№ справи:101/88/13-ц Головуючий суду першої
інстанції:Гордєйчик Т.Ф. №
провадження:22-ц/190/877/14Доповідач суду
апеляційної інстанції:Новіков Р. В.
________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2014 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого судді:Новікова Р.В.
суддів:Кузнєцової О.О., М’ясоєдової Т.М.
при секретарі:Таранець О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Сімферополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
визнання заповіту недійсним та
визнання діючим іншого, за апеляційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення
Алуштинського міського суду
Автономної Республіки Крим від 02
грудня 2013 р., -

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішенням у позові
відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться
питання про скасування рішення суду і
ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог у зв'язку з
порушенням судом норм матеріального і
процесуального законів.

Апелянт посилається на
невідповідність висновків суду
обставинам справи і, зокрема, зазначає,
що заповіт 29.10.2012 р. складено ОСОБА_8 під
тиском відповідача, в той час, як вона
внаслідок психічної хвороби не
усвідомлювала значення своїх дій.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, їх представників та експерта,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів
справи, 20.12.2010 р. ОСОБА_8 склала заповіт,
посвідчений та зареєстрований
приватним нотаріусом
Сімферопольського міського
нотаріального округу Автономної
Республіки Крим ОСОБА_9 у реєстрі № 787,
яким усе своє майно заповіла позивачці
(т. 1 л.с. 15).

29.10.2012 р. ОСОБА_8 склала інший
заповіт, призначивши спадкоємцем свого
сина, відповідача у справі, якому після
її смерті залишалося усе її майно,
рухоме і нерухоме.

Цей заповіт посвідчено приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_10 і
зареєстровано у реєстрі за № 232 (т. 1 л.с.
39).

Відповідно до свідоцтва про
смерть ОСОБА_8 померла 19.11.2012 р. (т. 1 л.с.
13).

Згідно з вимогами частин 1, 2
статті 1254 ЦК України заповідач має
право у будь-який час скасувати
заповіт. Заповідач має право у
будь-який час скласти новий заповіт.
Заповіт, який було складено пізніше,
скасовує попередній заповіт повністю
або у тій частині, в якій він йому
суперечить.

Відповідно до положень частини 2
статті 1257 ЦК України за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції виходив із
необґрунтованості доводів апелянта
про неможливість усвідомлення
спадкодавцем значення своїх дій під
час складання заповіту на користь
відповідача та невідповідності цих
доводів наявним доказам у справі.

Вказані висновки суду є правильними,
оскільки відповідають матеріалам
справи, фактичним обставинам і
положенням закону.

Так, за дослідженнями експертів,
які проводили посмертну
судово-психіатричну експертизу (акт №
789 від 25.10.2013 р.), ОСОБА_8 до складання
оспорюваного заповіту, у період з 24.09.2012
р. по 12.10.2012 р., знаходилася під наглядом
лікарів 7 міської клінічної лікарні
міста Сімферополя, якими не описано
тяжкого психічного розладу померлої;
рівень порушення психічних процесів не
перевищував рівня астеноневротичного
симптомокомплекса, що не відноситься
до тяжких психічних розладів; не
описано тяжкого психічного розладу
померлої і після вчинення правочину.

Вказаним експертним висновком
встановлено, що ОСОБА_8 будь-яким
психічним захворюванням (тяжким
психічним розладом) на момент
складання заповіту від 29.10.2012 р. не
страждала. На період складання
оспорюваного заповіту у неї виявлялися
органічні емоційно-лабільні
(астенічні) розлади внаслідок судинних
захворювань головного мозку, які не
перешкоджали їй усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними (т. 1
об. л.с. 192).

Висновки експертів відповідають
матеріалам справи і не викликають
сумнівів щодо їх правильності,
оскільки ґрунтуються на даних медичних
документів, в яких стан здоров?я
спадкодавця фіксувався спеціалістами
в галузі медицини.

Все інше може враховуватися лише
опосередковано, через оцінку
відповідності з об'єктивними фактами,
встановленими спеціалістами і
зафіксованими у медичних документах.

У свою чергу, вказані експертні
висновки узгоджуються, зокрема, з
поясненнями в суді першої інстанції
невропатолога 7-ї міської лікарні
Гуріної Л.О., яка пояснила, що нею була
запропонована консультація
нейропсихолога, за життєвими
показаннями не малося потреби в
консультації психіатра; свідків
ОСОБА_12, ОСОБА_13 щодо адекватності дій і
поведінки спадкодавця під час
складання заповіту, аналогічних
пояснень ОСОБА_10: приватного нотаріуса,
якою посвідчено заповіт, щодо
усвідомлення своїх дій спадкодавцем (т.
1 л.с. 101-108).

Всі зазначені свідки не
підтвердили наявність підстав,
визначених статтею 225 ЦК.

Тому сукупність вказаних доказів,
наявних у справі, свідчить про
відсутність обставин щодо фактичної
недієздатності спадкодавця на момент
укладення нею заповіту.

Всіма зазначеними доказами
спростовуються доводи позивачки щодо
відсутності вільного волевиявлення
спадкодавця під час укладення заповіту
на користь відповідача.

При цьому суд обґрунтовано врахував
положення процесуального закону:
статті 212 ЦПК щодо оцінки наявних у
справі доказів, жоден із яких не має для
суду наперед встановленого значення та
внутрішнього переконання суду на
підґрунті їх всебічного, повного,
об'єктивного та безпосереднього
дослідження, виходячи при ухваленні
рішення не лише із наявності висновків
зазначеної експертизи, а беручи до
уваги, як зазначалося, і пояснення
нотаріуса, яка посвідчувала правочин
та вищевказаних свідків, і враховуючи
при цьому відсутність жодного доказу
на підтвердження вимог позивачки, а
тому й відсутність у неї порушеного
права.

Суд обґрунтовано не погодився з
поясненнями свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15 та
інших, на яких посилалася позивачка,
зважаючи на їх суб'єктивність і
невідповідність даним медичної
документації.

Слід взяти до уваги і правові
приписи, викладені у статті 3 Закону
України «Про психіатричну допомогу»,
відповідно до яких кожна особа
вважається такою, яка не має психічного
розладу, доки наявність такого розладу
не буде встановлено на підставах та в
порядку, передбачених цим Законом та
іншими законами України.

Зважаючи на все наведене,
правильною є і оцінка судом висновків
судово-психіатричної експертизи, а
доводи апелянта про необґрунтованість
цих висновків є недоведеними.

До того ж, за змістом статті 225 ЦК її
застосування взагалі можливе лише за
наявності абсолютної (а не навіть і
часткової) невідповідності волі особи,
яка вчинює правочин, тій її волі, яка
мала б бути за відсутності відповідних
захворювань та психічного стану.

Приписами статті 60 Цивільного
процесуального кодексу України
встановлені загальні правила
розподілу обов'язків по доказуванню
між сторонами, відповідно до яких кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, що встановлені статтею 61
ЦПК.

Але, всупереч вимогам цієї норми
процесуального закону, позивачка не
надала доказів, які мали б спростувати
висновки, викладені в рішенні суду
першої інстанції.

Лист т.з. «ініціативної групи», який
спростовує позивачка, взагалі не
міститься в мотивувальній частині
експертних висновків і зазначений лише
у описовій частині досліджень серед
усіх наявних матеріалів справи, а тому
доводи позивачки та її представника
щодо покладення цього листа в основу
експертних висновків є також
необґрунтованими.

Беручи до уваги все вищезазначене,
колегія суддів дійшла висновку, що
рішення суду першої інстанції ухвалено
з дотриманням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду і не свідчать про
неправильність рішення суду, а тому
відхиляє апеляційну скаргу.

На підставі викладеного і керуючись
статтями 303, 307, 308, 314, 315, 325, 327 Цивільного
процесуального кодексу України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Алуштинського міського
суду Автономної Республіки Крим від 02
грудня 2013 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів.

Судді:

Кузнєцова О.О.
М’ясоєдова Т.М. Новіков Р.В.