АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1016/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 45 Мельник І. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
Скіць М. І. УХВАЛА
09 квітня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоСкіць М. І. суддівОхріменко
Н. І. , Захарова А. Ф. при секретаріЯремич
В.І. з участю адвокатів
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_8 на рішення Соснівського
районного суду м.Черкаси від 6 березня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_8 до
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, третя особа
Черкаська міська рада про встановлення
порядку користування земельної
в с т а н о в и л а :
В червні 2012 року ОСОБА_8 звернувся до
суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що він є власником 2/5
частин житлового будинку з відповідною
частиною надвірних споруд, що
знаходиться на АДРЕСА_1,
розташованого на земельній ділянці 600
кв.м. відповідно договору
купівлі-продажу частини житлового
будинку від 17 липня 2002 року.
Інших 35 частин домоволодіння
належить співвласникам ОСОБА_9 та
ОСОБА_12, останній фактично володіє
частиною домоволодіння після смерті
його матері ОСОБА_13
У 2011 році він вирішив виділити частину
земельної ділянки із спільного
користування у власне володіння з
подальшою її приватизацією.
При проведенні обміру земельної
ділянки за вище вказаною адресою, ТОВ
„Геоземпроект" виготовив план
розподілу земельної ділянки,
відповідно до якого виявилось, що
загальна площа земельної ділянки
спільного домоволодіння складає 584
кв.м., з них у його користування повинно
було виділено 234 кв.м., замість 140 кв.м.,
якими він на даний час користується.
Оскільки на сьогодні в його
користуванні знаходиться земельна
ділянка меншою площею, ніж має
належати відповідно до частки
домоволодіння, він змушений звернутися
до суду за захистом порушеного права.
Просив суд визначити порядок
користування земельною ділянкою
відповідно до розміру частки кожного з
Рішенням Соснівського районного суду
м.Черкаси від 6 березня 2014 року позов
задоволено частково.

Встановлено порядок користування
земельною ділянкою площею 584 кв.м. по
АДРЕСА_1 по фактичному користуванню,
виділивши у користування ОСОБА_8
земельну ділянку площею 140 кв.м., ОСОБА_9
земельну ділянку площею 144 кв.м., ОСОБА_10
та ОСОБА_11 земельну ділянку площею 300
кв.м.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8,
посилаючись на порушення норм
матеріального права, просить рішення
змінити і встановити порядок
користування земельною ділянкою між
співвласниками за адресою по пров.
Можайського/Воровського 10/13 за
варіантом №1 судової будівельно -
технічної експертизи, виділивши у його
користування земельну ділянку площею
159 кв.м., ОСОБА_9 163 кв.м. ОСОБА_10 та ОСОБА_11
земельну ділянку площею 268 кв.м. або за
варіантом №2 виділивши у його
користування земельну ділянку площею
153 кв. м., ОСОБА_9 163 кв.м., а ОСОБА_10 та
ОСОБА_11 земельну ділянку площею 268 кв.м.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог
заявлених в суді першої інстанції
приходить до висновку про відхилення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
першої інстанції відповідає.

Постановлюючи рішення, суд першої
інстанції виходив із того, що угодою
між попередніми співвласниками
зазначеного будинку в 1970 році був
визначений порядок використання
спірної земельної ділянки, який згідно
зі ст. 42 ЗК є обов'язковим і для сторін,
котрі придбали відповідні частки у
попередніх співвласників.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Судом установлено, що відповідно
договору купівлі-продажу частини
житлового будинку від 17.07.2002 року
ОСОБА_8 придбав у власність 2/5 частини
житлового будинку з відповідною
частиною надвірних споруд, що
знаходиться на АДРЕСА_1 і розташований
на земельній ділянці 600 кв.м.

Відповідачці ОСОБА_9 належить на праві
приватної власності 7/25 частки даного
житлового будинку на підставі договору
дарування, посвідченого приватним
нотаріусом 16.07.2004 року № 3412.

Відповідачі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є
спадкоємцями після смерті матері
ОСОБА_13 на 8/25 частин житлового будинку
АДРЕСА_1.

Згідно з рішенням Черкаського
міськвиконкому № 535 від 11.04.1953 р. за
спірним домоволодінням закріплена
земельна ділянка площею 600 кв.м. в
постійне користування.

Слід зазначити, що під час розгляду
справи суд першої інстанції всебічно
проаналізував матеріали
інвентаризаційної справи № 475 на
будинок АДРЕСА_1 і повно відобразив в
рішенні зміни про співвласників і
належних їм ідеальних долях в
домоволодінні та домовленості між
співвласниками щодо порядку
користування земельною ділянкою
починаючи з 1970 року.

Відповідно до ст. 91 Земельного кодексу
УРСР (1970 року), який діяв на час
визначення співвласниками порядку
користування земельною ділянкою,
зазначалось, що особи, яким належить
будинок на праві спільної власності,
користуються земельною ділянкою
спільно. Порядок користування нею
визначається співвласниками будинку
залежно від розміру часток у спільній
власності на будинок. Наступні зміни в
розмірі часток у спільній власності на
будинок, які сталися у зв'язку з
прибудовою, надбудовою або
перебудовою, не тягнуть за собою змін
встановленого порядку користування
ділянкою.

Частиною 4 статті 120 ЗК України
встановлено, що при переході права
власності на будівлю та споруду до
кількох осіб, право на земельну ділянку
визначається пропорційно часткам осіб
у вартості будівлі та споруди, якщо
інше не передбачено у договорі
відчуження будівлі і споруди.

Згідно роз'яснення, викладеного у
пункті 21 постанови Пленуму Верховного
Суду України N 7 від 16 квітня 2004 року "Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ", порядок користування
спільною земельною ділянкою, у тому
числі тією, на якій розташовані належні
співвласникам жилий будинок,
господарські будівлі та споруди,
визначається насамперед їхньою угодою
залежно від розміру їхніх часток у
спільній власності на будинок, тому
відповідно до ст. 88 ЗК слід брати до
уваги цю угоду при вирішенні спорів як
між ними самими, так і за участю осіб,
котрі пізніше придбали відповідну
частку в спільній власності на землю
або на жилий будинок і для яких
зазначена угода також є обов'язковою.
Це правило стосується тих випадків,
коли жилий будинок було поділено в
натурі.

Якщо до вирішення судом спору між
співвласниками жилого будинку розмір
часток у спільній власності на
земельну ділянку, на якій розташовані
будинок, господарські будівлі та
споруди, не визначався або вона
перебувала у користуванні
співвласників і ними не було досягнуто
угоди про порядок користування нею,
суду при визначенні частини спільної
ділянки, право на користування якою має
позивач (позивачі), слід виходити з
розміру його (їх) частки у вартості
будинку, господарських будівель та
споруд на час перетворення спільної
сумісної власності на спільну часткову
чи на час виникнення останньої.

Крім того, відповідно до роз'яснень,
викладених у п. 25 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16 квітня 2004
року N 7 "Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ" (зі змінами),
у справах про встановлення порядку
користування земельною ділянкою
співвласників житлового будинку
необхідно витребовувати: документи про
надання земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку й господарських
будівель; план земельної ділянки,
відведеної в натурі (на місцевості);
план цієї ділянки із зазначенням її
частин, що перебувають у фактичному
користуванні кожного із співвласників,
а також розташованих на ній будівель,
плодово-ягідних насаджень;
правовстановлюючі документи на
будинок із зазначенням розміру часток
кожного співвласника; угоду чи рішення
суду про поділ будинку в натурі або
визначення порядку користування ним;
угоду про порядок користування
земельною ділянкою, якщо вона мала
місце.

На підставі наведених норм
законодавства колегія суддів вважає,
що суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення, повно і всебічно з'ясував
обставини справи, правильно визначив
характер правовідносин між сторонами,
належним чином мотивував свої
висновки. Рішення суду першої
інстанції є правильним та таким, що
ухвалено з дотримання норм
матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведені фактичні
обставини по справі, що були
встановлені судом першої інстанції при
розгляді справи, та приписи чинного
законодавства, як на час виникнення
часткової власності в спірному
домоволодінні, так і на час розгляду
справи, колегія суддів вважає, що
вирішуючи спір, суд першої інстанції
повно врахував наведені положенння
земельного законодавства та
роз'яснення Пленуму Верховного Суду
України, грунтуючи свої висновки на
встановлених обставинах по справі.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дав обґрунтовану оцінку
доводам сторін, застосував відповідний
матеріальний закон і ухвалив законне і
обґрунтоване рішення, а доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують і не дають підстав
вважати, що при ухваленні рішення судом
першої інстанції неповно з»ясовані
обставини справи та неправильно
застосовано норми матеріального і
процесуального права, що є
обов»язковою підставою для скасування
рішення відповідно до приписів ст. 309
ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 307, 308, 314, 315, 218 ЦПК України,
колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 - відхилити.

Рішення Соснівського районного суду
м.Черкаси від 6 березня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, третя особа: Черкаська
міська рада, про встановлення порядку
користування земельною ділянкою
-залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
однак може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :