Виноградівський районний суд
Закарпатської області
________________________________________________________________________
___________________________
Справа № 299/274/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.02.2014
м.Виноградів

Виноградівський районний суд
Закарпатської області у складі
головуючого судді А.А.Надопта, при
секретарі С.С.Онисько, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду м.Виноградів цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із
позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_1,
у якому просить суд визнати за ним
право власності на житловий будинок з
надвірними будівлями, що перейшло до
нього в порядку спадкування після
смерті батька, на підставі ч.5 ст.376,
ст.ст.1216,1218 ЦК України.

В судове засідання сторони не
з'явилися, будучи належним чином
повідомленими про дату, час та місце
його проведення.

Позивач ОСОБА_1 подав до суду письмову
заяву, у якій просить розглянути справу
без його участі, підтримує позов,
просить задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не
з'явилися, будучи належним чином
своєчасно повідомленими про дату, час
та місце розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 подала до суду заяву,
у якій просить розглянути справу без її
участі, заявила про визнання обставин
та вимог позову.

Відповідач ОСОБА_1 не подавав заяв про
відкладення розгляду справи чи заяв
іншого змісту. Причин неявки суду не
повідомляв. У відповідності до ст.169 ЦПК
України розгляд справи проводиться на
підставі наявних у справі доказів.

Обстеживши матеріали справи та
клопотання сторін, визнаючи в порядку
ст.169 ЦПК України необов'язковим
відібрання особистих пояснень від
учасників процесу, і, враховуючи, що у
справі наявні достатні матеріали про
права і взаємовідносини сторін, суд
вважає за можливе провести розгляд
справи на підставі наявних у ній
матеріалів та доказів і приходить до
висновку, що вимоги є підставними та
підлягають задоволенню, оскільки в
судовому засіданні встановлені ті
обставини на які посилається позивач в
своїй заяві, відповідачами вимоги
позовної заяви визнано повністю, що не
суперечить закону або порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб, тому в
порядку ст.174 ЦПК України визнання ним
заяви прийнято судом, а відтак суд
вважає за можливе справу розглянути у
відсутності сторін на підставі наданих
ними доказів.

Так, оцінка зібраних по справі
доказів має здійснюватися за
правилами, передбаченими ст.212 ЦПК
України з врахуванням положень
ст.ст.57-66 ЦПК України. У відповідності
до вимог ст.ст.10,11,60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень. Суд
розглядає справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до вимог цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Розглянувши цивільну справу у межах
заявлених вимог, на підставі
повідомлених обставин та поданих на їх
підтвердження доказів, дослідивши
подані докази, всебічно та повно
з'ясувавши

фактичні обставини, що необхідні для
прийняття рішення, суд прийшов до
наступного висновку.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року у
с.Черна Виноградівського району помер
батько позивача - ОСОБА_4, останнє місце
проживання якого було АДРЕСА_1.(а.с.5,6 )За
життя ОСОБА_4 залишив заповіт,
посвідчений секретарем Чернянської
сільської ради Виноградівського
району 08.08.2005 року, яким все своє майно
заповів сину ОСОБА_1 - позивачу по
справі. (а.с.10) На день його смерті
відкрилася спадщина, а позивач отримав
право на спадкування за заповітом.
Спадкоємців, що б мали право на
обов'язкову частку, немає.

Встановлено також, що за життя ОСОБА_4
на земельній ділянці із відповідним
цільовим призначенням та відведеній
йому для цієї мети звів житловий
будинок. Земельна ділянка площею 0,46 га,
на якій ОСОБА_4 зведено спірний
житловий будинок (адреса - АДРЕСА_1), як
така, що раніше надана, - була передана
йому у приватну власність для ведення
особистого підсобного господарства,
будівництва та обслуговування жилого
будинку і господарських будівель
Рішенням Чернянської сільської ради
Виноградівського району, десята сесія
22 скликання від 12.09.1997 року.

Таким чином матеріалами справи
встановлено, що земельна ділянка, на
якій зведено спірний житловий будинок,
має відповідне цільове призначення, та
була на підставі рішень органу
місцевого самоврядування відведена
надана для цієї мети ОСОБА_4, а згодом
передана йому у приватну власність.

Так, довідкою, виданою КП
«Виноградівським РБТІ» 12.12.2013 року №747,
підтверджено ті обставини, що
будівництво спірного житлового
будинку є завершеним у 1992 році, а
будинковолодіння зареєстровано у
Погосподарській книзі та рахується за
ОСОБА_4 на підставі довідки , виданої
Чернянською сільською радою за №857 від
08.11.2013 року.

Згідно технічного паспорту на садибний
(індивідуальний) житловий будинок,
розташований по АДРЕСА_1, виготовленого
станом на 07.12.2013 року КП Виноградівське
РБТІ, на земельній ділянці за вказаною
адресою знаходиться завершений
будівництвом житловий будинок літ.А 1992
року побудови - бетонний блок; літня
кухня літ.Б.- саман 1960 року побудови;
сарай літ.В.-цегла; вбиральна
літ.Г-цегла 1970 року побудови; ворота №1
металеві; огорожа №2 металева. Загальна
корисна площа житлового будинку
складає 179,9 кв.м., в тому числі житлова
106,2 кв.м.

Отже, позивач постійно проживав разом
зі спадкодавцем до його смерті (а.с.7).

Отримавши право на спадкування,
прийнявши спадщину, до складу якої
ввійшов завершений будівництвом
житловий будинок, позивач з'ясував, що
оформити спадщину у нотаріальному
порядку він не може, оскільки для
видачі свідоцтва про право на спадщину
за заповітом йому необхідно подати
правовстановлюючий документ на
будинок та Витяг із реєстру речових
прав на майно. Проте, подані докази
свідчать про те, що спадкодавець ОСОБА_4
не виготовив правовстановлюючого
документу на житловий будинок, та
розпочав і до 1992 року завершив
будівництво, не отримавши дозволу на
зведення будинку.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від
1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" права на нерухоме майно, які
підлягають державній реєстрації
відповідно до цього Закону, виникають з
моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного
Закону права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Роз'яснення щодо розгляду судових
справ з приводу спадкування об'єктів
нерухомого майна, що мають ознаки
самочинного будівництва, містяться,
зокрема, у Листі ВССУ від 16.05.2013 №
24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування».

Відповідно до п.3.2. Листа, право
власності на об'єкти самочинного
будівництва може бути визнано за
спадкоємцем, що має право вимагати
визнання такого права, виключно за
умови наявності документів про право
власності на землю або про право
користування земельною ділянкою, що
видані на ім'я спадкодавця або
спадкоємця, та актів введення будівлі в

експлуатацію, якщо їх наявність
необхідна відповідно до вимог
законодавства, чинного на час
завершення будівництва.

При цьому, суд враховує, що відповідно
до частини першої статті 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи. Крім того,
згідно з частиною першою та частиною
другою ст.5 ЦК України акти цивільного
законодавства регулюють відносини, які
виникли з дня набрання ними чинності.

Так, 5 серпня 1992 року вперше на
законодавчому рівні було встановлено
порядок та умови прийняття в
експлуатацію об'єктів будівництва
постановою Кабінету Міністрів України
від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів державного
замовлення" (втратила чинність). Тобто
до 5 серпня 1992 року не передбачалась
процедура введення приватних житлових
будинків в експлуатацію при оформленні
права власності.

З аналізу положень Конституції України
та Цивільного кодексу України
вбачається, що не потребує введення в
експлуатацію приватних житлових
будинків, збудованих до 5 серпня 1992
року, при набутті права власності на
такі об'єкти. (Лист, Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо
прийняття в експлуатацію об'єктів,
закінчених будівництвом до 5 серпня 1992
року").

Документом, який засвідчує
відповідність закінчених будівництвом
до 5 серпня 1992 року індивідуальних
(садибних) житлових будинків, садових,
дачних будинків, господарських
(присадибних) будівель і споруд,
прибудов до них, які не підлягають
прийняттю в експлуатацію, вимогам
законодавства, будівельних норм,
державних стандартів і правил, зокрема
для потреб державної реєстрації прав
власності на нерухоме майно, є
технічний паспорт, складений за
результатами технічної
інвентаризації. (Лист, Державної
архітектурно-будівельної інспекція
України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо
порядку прийняття в експлуатацію
самовільно побудованого садового
будинку і розмірів штрафів").

Якщо право звернутися з вимогою про
визнання права власності на об'єкти
самочинного будівництва відповідно до
чинного законодавства (частини 3,5 ст.376
ЦК) належало спадкодавцеві, воно також
належить спадкоємцеві, який прийняв
спадщину.

Право вимагати визнання права
власності на самочинно збудоване майно
відповідно до частин 3, 5 ст. 376 ЦК є
суб'єктивним цивільним правом, яке
переходить у порядку спадкування
відповідно до норм ст.ст.1216, 1218 ЦК.
Відповідно до положень книги шостої ЦК
України, спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від померлої
фізичної особи (спадкодавця) до інших
осіб (спадкоємців). Спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом.

Так, відповідно до ч.5 ст.376 ЦК України,
на вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудоване на ній, якщо це
не порушує права інших осіб.

Враховуючи наведене вище, на підставі
поданих доказів суд встановив, що до
складу спадщини, що відкрилася на день
смерті ОСОБА_4, ввійшло право вимагати
визнання в судовому порядку права
власності на самочинно збудоване майно
відповідно до частини 5 ст. 376 ЦК
України, а саме: житловий будинок із
загальною корисною площею 55,1 кв.м., в
тому числі житловою площею 44,3 кв.м., з
надвірними будівлями та спорудами
(літня кухня, літера «Б»; сарай, літера
«В»; навіс, літера «Г»; сарай, літера
«Д»; вбиральня, літера «Е»; сарай,
літера «Ж»; тротуар, ворота, огорожа),
розташований в АДРЕСА_2.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець,
який постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї. Відтак, позивач ОСОБА_1 є єдиним
спадкоємцем за заповітом до усіх
майнових прав та обов'язків ОСОБА_4,
вважається таким, що прийняв спадщину
за заповітом.

Отже, розглянувши цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 у межах заявлених вимог
та на підставі поданих доказів, суд
прийшов до переконання, що позов слід
задовольнити.

Відповідно до вимог ст.ст.376,1216,1218 ЦК
України та керуючись ст.ст.10 п.3,11 п.1,60
п.1,88,212-213,215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання права власності - задоволити
повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на житловий будинок із
загальною корисною площею 179,9 кв.м., в
тому числі житловою площею 106,2 кв.м., з
надвірними будівлями (літня кухня
літ.Б.- саман 1960 року побудови; сарай
літ.В.-цегла; вбиральня літ.Г-цегла 1970
року побудови; ворота №1 металеві;
огорожа №2 металева), розташований в
АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Закарпатської області через
Виноградівський районний суд. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

ГоловуючийА. А. Надопта