомоги у Моршинській
міській лікарні(п.1., п.4. висновків
експерта №30).

Також посилається на те, що в ході
судового засідання було проведено
декілька експертиз і оголошено
висновки експертів, а саме: 1) висновок
Головного управління охорони здоров'я
Львівської обласної державної
адміністрації від 19.11.2010 р. № 5196; 2)
висновок експерта за матеріалами
справи № 41 від 10.08.2012 р.; 3) Акт перевірки
додержання суб'єктом господарювання
Ліцензійних умов провадження
господарської діяльності з медичної
практики Моршинської міської лікарні,
що проводилась посадовими особами МОЗ
України від 29.03.2013р. і свідчить про
надання в Моршинській міській лікарні
фахової медичної допомоги громадянці
ОСОБА_10 згідно стандартам надання
допомоги визначеною наказом МОЗ
України № 507 від 28.12. 2002 р., та зазначено,
що дії лікаря ОСОБА_11 були правильними,
повноцінними і адекватними. Всі записи
зроблені відповідно до чинного
законодавства України. Вважає, що
Моршинська міська лікарня надала всі
необхідні докази, які підтверджують
той факт, що допомога хворій ОСОБА_10
була повною, належної якості,
адекватною, дії лікаря ОСОБА_11
кваліфікованими і вчиненими
відповідно до норм чинного
законодавства України, діагноз
поставлений вчасно, правильно і
медична допомога надана згідно із
встановленими нормами .

Моршинська міська лікарня
просить рішення в частині щодо
відшкодування шкоди та стягнення
витрат на правову допомогу з неї
скасувати та постановити нове рішення
про відмову в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі
Комунальної 4-ї міської поліклініки м.
Львова зазначено, що Стрийським
міськрайонним судом ухвалено рішення з
істотними порушенням норм
процесуального та матеріального права,
а тому підлягає скасуванню з наступних
підстав:

Під час розгляду справи було
заявлено відвід судді Бучківській В.Л.,
в звязку з тим , що вона та представник
позивача ОСОБА_13 працюють на кафедрі
медичного права Львівського
національного медичного університету
імені Данила Галицького, однак такий
відхилено. Це вплинуло на упереджений
характер розгляду справи.

Суд першої інстанції не дав
належної оцінки обставинам справи,
обґрунтувавши оскаржуване рішення
висновком експерта № 41 від 10.08.2012 року.
Очевидно, виходячи з відсутності
належної доказової бази позовних вимог
представник позивача ОСОБА_13 05.02.2013
року заявила суду першої інстанції
клопотання про призначення додаткової
судово-медичної експертизи. 12.02.2013 року
така експертиза була призначена
ухвалою Стрийського міськрайонного
суду Львівської області, експертиза
була розпочата 13.04.2013 року, а закінчена
19.06.2013 року, за результатами проведення
експертизи складено висновок експерта
№ 30. Якщо ознайомитись з вищенаведеним
висновком експерта № 30, який наявний в
матеріалах справи, то можна встановити
наступне: « 16. На етапі лікування
ОСОБА_10 у 4-ій КМП травматологом ОСОБА_8
своєчасно не призначені консультації
невропатолога і ендокринолога, не було
виконано контрольного
рентгенобстеження. По наявних записах
у медичних документах 4-ї КМП неможливо
встановити, коли саме стан пацієнтки
ОСОБА_10 через розвиток ускладнення
став некомпенсовании і потребував
оперативного втручання. Розвитку
карпального стенозу сприяла в першу
чергу травма, а також і важке хронічне
захворювання - цукровий діабет» (кінець
цитати п. 16 висновку № 30).

Отже, вини Апелянта, а також
лікаря ОСОБА_8 (третьої особи по справі,
працівника Комунальної 4-ої міської
поліклініки м. Львова) у травмі ОСОБА_10,
яка мала місце 19.11.2007 року немає, а так
само у захворюванні ОСОБА_10 на цукровий
діабет - немає, встановити коли ж саме
стан карпального стенозу став
некомпенсовании експертам не вдалось.
Більш того, у вищезгаданому висновку
експерта № 30 експерти зазначають:
«пусковим моментом для виникнення
вказаного ускладнення буда травма руки
з переломом променевої кістки у 2007
році» (п. 14). Тобто, це означає, що
ускладнення (карпальний стеноз у
позивача ОСОБА_10) виник не внаслідок
неналежного лікування ОСОБА_10 лікарем
ОСОБА_8, а внаслідок травми (перелому
руки у 2007 р.). І на завершення відзначає,
що висновком експерта № 30 (п. 5) прямо
зазначено: «Згідно «Стандартам оцінки
якості лікування ушкоджень та
захворювань органів руху та опори
(Наказ № 41 від 30.03.1994 року) результати
лікування травматологом ОСОБА_8
перелому променевої кістки у ОСОБА_10
можна оцінити як «задовільні».

Усі вказані висновки експерта
згідно висновку №30 неспростовані
доказами по справі, більш того, їм не
надана належна правова оцінка в
оскаржуваному рішенні суду першої
інстанції, про них просто не згадується
в цьому рішенні, що свідчить про
незаконність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення суду першої
інстанції.

Тому немає об'єктивних підстав
дійти висновку про наявність вини з
боку лікаря ОСОБА_8 при лікуванні
ОСОБА_10, що потягнуло заподіяння їй
матеріальної та моральної шкоди. Так
само як немає жодного доказу по справі,
який свідчить про наявність причинного
зв'язку між лікуванням, яке здійснював
лікар ОСОБА_8 (третя особа по даній
справі), і патологічним станом, яким
позивач ОСОБА_10 обґрунтовує свої
позовні вимоги. А, отже, немає фактичних
підстав для задоволення позовних вимог
до апелянта по даній справі.

Апелянт також вказує, що суд
першої інстанції обґрунтовує своє
рішення поясненнями свідка ОСОБА_15
(зав. хірургічним відділенням
Комунальної 4-тої міської поліклініки
міста Львова) і зазначає, цитуємо: «про
те, що на виконання наказу № 507 від
28.12.2002 р. нею було виготовлено штамп:
«призначене лікування не відповідає
клінічним протоколам надання медичної
допомоги по даній патології...». Однак
свідок ОСОБА_15 дала свідчення, які
вказують на наступне: у амбулаторній
картці ОСОБА_10, 1953 р.н., ф. 025/о, запис
датований 23.11.2007 р., мною проставлено
штамп з написом наступного змісту
«Призначене лікування не відповідає
клінічним протоколам надання мед.
допомоги по даній патології»; штамп
проставлений для того, щоб звернути
увагу лікуючого лікаря на необхідність
докладного обґрунтування та
деталізації показів для
медикаментозних призначень від 23.11.2007р.
(протизапальна терапія); штамп був
виготовлений особисто мною з метою
контролю за дотриманням лікарями
відділення медикаментозних призначень
згідно Додатку 1.1.16 до наказу МОЗ
України від 28.12.2002 № 507 «Нормативи
надання медичної допомоги в
амбулаторно - поліклінічних закладах
за спеціальністю «Ортопедія і
травматологія»; діагноз, за яким
лікувалась ОСОБА_10 «закритий перелом
лівої променевої кістки в типовому
місці» сам по собі, тобто без відносно
до інших обставин стану її здоров'я, які
повинні бути відзначені у первинній
медичній документації - амбулаторній
картці (ф. 025/о) лікуючим лікарем, не
потребує ні антибіотикопрофілактики,
ні антибіотикотерапії; самим фактом
проставлення штампу вищенаведеного
змісту я, як завідувач відділенням і
особа, яка здійснює контроль за
належним лікуванням з боку лікуючого
лікаря ОСОБА_8, я поставила цей
лікувально-діагностичний процес собі
на контроль; оскільки, лікарем ОСОБА_8
не було повністю вказано у медичній
картці (ф. 025/о), які ж саме обставини
стану здоров'я ОСОБА_10 дали йому
підстави призначити їй антибіотики, то
до проведення з лікуючим лікарем
ОСОБА_8 відповідної бесіди та отримання
від нього пояснень щодо
медикаментозного забезпечення
лікувально-діагностичного процесу
ОСОБА_10 я поставила такий штамп;
звертаю увагу, що такий штамп
виготовлений особисто мною;
стандартами лікування він не
передбачений; зміст цього штампу
визначений також особисто мною для
зручності у роботі, як правило, у тих
випадках, коли треба звернути увагу
лікаря, який мені підлеглий по роботі,
на повноту медичної документації та
відповідність медикаментозного
лікування; таким чином, цей штамп
особисто для мене носить універсальний
характер, сфера його застосування
значно ширше, ніж визначено змістом
тексту на цьому штампі; в даному
випадку, цей штамп не означає факт
констатації мною невідповідності
лікування встановленим стандартам, а
звертає увагу мою (в якості
нагадування) та лікуючого лікаря (в
якості вказівки) звернути особливу
увагу на стан здоров'я пацієнтки і
повно його відобразити у документації
з тим, щоби стан здоров'я, який є
фактично, був повністю відображений у
медичній картці амбулаторного хворого
(ф. 025/о); за таких умов медикаментозне
лікування вважається таким, що
призначене обґрунтовано; цей штамп
свідчить про неповноту відображення
стану здоров'я ОСОБА_10 у її медичній
картці на день, коли я цей штамп
поставила; при цьому я не стверджувала
тоді, і не стверджую зараз, що лікували
ОСОБА_10, в тому числі призначили
медикаменти, з порушенням встановлених
МОЗ України стандартів лікування».
Таким чином, висновки суду першої
інстанції не відповідають фактичним
обставинам справи і в цій частині.

Суд не звернув увагу на те, що експертом
ОСОБА_16 при проведенні вивчення
матеріалів справи та
експериментально-психологічному
дослідженні, які відбувались в термін з
24.09.13 р. по 06.11.13 р. практично не
враховано тривалі хронічні
захворювання ОСОБА_10. Цей факт в
черговий раз свідчить про неповноту,
необґрунтованість та необ'єктивність
висновку експерта ОСОБА_16 (Акт № 719 від
24 вересня 2013 року) не лише з правової,
але й з медичної точки зору.

В Акті № 719 від 24 вересня 2013 року
зазначено, що ОСОБА_16, судовим
експертом-психологом проведено не
судово-психологічну експертизу, а
судово-психологічний огляд, що
суперечить вимогам ухвали Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області про призначення
судово-психологічної експертизи від 12
вересня 2013 року.

Поза увагою суду залишилась та
обставина, що предметом доказування по
даній справі є обставини надання
відповідачем -Комунальною 4-тою міською
поліклінікою міста Львова (Апелянтом)
медичної допомоги не за всіма
захворюваннями, діагностованими в
різний час позивачці ОСОБА_10, а лише за
тими захворюваннями, які охоплюються
наступними діагнозами, про які
представник позивача ОСОБА_13 в
судовому засіданні 06 серпня 2013 року
заявила суду в якості обґрунтування
позовних вимог, а саме: гастродуоденіт;
карпальний стеноз лівого зап'ястка;
алергічна реакція на лікарські засоби.

Представником позивача
ОСОБА_13, медичні призначення
лікарських засобів для лікування
вказаних вище трьох захворювань (тобто,
гастродуоденіт; карпальний стеноз
лівого зап'ястка; алергічна реакція на
лікарські засоби) входять в предмет
доказування по даній справі. А всі інші
медичні призначення лікарських
засобів по інших захворюваннях
позивачки ОСОБА_10 не входять в предмет
доказування по даній справі, а отже,
докази, які подані позивачкою ОСОБА_10 в
частині придбання лікарських засобів
для лікування інших (тобто, не
гастродуоденіту; не карпального
стенозу лівого зап'ястка; не алергічної
реакції на лікарські засоби), в тому
числі письмові, є неналежними в силу
вимог статті 58 Цивільного
процесуального кодексу України.

Суд не врахував, що в поясненні
представника позивача адвоката ОСОБА_13
від 28 серпня 2013 року «З приводу
пояснення щодо долучення позивачкою
ОСОБА_10 до матеріалів цивільної справи
№ 2-72/2011 касових чеків про придбання
лікарських засобів» зазначається про
те, що придбання лікарських засобів
обумовлено черепно-мозковою травмою,
при цьому адвокатом ОСОБА_13
зазначається, зокрема, наступне: «Не
менш цікавим є включення до цієї
таблиці ще двох медичних препаратів ...
з показанням черепно-мозкової травми,
травми головного мозку. ОСОБА_10
неодноразово зазначала про
черепно-мозкову травму в своїх
поясненнях і показаннях».

Отже, до відшкодування матеріальної
шкоди стороною позивача включені і
медичні препарати, які нею
використовувались для лікування
черепно-мозкової травми.

Суд першої інстанції в оскаржуваному
рішенні зазначає: «суд не бере до уваги
покликання позивача на виявлений у неї
струс головного мозку в КМКЛШМД (дані з
виписки із історії хвороби
стаціонарного хорого № 2795), оскільки
такий діагноз не підтверджений жодними
доказами у справі та не знайшов свого
підтвердження у судовому засіданні»
На яких же тоді підставах суд першої
інстанції, визначаючи розмір
матеріальної шкоди, врахував вартість
медичних препаратів, які
використовуються виключно для
лікування черепно-мозкових травм? При
цьому суд першої інстанції не залучив
спеціаліста для відмежування одних
медичних препаратів, які
використовуються для лікування
черепно-мозкових травм, від інших
медичних препаратів, які
використовуються для лікування
захворювання, яке стало предметом
судового розгляду.

З метою або підтвердити факт оплати
коштів на правову допомогу апелянтом
було заявлено клопотання суду першої
інстанції «Про витребування доказів
щодо оплати позивачкою ОСОБА_10 витрат
на правову допомогу» від 14.08.2013 р. № 1037.
Метою клопотання було не встановити
наявність чи відсутність порушень
вимог законодавства у веденні касової
документації фізичною особою
-підприємцем адвокатом ОСОБА_13 при
наданні ОСОБА_13 правової допомоги
ОСОБА_10, як про це зазначено у
поясненнях ОСОБА_13 від 28 серпня 2013 року,
а спростувати твердження позивача
ОСОБА_10, що вона фактично оплатила
правову допомогу, надану адвокатом
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_13,
оскільки ці її витрати формують
позовні вимоги, а, отже, входять до
предмету доказування по даній справі.
Вказаними вище поясненнями адвокат
ОСОБА_13, на думку представників
відповідача -Комунальної 4-тої міської
поліклініки міста Львова, не доказала
суду факт, що фактично грошові кошти
від позивача ОСОБА_10 були прийняті
фізичною особою - підприємцем
адвокатом ОСОБА_13 у власність в якості
оплати за правову допомогу, оскільки
чим тоді пояснити, що суду була
представлена лише частина фінансових
документів про це (а саме: прибуткові
касові ордери), а не всі фінансові
документи. Отже факт оплати позивачем
ОСОБА_10 витрат на правову допомогу не
доказаний позивачем.

Судом першої інстанції було
постановлено окрему ухвалу про
усунення причин та умов, які сприяють
вчинення правопорушень у Комунальній
4-тій міській поліклініці м. Львова, які
полягають у недотриманні вимог чинного
законодавства України, що регламентує
порядок надання медичної допомоги
населенню. Вказана окрема ухвала була
постановлена на підставі заяви
позивача ОСОБА_10 При цьому судом не
взято до уваги доказ, який наявний в
матерілах справи, а саме: Акт
позапланової перевірки додержання
апелянтом ліцензійних умов
провадження господарської діяльності
з медичної практики, складений
посадовими особами Міністерства
охорони здоров'я України. Ця перевірка
була проведена в період з 12 по 16 серпня
2013 року згідно наказу Міністерства
охорони здоров'я України від 12 серпня
2013 року № 185-Адм на підставі
відповідного звернення адвоката
ОСОБА_13 За результатами перевірки
встановлено, що порушення ліцензійних
умов, виявлені під час проведення
позапланової перевірки, не вплинули на
перебіг захворювання та тактику
лікування ОСОБА_10 Цей доказ є належним
та допустимим, а також таким, що
неспростований іншими доказами по
даній справі.

Комунальна 4-ї міська поліклініка
м. Львова просить рішення в частині
щодо відшкодування шкоди та стягнення
витрат на правову допомогу з неї
скасувати та постановити нове рішення
про відмову в задоволенні позову та
скасувати окрему ухвалу.

Вислухавши доповідача, пояснення
представників Моршинської міської
лікарні Львівської області Олійника
А.М. та Вацівського Л.Й., представників
Комунальної 4-ї міської поліклініки м.
Львова Місюри О.Б. та Варави А.І., третіх
осіб ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на
підтримання апеляційних скарг,
перевіривши матеріали справи і доводи
скарг, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги Моршинської міської
лікарні Львівської області та
Стрийської центральної районної
лікарні Львівської області слід
задовольнити, апеляційну скаргу
Комунальної 4-ї міської поліклініки м.
Львова на рішення суду слід
задовольнити частково, а апеляційну
скаргу Комунальної 4-ї міської
поліклініки м. Львова на окрему ухвалу
суду слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду та
окрема ухвала в повній мірі не
відповідають.

Задовольняючи позов, суд виходив
з того, що між діями медичних
працівників (третіх осіб по справі:
ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_8) усіх трьох
закладів охорони здоров'я та завданою
шкодою позивачу, є безпосередній
причинний зв'язок і у зв'язку з
вищенаведеним доведена вина
відповідачів, а тому відповідач -
Комунальна 4-а міська поліклініка м.
Львова - повинна відшкодувати завдану
позивачу майнову та частково моральну
шкоду, а відповідачі - Стрийська
центральна районна лікарня та
Моршинська міська лікарня повинні
відшкодувати частково завдану
моральну шкоду позивачу.

Суд вказав, що
причинно-наслідковий зв'язок є у діях
кожного із третіх осіб, які вчинили
низку протиправних дій, які не можна
вкласти в дефініцію «якість медичної
допомоги», а відтак, гарантувати право
на медичну допомогу належної якості.
Дії медичних працівників ОСОБА_6 та
ОСОБА_11 потягнули наслідки, що були
відповідно компенсовані і
субкомпенсовані, а дії ОСОБА_8 - вже
декомпенсовні, а відтак, відновити
функцію руки ОСОБА_10 неможливо вже за
жодних обставин. На кожному етапі
надання медичної допомоги, при
належному виконанні своїх обов'язків
можна було попередити розвиток
незворотних процесів в організмі
позивача. Хоча експертно встановлено
причинно-наслідковий зв'язок лише з
діями ОСОБА_8 (п. 11, 17 висновку експерта
№30), адже вказано, що своєчасна
діагностика у грудні 2007 р. - січні 2008 р.
неврологічного ускладнення у ОСОБА_10
не виключено могла б попередити або
зменшити патологічні наслідки. У цьому
випадку безпосередній причинновий
зв'язок з діями лікаря ОСОБА_8, і
опосередкований з діями ОСОБА_6 та
ОСОБА_11, які усі в сукупності сприяли
наданню неякісної медичної допомоги.

Суд також вказав, що ні треті особи -
лікарі, ні представники закладів
охорони здоров'я не довели
невинуватості лікарів у заподіянні
шкоди ОСОБА_10 при виконанні ними своїх
як службових (виписка листка
непрацездатності), так і професійних
обов'язків, а відтак, для Стрийської
лікарні, Моршинської лікарні та К4МПЛ,
відповідно до ч. 1 ст. 1172 Цивільного
кодексу України настають юридичні
наслідки - відшкодувати шкоду,
заподіяну їх працівниками під час
виконання ними своїх трудових
обов'язків.

Проте повністю погодитись з
такими висновками суду не можна,
оскільки обставини, які суд вважав
встановленими, недоведені та суд
допустив порушення норм
процесуального права.

Суд прийшов до висновку, що Стрийська
центральна районна лікарня повинна
нести відповідальність, оскільки
лікар-травматолог ОСОБА_6: здійснив
первинне накладення гіпсової лангети і
репозицію з недоліками, які стали
першим кроком на шляху до розвитку в
позивача карпального стенозу, про що
свідчать:

1) дані із консультативного висновку
лікаря Єсіпова «на представлених
рентгенограмах променево-зап'ясних
суглобів зліва від 19.11.2007 р. за № 11376
простежується перелом променевої
кістки в типовому місці, зі зміщенням
уламку. На контрольній рентгенограмі
від 23.11.2007 р. за № 7609 - рентгенологічна
картина залишається попередньою. На
рентгенограмі від 14.01.2008 р.
простежуються ознаки консолідації, з
недостатньо якісною репозицією
фрагментів»;

2) з показань в судовому засіданні 18.05.2010
р. третьої особи ОСОБА_8, який був
допитаний судом в якості свідка та
вказав на неправильне лікування
лікарем ОСОБА_6, оскільки гіпс
перетискав руку і перелом не був
нормально репонований. На запитання
«Ваша думка, чому в пацієнтки настали
такі негативні наслідки після травми?
Чи можливо це норма після переломів?»,
свідок зазначив: «через те, що зроблені
помилки лікарем, краще б не надавав
таку допомогу».

Однак при цьому суд не надав
належної оцінки запереченням
Стрийської центральної районної
лікарні про те, що згідно з Тимчасовими
галузевими уніфікованими стандартами
медичних технологій,
діагностично-лікувального процесу
стаціонарної допомоги дорослому
населенню в лікувально-профілактичних
закладах України, хворій ОСОБА_10 19.11.2007
року було проведено наступні
лікувально-діагностичні маніпуляції: 1.
Рентгенографія ушкодженої ділянки у
двох проекціях (поставлено діагноз -
закритий перелом променевої кістки у
типовому місці зі зміщенням). 2.
Лікування: місцева анестезія. 3.
Лікування: одноразова закрита
репозиція відламків із фіксацією
ушкодженої ділянки гіпсовою
іммобілізацією 4. З метою контролю
якості проведеної репозиції проведено
рентген-контроль, за результатом якого
встановлено задовільне стояння
відламків, про що свідчить запис у
журналі рентген-обстежень від 19.11.2007
року №11376/28.

Згідно з
Амбулаторно-поліклінічними
стандартами надання медичної допомоги
травматологічним хворим (дорослим),
затвердженими наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 28.12.2002 року
№ 507,- при переломах променевої кістки,
хворим належить надавати таку медичну
допомогу: 1. Знеболення місця перелому.
2.Репозиція уламків, іммобілізація
кінцівки гіпсовою пов'язкою на 4-6
тижнів. 3.Повторний огляд - через два
тижні. Загальна тривалість проведення
лікувальних заходів становить 4-8
тижнів.

Однак наступного дня пацієнтка ОСОБА_10
до Стрийської центральної районної
лікарні по допомогу не зверталася, а
звернулася до лікаря-хірурга
Моршинської міської лікарні.

Тому у запереченнях зазначалось,
що у Стрийській центральній районній
лікарні пацієнтці ОСОБА_10 було надано
увесь комплекс заходів медичної
допомоги, передбачених
Амбулаторно-поліклінічними
стандартами надання медичної допомоги
травматологічним хворим (дорослим),
затвердженими наказом Міністерства
охорони здоров'я України №507 від 28.12.2002
року та Тимчасовими галузевими
уніфікованими стандартами медичних
технологій, діагностично-лікувального
процесу стаціонарної допомоги
дорослому населенню в
лікувально-профілактичних закладах
України.

В апеляційній сказі Стрийська
центральна районна лікарня
посилається на те, що 19.11.2007 року
позивачці було надано невідкладну
медичну допомогу
лікарем-травматологом ОСОБА_6, який
встановив правильний діагноз: Перелом
лівої променевої кістки в типовому
місці згідно з довідкою від 19.11.2007 року
та було проведено таке медичне
втручання, як: рентгенографія,
репозиція, гіпсова іммобілізація,
рентгенконтроль, після чого скеровано
на амбулаторне лікування за місцем
перебування на санаторно-курортному
лікуванні в м.Моршині у Моршинську
міську лікарню. Після чого позивачка
ОСОБА_10 повернулася у санаторій 19.11.2007
р., де продовжувала перебувати на
відпочинку. Після чого виникає питання,
як Стрийська ЦРЛ заподіяла страждання
позивачці ОСОБА_10, якщо було надано
увесь комплекс заходів медичної
допомоги, передбачений наказом МОЗ
України, та ОСОБА_10 знаходилась до 2
годин часу тільки в Стрийській ЦРЛ.

Суд також прийшов до висновку, що
Моршинська міська лікарня повинна
нести відповідальність, оскільки
лікар-хірург ОСОБА_11:

1) «повторний контроль стану здоров'я
хворої був призначений на 23.11.2007 р., але
лікар ОСОБА_11 (з його показів) не
оглядав травмовану руку хворої ОСОБА_10
і здійснив запис за 22.11.201007 р. в медичній
карті амбулаторного хворого, що є
недопустимим відповідно до нормативів
надання медичної допомоги хворим» (п. 1
висновку експерта № 30 від 19.06.2013 р.).

2) з показань в судовому засіданні
позивача ОСОБА_10, яка допитана судом в
якості свідка про те, що огляд лікар
ОСОБА_11 не проводив жодного разу, а
запис 20.11.2007 р., як і запис 22.11.2007 р.,
зроблено на підставі «заочного
огляду».

3) з показань в судовому засіданні 18.05.2010
р. третьої особи ОСОБА_8, який був
допитаний судом в якості свідка та
вказав, що лангету слід було розпустити
протягом 1-2 діб, був занадто
інтенсивний набряк, чотири доби
призвели до незворотних змін;

4) «дії лікаря ОСОБА_11 були правильні,
але неповноцінні, так як при повторному
відвідуванні хворою лікаря, він не
оглянув травмовану руку» (п. 4 висновку
експерта № 30 від 19.06.2013 р.).

5) в п. 1 висновку експерта № 30 «дії
неповноцінні» позначені як
«неприпустимі відповідно до
нормативів надання медичної допомоги
хворим».

Проте суд не надав належної
оцінки запереченням Моршинської
міської лікарні лікарні про те, що до
Моршинської міської лікарні позивач
звернулась 20.11.2007р. з діагнозом:
закритий перелом лівої променевої
кістки в типовому місці зі зміщенням і
спостерігалась лікарем-хірургом
20.11.2007р., про що зроблений відповідний
запис в медичній картці ОСОБА_10 Позивач
скаржилась на біль, проте, набряку та
температури, як тепер стверджує, не
спостерігалось, оскільки про такі
істотні скарги хворої обов'язково був
би зроблений запис в медичній книжці, а
дані скарги перевірені кваліфікованим
лікарем ОСОБА_11 При огляді хворої
лікарем - хірургом гіпсова
іммобілізація лівого передпліччя
(накладена в Стрийській ЦРЛ) виявилась
функціональною. Хворій призначено
консервативну терапію для
консолідації перелому та відновлення
функції, яка в жодному випадку не могла
б зашкодити її здоров'ю. Оскільки
травма ОСОБА_10 потребувала тривалого
лікування - загальна тривалість
проведення лікувальних заходів з такою
травмою становить в середньому 4-8
тижнів, а позивач перебувала на
санаторному лікуванні в санаторії
«Світанок», а постійним місцем її
проживання є м. Львів і їй було
рекомендовано звернутись за допомогою
до лікаря-травматолога за місцем
проживання і проходити лікування в м.
Львові. Лікар ОСОБА_11, даючи таку пораду
позивачу керувався виключно
законодавством України. А саме п.1 ст.39
ЗУ «Основи законодавства України про
охорону здоров'я», де вказано «лікар
зобов'язаний пояснити пацієнтові в
доступній формі про стан його здоров'я,
зробити прогноз можливого розвитку
захворювання». Як видно зі слів самої
позивачки такі дії лікарем були
зроблені, що певним чином свідчить про
його професіоналізм. ОСОБА_10
скористалась такою порадою лікаря і
вже наступного дня - 23.11.2007 р. звернулась
до лікаря-травматолога 4-ї міської
поліклініки м. Львів, який розпочав
власний курс лікування пацієнта.

Також в апеляційній скарзі
Моршинська міська лікарня посилається
на те, що в ході судового засідання було
проведено декілька експертиз і
оголошено висновки експертів, а саме: 1)
висновок Головного управління охорони
здоров'я Львівської обласної державної
адміністрації від 19.11.2010р. № 5196; 2)
висновок експерта за матеріалами
справи № 41 від 10.08.2012р.; 3) Акт перевірки
додержання суб'єктом господарювання
Ліцензійних умов провадження
господарської діяльності з медичної
практики Моршинської міської лікарні,
що проводилась посадовими особами МОЗ
України від 29.03.2013р. і свідчить про
надання в Моршинській міській лікарні
фахової медичної допомоги громадянці
ОСОБА_10 згідно стандартам надання
допомоги визначеною наказом МОЗ
України № 507 від 28.12. 2002р., також
зазначено, що дії лікаря ОСОБА_11 були
правильними, повноцінними і
адекватними. Всі записи зроблені
відповідно до чинного законодавства
України.

Судова колегія прийшла до висновку, що
ці посилання представників Стрийської
центральної районної лікарні та
Моршинської міської лікарні,
заслуговують на увагу з таких підстав.

Суд надав критичну оцінку пунктам
висновку експерта №41 від 10.08.2012 року та
висновку комісійної судово-медичної
експертизи №30 від 19.06.2013 року про те, що
медична допомога, яка була здійснена
лікарями ОСОБА_6 та ОСОБА_11 відповідала
стандартам надання екстреної допомоги
травматологічним хворим, однак при
цьому суд належно не обґрунтував таку
оцінку.

При цьому суд в рішенні вказав, що дії
медичних працівників ОСОБА_6 та ОСОБА_11
потягнули наслідки, що були відповідно
компенсовані і субкомпенсовані … Далі
тут же суд продовжив: хоча експертно
встановлено причинно-наслідковий
зв'язок лише з діями ОСОБА_8 (п. 11, 17
висновку експерта №30), адже вказано, що
своєчасна діагностика у грудні 2007 р. -
січні 2008 р. неврологічного ускладнення
у ОСОБА_10 не виключено могла б
попередити або зменшити патологічні
наслідки. У цьому випадку
безпосередній причинновий зв'язок з
діями лікаря ОСОБА_8, і опосередкований
з діями ОСОБА_6 та ОСОБА_11, які усі в
сукупності сприяли наданню неякісної
медичної допомоги (Т.4 абзац 3 а.с.99зв.).

Вбачається, що суд зробив останній
висновок про вину ОСОБА_6 та ОСОБА_11 на
припущенні.

В той же час, встановлюючи
наявність або відсутність фактів,
якими обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (частина четверта статті 60
ЦПК України).

Судова колегія вважає, що з врахуванням
пояснень сторін по справі та інших
письмових доказів є підстави, щоб
прийняти до уваги пункти висновків
експертиз про те, що здійснена лікарем
ОСОБА_6 та ОСОБА_11 відповідала
стандартам надання екстреної допомоги
травматологічним хворим.

Так у п.п.3 та 4 висновку експерта №41 від
10.08.2012 року вказано, що медична допомога
здійснена лікарем ОСОБА_6 та хірургом
ОСОБА_11 відповідала стандартам надання
екстреної допомоги травматологічним
хворим. Також вказано, що ця допомога
була своєчасною, адекватною і
проведеною в повному обсязі при даній
патології (Т.1, а.с.152).

Аналогічні висновки щодо медичної
допомоги здійсненої лікарем ОСОБА_6 є в
п.п.3,16 висновку комісійної
судово-медичної експертизи №30 від
19.06.2013 року (Т.3, а.с.195-197).

У п.п.3,5 та 7 висновку експерта №41 від
10.08.2012 року щодо медичної допомоги
здійсненої хірургом ОСОБА_11 крім того,
що вказано, що медична допомога
здійснена лікарем ОСОБА_6 та хірургом
ОСОБА_11 відповідала стандартам надання
екстреної допомоги травматологічним
хворим, також зазначено, що вибрана в
перші дні тактика консервативної
терапії була правильна і не могла
зашкодити стану здоров"я ОСОБА_10

Одночасно вказано, що у момент травми
19.11.20007 року та у перші дні хвороби
розладів функції лівого серединного
нерва не було відмічено (Т.1, а.с.152 та 152
зв.).

Аналогічні висновки щодо медичної
допомоги здійсненої лікарем ОСОБА_11 є в
п.п.1,2,4,16 висновку комісійної
судово-медичної експертизи №30 від
19.06.2013 року (Т.3, а.с.195-197).

В рішенні районного суду вказано, що
ОСОБА_8 щодо дій лікаря ОСОБА_6 пояснив,
що згідно представлених рентгенограм,
стояння уламків добре, первинна
репозиція добра, але потім уламки могли
зміститися (Т.4, а.с. 91).

В засіданні судової колегії ОСОБА_8
пояснив, що його слова в судовому
засіданні 18.05.2010 р. про те, що «через те,
що зроблені помилки лікарем, краще б не
надавав таку допомогу» суд невірно
оцінив, коли визнав, що це є доказом про
неправильне лікування лікарем ОСОБА_6

Отже в суду не було підстав прийти до
висновку, що ОСОБА_8 підтвердив, що
гіпс перетискав руку і перелом не був
нормально репонований.

Також судова колегія враховує
пояснення свідка ОСОБА_12 - завідувачої
гастроентерологічним відділенням
санаторію «Світанок» про те, що вона
була лікуючим лікарем ОСОБА_10 під час
її перебування на санаторно-курортному
лікуванні в санаторії «Світанок» в 2007
році. Позивач впала і зламала руку,
останню було скеровано до Стрийської
ЦРЛ для отримання необхідної медичної
допомоги, після отримання відповідного
лікування позивач повернулася до
санаторію і продовжила
санаторно-курортне лікування, а саме:
фізіотерапію, мікроклізми,
фізіопроцедури, біоелектропроцедури.
На іншу патологію вона не скаржилася,
інакше б її було скеровано у лікарню
для отримання необхідної медичної
допомоги. Їй відомо, що позивач хворіє
на цукровий діабет. Чому позивач 20
листопада звернулася до Моршинської
міської лікарні їй невідомо, в день
від'їзду позивач почувала себе добре,
ні на що не скаржилася.

В рішенні суд зазначив, що у даному
випадку питання про невідкладну
допомогу не йшлося, адже стан
пацієнтки, відповідно до записів
лікаря ОСОБА_11, не був невідкладним,
адже гіпсова іммобілізація
функціональна, пацієнтка соматично
компенсована. У своїх пояснення третя
особа ОСОБА_11 зазначив, що в пацієнтки
був нормальний стан руки під час огляду
як для стану після перелому (Т.4 абзац 2
а.с. 101зв.).

Заслуговують на увагу і пояснення
учасників судового розгляду в
засіданні судової колегії на те, що
після накладення гіпсової пов"язки
19.11.2007 року набряк руки у позивачки
почався кілька днів пізніше.

Посилання позивачки на те, що лікар
ОСОБА_11 допустив порушення при
заповненні її медичної карти, судова
колегія на приймає до уваги, оскільки
не встановлено причиновий зв'язок між
цими порушеннями та хворобою
позивачки.

Аналогічно судова колегія вважає, що
інші формальні порушення допущені
Моршинською міською лікарнею не
вплинули на погіршення в послідуючому
стану здоров"я позивачки.

В той же час слід вказати, що
встановлено, що сама позивач 22.11.2007
року на прийом до лікаря ОСОБА_11 не
прибула та 23.11.2007 року звернулась за
допомогою до лікаря-травматолога за
місцем проживання і проходила дальше
лікування в м. Львові.

При таких обставинах судова колегія
прийшла до висновку, що медична
допомога позивачці була здійснена
лікарем ОСОБА_6 та хірургом ОСОБА_11
відповідно до стандартів надання
екстреної допомоги травматологічним
хворим, а тому підстав для задоволення
позову про стягнення моральної шкоди з
Моршинської міської лікарні
Львівської області та Стрийської
центральної районної лікарні
Львівської області немає.

Тому рішення суду в частині стягнення з
Стрийської центральної районної
лікарні Львівської області та
Моршинської міської лікарні
Львівської області в користь ОСОБА_10
моральної шкоди, заподіяної неналежним
наданням медичної допомоги слід
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову в цій
частині, як і у стягненні витрат на
правову допомогу.

Встановлено, що представники
Комунальної 4-тої міської поліклініки
міста Львова, заперечуючи позов,
посилались на те, що висновок експерта
№ 41 від 10.08.2012 року не розмежовує шкоду,
заподіяну здоров'ю позивачки травмою
кисті лівої руки, що мала місце 19.11.2007
року, і травмою кисті лівої руки, що
мала місце 23.12.2008 року. При цьому
експертиза, за результатами якої було
складено висновок № 41 від 10.08.2012 року,
була розпочата практично через п'ять
років від дня травми кисті лівої руки,
яка мала місце 19.11.2007 року, і майже через
чотири роки від дня травми кисті лівої
руки, яка мала місце 23.12.2008 року. У
пункті 8 розділу «підсумки» висновку
експерта № 41 від 10.08.2012 року прямо
зазначено: «не викликає сумніву у
розвитку карпального стенозу і дія
пошкоджуючих факторів, таких як травми
передпліччя, кисті, що мали місце у
хворої ОСОБА_10 19.11.2007 р. та 23.12.2008 р.».
Отже, з цього висновку експерта
Комунальна 4-а міська поліклініка
робить висновок, що шкода здоров'ю
позивачки, якою вона обґрунтовує свої
позовні вимоги (карпальний стеноз) до
відповідачів по даній цивільній
справі, заподіяна не лише діями
відповідача Комунальної 4-ої міської
поліклініки міста Львова, чого
поліклініка не визнає, але також є
об'єктивним наслідком іншої травми, а
саме травми кисті лівої руки, яку
позивачка отримала 23.12.2008 року. Такий
висновок експерта, на думку
Комунальної 4-тої міської поліклініки
міста Львова, сам по собі вказує на
безпідставність позовних вимог ОСОБА_10
до відповідача Комунальної 4-ої міської
поліклініки міста Львова в частині
причинно-наслідкового зв'язку між
наданням позивачці медичної допомоги з
боку відповідача Комунальної 4- ої
міської поліклініки міста Львова
внаслідок отримання позивачкою 19.11.2007
року травми кисті лівої руки і
карпальним стенозом цієї верхньої
кінцівки.

Проте суд з такими запереченнями не
погодився, оскільки встановлено факт
неналежної медичної допомоги
позивачці лікарем ОСОБА_8

Судом встановлено, що ОСОБА_8, без
проведення діагностичного обстеження,
в т.ч. рентгенологічного, встановив у
позивача неправильне стояння
кісткових фрагментів лівої променевої
кістки, у зв'язку з чим здійснив
повторну репозицію уламків. Саме на
цьому факті наголосили й експерти у
висновку №41. Лікар ОСОБА_8 в судовому
засіданні зазначив, що коли він зняв
лонгету, то було зміщення, яке він
визначив без рентгена.

Також встановлено, що у даному випадку
лікар ОСОБА_8 «на око» визначив
зміщення, перевстановив лангету, не мав
можливості перевірити своє втручання,
адже рентген після переустановлення
гіпсу був неякісним, і загалом, за весь
час спостереження за ОСОБА_10, лише
двічі скеровував пацієнтку на
рентгенограму, зокрема, не зробив це і
при закінченні лікування і закритті
листка непрацездатності.

Встановлено, що діагноз лівобічний
карпальний стеноз із
післятравматичним невритом
серединного нерва на рівні зап'ястка та
порушенням функцій лівої кисті
позивачу поставили у Комунальній
міській клінічній лікарні швидкої
медичної допомоги (КМКЛШМД), де вона
знаходилась на лікуванні з 04.02.2008 р. до
15.02.2008 р. позивачу було проведено
хірургічне втручання - невроліз лівого
серединного нерва на рівні зап'ястя.
Незважаючи на численні заходи, яких
вживали медичні працівники КМКЛШМД, її
стан здоров'я не покращився. Так, 25.03.2008
р. було відзначено
лікарем-невропатологом К4МПЛ, що
ОСОБА_10, скаржиться на різкі стягуючі
болі в лівій долоні, приступи оніміння
пальців. Лікарем встановлено
ригідність міжкісткових м'язів лівої
кисті, відсутність функції стискання,
опухлість кисті, зміни у кольорі,
оніміння кінцівок фаланг лівої кисті.
Тобто лівобічний карпальний стеноз із
післятравматичним невритом
серединного нерва на рівні зап'ястка та
порушенням функцій лівої кисті їй було
діагностовано задовго до перелому
основи нігтьової фаланги 4-го пальця
лівої кисті (23.12.2008 р.).

Тому суд прийшов до висновку, що
твердження відповідача - Комунальної
4-ї міської поліклініки м. Львова про
«недоведеність ОСОБА_10 своїх позовних
вимог» у зв'язку з наявністю ще однієї
травми, яка спричинила негативний
вплив на здоров'я ОСОБА_10 не
відповідають дійсним обставинам
справи. Оскільки, по-перше, обидві
травми, аналізовані Комунальною 4-тою
міською поліклінікою міста Львова,
перебувають у причиновому зв'язку, а,
по-друге, лівобічний карпальний стеноз
із післятравматичним невритом
серединного нерва на рівні зап'ястка та
порушенням функцій лівої кисті в
позивача було діагностовано задовго до
перелому основи нігтьової фаланги 4-го
пальця лівої кисті (23.12.2008 р.).

Судова колегія погоджується з
висновками суду про те, що факт
неналежної медичної допомоги
позивачці ОСОБА_8 підтверджується
експертно, а саме випливає з низки
положень висновку експерта №41 (п. 6, 7, 9,
10) та висновку експерта № 30 (п. 5):

1) Лікарем К4МПЛ ОСОБА_8 була знята
гіпсова лонгета і без повторного
рентгенообстеження зроблена повторна
репозиція уламків. Повторна репозиція
перелому без попереднього
рентгенконтролю є тактичною помилкою.
В записах лікаря ОСОБА_8 недостатньо
інформації стосовно необхідності у
проведенні повторної репозиції та
нової фіксації перелому.

2) Без рентгенологічних знімків у
пацієнтки можна виявити в місці
перелому деформацію руки через значне
зміщення кісткових уламків. При
необхідності у повторній репозиції
кісткових уламків проводиться
попереднє рентгенобстеження (перед
вправленням) і потім - контрольне
рентгенологічне обстеження для
уточнення правильності співставлення
уламків. ОСОБА_8 перед повторним
вправленням після зняття гіпсової
пов'язки мав би призначити
рентгенологічне дослідження
травмованої руки з описом
рентгенолога. Тільки після цього він
мав приймати рішення про тактику
подальшого лікування. В амбулаторній
карті записи рентгенолога про
результати рентгенобстеження ОСОБА_10
відсутні. Прийняте ОСОБА_8 рішення про
повторну репозицію не підтверджено
рентгенологічними і клінічними даними.

3) Діагноз «Стеноз карпального
каналу зліва із посттравматичним
невритом серединного нерву на рівні
зап'ястка та порушення функцій лівої
кисті»…мав би запідозрити і виявити
лікуючий лікар-травматолог ОСОБА_8 під
час лікування і спостереження за
хворою у грудні 2007 р. - січні 2008 р. після
зняття гіпсової пов'язки, при виявленні
ним у хворої симптомів слабкості і
порушенням функцій у лівій кисті.

4) Лікарем-травматологом ОСОБА_8
та членами комісії ЛКК поліклініки не
було зосереджено увагу на розвиток
ускладнення після перенесеного
перелому у хворої ОСОБА_10 - защемлення
серединного нерва у кістково-м'язовому
карпальному каналі.

5) В цей період медичними
працівниками К4МПЛ не проведено
рентгенологічний контроль, не
призначено жодної консультації
невролога або нейрохірурга для
об'єктивного неврологічного
обстеження стану периферійних нервів
лівої руки, а також ЕМГ з метою
дослідження функціональних розладів
нервів на кисті та пальцях руки.

6) Крім того, необхідно було
провести консулярний огляд з
залученням вузьких спеціалістів -
ендокринолога, невролога, судинного
хірурга, терапевта, так як ОСОБА_10
хворіє прогресуючим цукровим діабетом
і за останні роки у неї розвинулась
тяжка форма цього захворювання з
ускладненням: діабетична
полінейропатія рук та ніг.

7) Не виключено, що після
консультації хворої вказаними
спеціалістами та своєчасної
діагностики (у грудні 2007 р. - січні 2008 р.)
неврологічного ускладнення хворій
ОСОБА_10, у більш ранній період часу,
було б скореговано медикаментозне,
фізіотерапевтичне лікування і
визначені покази до оперативного
втручання. Не виключено, що такі дії
лікаря могли б попередити або зменшити
патологічні наслідки.

8) Не виключено, що у випадку
проведення вказаних дій, хвора
своєчасно була би скерована на
стаціонарне лікування. Проте, в
медичній карті амбулаторної хворої,
лікуючий лікар ОСОБА_8 02.02.2008 р. зробив
запис, що хвора працездатна,
рекомендував їй приступити до роботи і
закрив лікарняний лист.

9) Направлення в нейрохірургічне
відділення К4МПЛ не надавала. Хвора
самостійно звернулась за медичною
допомогою 04.02.2008 р. до КМКЛШМД, де і було
вперше встановлено діагноз лівобічний
карпальний стеноз, післятравматична
невропатія серединного нерва на рівні
зап'ястка та порушення функції лівої
кисті.

10) У хворої були наявні покази для
госпіталізації в спеціалізоване
травматологічне відділення для
проведення стаціонарного лікування.

11) При лікуванні переломів
антибіотики призначаються в окремих
випадках з метою попередження
інфікування гематом та травмованих
тканин у місцях перелому. В даному
випадку лікар ОСОБА_8 в своїх записах не
обґрунтовує необхідність призначення
антибіотиків хворій ОСОБА_10

При цьому судова колегія враховує
те, що суд надав вірну оцінку
поясненням в судовому засіданні
свідків та експертів щодо вини
Комунальної 4-а міської поліклініки м.
Львова в заподіянні шкоди позивачу.

При таких обставинах суд прийшов до
висновку, що відповідач - Комунальна 4-а
міська поліклініка м. Львова - повинна
відшкодувати завдану позивачу майнову
та частково моральну шкоду.

Посилання апелянта - Комунальної 4-а
міської поліклініки м. Львова на те, що
мав місце упереджений характер
розгляду справи, так як суддя
Бучківська В.Л. та представник позивача
- ОСОБА_13 працюють на кафедрі медичного
права Львівського національного
медичного університету імені Данила
Галицького, судова колегія не приймає
до уваги, оскільки встановлено, що
позовна заява подана 26.01.20009 року, а з 16
вересня 2013 року адвокат ОСОБА_13
розірвала з позивачкою договір про
надання правової допомоги. В той же час
ОСОБА_13 та суддя Бучківська В.Л. почали
працювати разом на вказаній кафедрі
тільки з вересня 2013 року.

Судова колегія враховує при
цьому і те, що представники Стрийської
центральної районної лікарні та
Моршинської міської лікарні при
вирішенні заяви Комунальної 4-а міської
поліклініки м. Львова про відвід судді
Бучківської В.Л. в судовому засіданні 23
грудня 2013 року заперечували
задоволення такої заяви.

Суд вказав, що, визначаючи розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди, виходить із вимог ст.ст. 23,1167 ЦК
України 2004 року, та роз'яснень, що
викладені в п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду № 4 від 31 березня 1995
року "Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" та визначає суму відшкодування,
яка відповідає засадам розумності,
виваженості та справедливості, з
врахуванням обставини при яких було
спричинено моральну шкоду позивачу,
ступінь вини відповідачів, характер та
обсяг фізичних, душевних, психічних
страждань позивача, висновку №719
амбулаторної судово-психологічної
експертизи від 24.09.2013 р. та вважав за
необхідне стягнути з Комунальної 4-ї
міської поліклініки м. Львова в користь
ОСОБА_10 25 000 грн. на відшкодування
моральної шкоди, заподіяної неналежним
наданням медичної допомоги, та вказав,
що це що відповідає вимогам розумності
та справедливості і за даних
конкретних обставин не може вважатися
явно завищеною чи надмірною.

В апеляційній скарзі Комунальна
4-ї міська поліклініка м. Львова
посилається на те, що судом не
враховано, що в п.14 висновку експерта №
30 від 19.06.2013 року вказано, що розвиток
карпального стенозу у гр.-ки ОСОБА_10
зумовлений сумацією механічних
(перелом променевої кістки) та обмінних
факторів. Пусковим моментом для
виникнення вказаного ускладнення була
травма руки з переломом променевої
кістки у 2007р.(Т.2, а.с.196 зв.)

При подачі позову 26.09.2009 року
позивач не вказувала Комунальної 4-ї
міської поліклініки м. Львова
відповідачем і така притягнута до
участі в справі пізніше, а тому в
апеляційній скарзі Комунальна 4-ї
міська поліклініка м. Львова
посилається на те, що в позивача не було
претензій до лікування лікарем ОСОБА_8

Судова колегія вважає, що ці
посилання слід частково врахувати.

При визначенні ступеня вини
Комунальної 4-ї міської поліклініки м.
Львова та розміру моральної шкоди
судова колегія враховує те, що позивач
не подавала позов до санаторію
«Світанок» (м. Моршин), на території
якого 19.11.2007 року внаслідок падіння
отримала перелом руки.

Судова колегія прийшла до
висновку, що в позовних вимогах до
Моршинської міської лікарні
Львівської області та Стрийської
центральної районної лікарні
Львівської області щодо заподіяння
позивачці шкоди слід відмовити, а тому
ступінь вини Комунальної 4-ї міської
поліклініки м. Львова у заподіянні
моральної шкоди позивачці слід
враховувати лише в частині вимог до
щодо неї, а решту частину моральної
шкоди щодо вини Стрийської
центральної районної лікарні
Львівської області на суму 15000 грн.
моральної шкоди та з Моршинської
міської лікарні Львівської області -
20000 грн. моральної шкоди слід вважати не
доведеною.

Тому судова колегія прийшла до
висновку, що з врахуванням цих обставин
та вищезазначеного у висновку експерта
№ 30 від 19.06.2013 року слід зменшити
ступінь вини Комунальної 4-ї міської
поліклініки м. Львова у заподіянні
моральної шкоди позивачці.

В той же час посилання апелянта -
Комунальної 4-ї міської поліклініки м.
Львова на те, що експертом ОСОБА_16 при
проведенні вивчення матеріалів справи
та експериментально-психологічному
дослідженні, які відбувались в термін з
24.09.13 року по 06.11.13 року практично не
враховано тривалі хронічні
захворювання ОСОБА_10 і це факт свідчить
про неповноту, необґрунтованість та
необ'єктивність висновку експерта,
судова колегія не приймає до уваги,
оскільки при наявності хронічних
захворювань у позивачки її моральні
страждання від неправомірних дій при
лікуванні в Комунальній 4-а міській
поліклініці м. Львова були значно
більші, ніж могли бути в іншої особи,
яка не мала б таких захворювань.

В засіданні судової колегії самі
представники Комунальної 4-а міської
поліклініки м. Львова пояснили, що
ОСОБА_10 перебільшує страждання та має
агравацію.

Судова колегія вважає, що цими
поясненнями ще раз стверджено те, що
будучи вразливою особою, позивачка
глибоко страждає від того, що по стану
на сьогоднішній день в неї не
поновились всі функції травмованої
руки.

Хоча апелянт вказує, що судом
безпідставно відхилено його
клопотання щодо призначення
експертизи по справі, однак в
апеляційній скарзі та в судових
засіданнях судової колегії
представники Комунальної 4-а міської
поліклініки м. Львова не заявили
клопотання щодо призначення
експертизи, а тому немає підстав
сумніватись щодо достовірності
висновків вказаних вище експертиз.

Тому рішення суду в частині
стягнення з Комунальної 4-ї міської
поліклініки м. Львова в користь ОСОБА_10
моральної шкоди, заподіяної неналежним
наданням медичної допомоги слід
скасувати та ухвалити нове рішення.

Визначаючи розмір моральної
шкоди, судова колегія враховує те, що
предметом позову є тільки
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної неналежним наданням
медичної допомоги, а тому не слід брати
до уваги посилання позивача на те, що
вона хворіє прогресуючим цукровим
діабетом і за останні роки у неї
розвинулась тяжка форма цього
захворювання з ускладненням:
діабетична полінейропатія рук та ніг.
Причинового зв'язку між діями
відповідача - Комунальної 4-ї міської
поліклініки м. Львова та лікуванням
позивача від цукрового діабету не
встановлено.

При цьому судова колегія враховує те,
що суд вірно не взяв до уваги посилання
позивача на виявлений у неї струс
головного мозку, оскільки такий
діагноз не був підтверджений жодними
доказами та не знайшов свого
підтвердження у судовому засіданні.

Тому слід стягнути з Комунальної
4-ї міської поліклініки м. Львова в
користь ОСОБА_10 15 000 (п'ятнадцять тисяч)
грн. на відшкодування моральної шкоди,
заподіяної неналежним наданням
медичної допомоги.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_10 про відшкодування моральної
шкоди слід відмовити.

Суд вказав, що визначаючи розмір
майнової шкоди, що підлягає стягненню з
відповідача - Комунальної 4-ї міської
поліклініки м. Львова на користь
позивача, виходить з належних та
допустимих доказів на підтвердження
заподіяної шкоди - понесених позивачем
витрат на придбання необхідних
медикаментів та витрати, пов'язані з
санаторно-курортним лікуванням, які
містяться у матеріалах справи. А
відтак, бере до уваги фіскальні чеки, що
стосується понесених витрат за
наслідками отриманої травми (Т.1 а.с.18-22,
Т.2 а.с.212-243).

Апелянт Комунальна 4-ї міська
поліклініка м. Львова вказує, що
частина фіскальних чеків не стосується
придбання лікувальних засобів по
вказаному позивачем діагнозу.

Судова колегія прийшла до
висновку, що ці посилання заслуговують
на увагу, оскільки частину фіскальних
чеків позивач не подала при подачі
позову, а представила їх пізніше. Так
при подачі позовної заяви 26.01.2009 року
позивач просила стягнути 2521 грн. 30 коп.
на відшкодування майнової шкоди,
заподіяної неналежним наданням
медичної допомоги та подала фіскальні
чеки (Т.1 а.с.18-22).

Позивачем не доведено, що витрати
на лікування в період після подачі
позову понесені внаслідок неналежного
надання медичної допомоги Комунальною
4-ї міською поліклініки м. Львова (Т.2
а.с.212-243).

Тому рішення суду в частині
стягнення з Комунальної 4-ї міської
поліклініки м. Львова в користь ОСОБА_10
майнової шкоди слід скасувати та
ухвалити нове рішення.

Слід стягнути з Комунальної 4-ї
міської поліклініки м. Львова в користь
ОСОБА_10 2521 ( дві тисячі п'ятьсот
двадцять одну) грн. 30 коп. на
відшкодування майнової шкоди,
заподіяної неналежним наданням
медичної допомоги.

При вирішенні питання щодо
відшкодування витрат на правову
допомогу суд вказав, що правову
допомогу при розгляді цивільної справи
в суді позивачу надавала адвокат
ОСОБА_13 (Свідоцтво про заняття
адвокатською діяльністю НОМЕР_1, видане
19.07.2006 р. Львівською
кваліфікаційно-дисциплінарною
комісією адвокатури) на підставі
договору про надання юридичних послуг
від 14 травня 2008 р., вартість надання
правової допомоги, згідно з договором
становить 2 000 грн. Враховуючи
тривалість розгляду справи, складність
її характеру, розгляд справи новим
складом суду, було укладено новий
договір - Договір про надання правової
допомоги від 27 серпня 2012 р. з оплатою
гонорару в сумі 3 000 грн.

Судом належно обгрунтовано розмір
витрат на правову допомогу відповідно
до вимог Закону України «Про граничний
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних та
адміністративних справах» від 20.12.2011
року.

Апелянт - Комунальна 4-у міська
поліклініка м. Львова вказує, що
позивач не доказала суду, що фактично
грошові кошти від неї були прийняті
фізичною особою - підприємцем
адвокатом ОСОБА_13 у власність в якості
оплати за правову допомогу, оскільки
чим тоді пояснити, що суду була
представлена лише частина фінансових
документів про це (а саме: прибуткові
касові ордери), а не всі фінансові
документи.

Судова колегія прийшла до
висновку, що ці посилання є
безпідставні, оскільки встановлено, що
представлені суду фінансові документи
відповідають вимогам чинного
законодавства та жодними доказами не
спростовані.

До того ж сам апелянт вказує, що
він їх не оспорює, а лише заперечує
поступлення коштів до адвоката.

Суд задовольняючи позов щодо всіх
відповідачів, стягнув суму витрат на
правову допомогу з трьох відповідачів.
Оскільки рішення суду частково
скасовано щодо Моршинської міської
лікарні та Стрийської центральної
районної лікарні, тому відповідно
витрати на правову допомогу слід
покласти на Комунальну 4-у міську
поліклініку м. Львова.

Встановлено, що підставою для
постановлення окремої ухвали суд
вказав виявлені порушення закону і
встановлення причин та умов, що сприяли
вчиненню порушення. Так суд посилався
на порушення лікарем ОСОБА_8 наказу МОЗ
України «Про затвердження Положення
про експертизу тимчасової
непрацездатності» № 189 від 09.04.2008 року.

Крім того суд посилався на
обставини, які вказав у рішенні суду.

В той же час апелянти вказують, що
при прийнятті рішення та окремої
ухвали суд не взяв до уваги, що вказані
події були у 2007 році та на початку 2008
року, а вищевказаний наказ набрав
законної сили у липні 2008 року.

В апеляційній скарзі Комунальної
4-ї міської поліклініки м. Львова також
зазначено, що при цьому судом не взято
до уваги акт позапланової перевірки
додержання апелянтом ліцензійних умов
провадження господарської діяльності
з медичної практики, складений
посадовими особами Міністерства
охорони здоров'я України. Ця перевірка
була проведена в період з 12 по 16 серпня
2013 року згідно наказу Міністерства
охорони здоров'я України від 12 серпня
2013 року № 185-Адм на підставі
відповідного звернення адвоката
ОСОБА_13 За результатами перевірки
встановлено, що порушення ліцензійних
умов, виявлені під час проведення
позапланової перевірки, не вплинули на
перебіг захворювання та тактику
лікування ОСОБА_10

Судова колегія вважає, що ці
посилання заслуговують на увагу,
оскільки є належно обгрунтованими, а
тому не було підстав для постановлення
окремої ухвали.

Тому апеляційну скаргу
Комунальної 4-ї міської поліклініки м.
Львова на окрему ухвалу суду слід
задовольнити та окрему ухвалу суду
слід скасувати.

Інші доводи апеляційної скарги
Комунальної 4-ї міської поліклініки м.
Львова висноків суду не спростовують.

Таким чином рішення та окрему ухвалу
суду слід скасувати і постановити нове
рішення, яким позов задовольнити
частково.

Керуючись п.2 ч.1, п.2 ч.2 ст.307, п. 2-4 ч.1
ст. 309, п.4 ч.1 ст.311, п.6 ч.1, ч.2 ст. 314, ст.315,
ст. 316 ст.317 ЦПК України, колегія
суддів,-

вирішила:

Апеляційні скарги Моршинської міської
лікарні Львівської області та
Стрийської центральної районної
лікарні Львівської області
задовольнити.

Рішення суду в частині стягнення з
Стрийської центральної районної
лікарні Львівської області в користь
ОСОБА_10 8 000 (вісім тисяч) грн. на
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної неналежним наданням
медичної допомоги скасувати та
ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_10 до Стрийської
центральної районної лікарні
Львівської області про відшкодування
моральної шкоди, заподіяної неналежним
наданням медичної допомоги - відмовити.

Рішення суду в частині стягнення з
Моршинської міської лікарні
Львівської області в користь ОСОБА_10 12
000 (дванадцять тисяч) грн. на
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної неналежним наданням
медичної допомоги скасувати та
ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_10 до Моршинської
міської лікарні Львівської області про
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної неналежним наданням
медичної допомоги - відмовити.

Апеляційну скаргу Комунальної 4-ї
міської поліклініки м. Львова на
рішення суду задовольнити частково.

Рішення суду в частині стягнення з
Комунальної 4-ї міської поліклініки м.
Львова в користь ОСОБА_10 майнової шкоди
та моральної шкоди, заподіяної
неналежним наданням медичної допомоги
скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з Комунальної 4-ї міської
поліклініки м. Львова в користь ОСОБА_10
2521 ( дві тисячі п'ятьсот двадцять одну)
грн. 30 коп. на відшкодування майнової
шкоди, заподіяної неналежним наданням
медичної допомоги.

Стягнути з Комунальної 4-ї міської
поліклініки м. Львова в користь ОСОБА_10
15 000 (п'ятнадцять тисяч) грн. на
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної неналежним наданням
медичної допомоги.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_10 про відшкодування майнової та
моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з Комунальної 4-ї міської
поліклініки м. Львова в користь ОСОБА_10
5000 ( п'ять тисяч) грн. витрат на правову
допомогу.

Апеляційну скаргу Комунальної 4-ї
міської поліклініки м. Львова на окрему
ухвалу суду - задовольнити.

Окрему ухвалу Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 11 січня 2014 року скасувати.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішення законної сили.

Головуючий:
Бермес І.В.

Судді:
Мусіна Т.Г.

Павлишина О.Ф.