Номер провадження 22-ц/775/1045/2014
Головуючий у 1 інстанції: Алтухова О.С.
Доповідач: Тимченко О.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді:
Жданової В.С.,

суддів:
Принцевської В.П., Тимченко О.О.,

при секретарі:
Щербюк Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на ухвалу
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 05 листопада 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, про стягнення боргу за
договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 05 листопада 2013 року
частково задоволено заяву позивача
ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Накладено арешт на житловий будинок,
котрий знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
що належить на праві власності ОСОБА_1,
РНОКПП НОМЕР_1.

З вказаною ухвалою не погодилась
відповідач ОСОБА_1 та принесла
апеляційну скаргу, в якій ставить
питання про скасування ухвали та
постановлення нової про відмову у
задоволенні заяви про забезпечення
позову з тих підстав, що суд першої
інстанції в порушення ст.153 ЦПК України
не переконався в тому, що є підстави
для забезпечення позову, оскільки
позивачем не надано суду доказів про
подальшу неможливості виконання
рішення суду.

Позивачка та її представник в судове
засідання не з'явились, про час та місце
розгляду справи повідомлялись
належним чином, від них надійшла заява
про розгляд справи за їх відсутності (
а.с.22).

Представник відповідачки в судовому
засіданні доводи апеляційної скарги
підтримав та просив їх задовольнити.

Апеляційний суд вважає за можливе
розглядати справу у відсутності
позивачки та її представника, оскільки
відповідно до вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК
України неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
сторін та їх представників, дослідивши
матеріали цивільної справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 15 постанови Пленум
Верховного Суду України від 24.10.2008 року
№ 12 «Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку» у разі якщо апеляційна скарга
подана на рішення щодо частини
вирішених вимог, суд апеляційної
інстанції відповідно до принципу
диспозитивності не має права робити
висновків щодо неоскарженої частини ні
в мотивувальній, ні в резолютивній
частині судового рішення, а в описовій
частині повинен зазначити, в якій
частині вимог судове рішення не
оскаржується.

Ухвала судді в частині відмови у
накладені арешту на земельну ділянку
та розрахункові депозитні рахунки
відкриті сторонами не оскаржувалось,
тому апеляційним судом не ревізувалось

Перевіряючи справу в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, апеляційний
суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається із матеріалів справи, що 25
жовтня 2013 року ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про
стягнення боргу за договором позики та
суму неустойки, посилаючись на
неналежне виконання позичальником
взятих на себе зобов'язань про
повернення грошових коштів за
договором позики, який був оформлений
розпискою.

Разом із позовом ОСОБА_2 звернулося до
суду із заявою про забезпечення позову
шляхом накладення арешту: на земельну
ділянку, що належить ОСОБА_1 на праві
власності, яка розташована в АДРЕСА_1;
на домоволодіння, що належить ОСОБА_1 на
праві власності, яке розташоване в
АДРЕСА_1; на розрахункові, депозитні
рахунки відкриті на ім'я ОСОБА_1 в
будь-якій фінансовій установі, банку в
межах суми 232 588 грн. (а.с. 1-2).

Задовольняючи частково заяву про
забезпечення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що вимоги
позивача про забезпечення позову
шляхом накладення арешту на
домоволодіння ґрунтуються на законі і
заявником надані всі необхідні дані,
перелічені у ст. 151 ЦПК Україну для
накладанням арешту на майно ОСОБА_1, а
неприйняття заходів щодо забезпечення
даного позову може ускладнити чи
зробити неможливим подальше виконання
рішення суду.

Такий висновок суду є правильним і
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України суд
за заявою осіб, які беруть участь в
справі, може вжити передбачені цим
Кодексом заходи забезпечення позову.

Згідно із ч.1 ст.152 ЦПК України позов
забезпечується накладанням арешту на
майно або грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб.

В силу ч.3 ст.152 ЦПК України забезпечення
позову допускається на будь-якій
стадії розгляду справи, якщо невжиття
заходів забезпечення може утруднити чи
зробити неможливим конання рішення
суду.

Згідно із п.4 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
від 22 грудня 2006 року №9, розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Як передбачено п.7 вказаної постанови
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи.
Питання про забезпечення позову
вирішує суддя одноособово або суд у
судовому засіданні (залежно від стадії
розгляду справи) в день надходження
заяви.

При розгляді заяви судом першої
інстанції враховано, що позивачем до
відповідача заявлені вимоги про
стягнення суму заборгованості за
договором позики у розмірі 217 328 грн. та
суму неустойки у розмірі 15 260 грн. 02 коп.
Відповідач ухиляється від виконання
своїх обов'язків за договором позики у
визначений строк. Крім того, судом
враховано, що саме ОСОБА_1 є власником
будинку АДРЕСА_1

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на нерухоме майно, що належить
на праві приватної власності ОСОБА_1, а
саме на домоволодіння АДРЕСА_1

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Згідно із вимогами п.1 ч.1 ст.312 ЦПК
України розглянувши скаргу на ухвалу
суду першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

За таких підстав апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а ухвала суду
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.307, 312, 315 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Ворошиловського районного суду
м. Донецька від 05 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Судді: