Справа № 350/265/13-ц
Провадження № 22-ц/779/643/2014
Головуючий у 1 інстанції Пулик М.В.
Суддя-доповідач Шишко А.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Шишка А.І.,

суддів:
Ковалюка Я.Ю., Мелінишин Г.П.,

секретаря
Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного
майна подружжя за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Рожнятівського
районного суду від 27 січня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рожнятівського районного
суду від 27 січня 2014 року задоволено
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ
спільного майна подружжя.

Розділено будинковолодіння, що
знаходиться в АДРЕСА_1 і є об'єктом
права спільної сумісної власності.

Виділено ОСОБА_2, згідно варіанту
розподілу "1" будівельно-технічної
експертизи від 15.12.2013 року, приміщення
кухні, площею 14,2 кв.м., вартістю 61093 грн.
57 коп.; житлову кімнату, площею 27 кв.м.,
вартістю 116163 грн. 83 коп.; частину
коридору, площею 4,8 кв.м., вартістю 20651
грн. 31 коп.; веранду, площею 10 кв.м.,
вартістю 43023 грн. 64 коп.; ванну, площею 5,75
кв.м., вартістю 24738 грн. 59 коп.; а всього
частину будинку загальною площею 61,75
кв.м., вартістю 265670 грн. 73 коп., що
становитиме 49,99% від загальної площі та
вартості будинку. З господарських
споруд виділено літню кухню вартістю
9724 грн. 50 коп.; існуючу стайню вартістю
15915 грн. 84 коп.; криницю вартістю 3839 грн.
08 коп.; ворота вартістю 3130 грн. 08 коп.; 98
м.п. огорожі вартістю 9366 грн. 25 коп., а
всього господарських споруд на
загальну суму 41975 грн. 87 коп. , що
становить 59,37% від їх загальної
кількості.

Виділено ОСОБА_2 1633,5 кв.м. земельної
ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_1 для
обслуговування виділеної їй частини
будинковолодіння.

Виділено ОСОБА_3, згідно варіанту
розподілу "1" будівельно-технічної
експертизи від 15.12.2013 року, частину
коридору, площею 5,4 кв.м., вартістю 23232
грн. 74 коп.; житлову кімнату, площею 12,99
кв.м., вартістю 55887 грн. 71 коп.; житлову
кімнату, площею 16,48 кв.м., вартістю 70902
грн. 96 коп.; кухню, площею 16,9 кв.м.,
вартістю 72709 грн. 95 коп.; коридор, площею
7,5 кв.м., вартістю 32267 грн. 73 коп.;
котельню, площею 2,5 кв.м., вартістю 10755
грн. 91 коп., а всього частину будинку
загальною площею 61,77 кв.м., вартістю 265756
грн. 77 коп., що становитиме 50,01% від
загальної площі та вартості будинку. З
господарських споруд виділено навіс
(стодолу) вартістю 11335 грн. 02 коп.;
вбиральню вартістю 1629 грн. 63 коп.; 164,82
м.п. огорожі вартістю 15757 грн. 83 коп., а
всього господарських споруд на
загальну суму 28722 грн. 48 коп., що
становить 40,63% від їх загальної
кількості.

Виділено ОСОБА_3 1633,5 кв.м. земельної
ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_1 для
обслуговування виділеної йому частини
будинковолодіння.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3583
грн. компенсації за більшу частину
виділеного їй майна.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави
судовий збір в розмірі 2847 грн. 066 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави
судовий збір в розмірі 2944 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилається на незаконність та
необґрунтованість судового рішення, що
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
при неналежному дослідженні судом
доказів по справі та невідповідності
висновків суду обставинам справи. У
зв'язку з цим, просить рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове рішення, яким виділити йому ту
частину будинковолодіння та
господарських будівель і споруд, які
виділені ОСОБА_2, а їй відповідно
виділити його частину. Також стягнути з
нього на користь ОСОБА_2 5083 грн. 40 коп.
компенсації за більшу частину
виділеного йому майна, а судові витрати
покласти на сторони в рівних частках.

Апелянт свої вимоги обґрунтовує тим, що
він являється фактичним забудовником
спірного майна, а тому, саме йому має
бути виділено ту частину житлового
будинку та земельної ділянки, яку суд
присудив позивачу. При цьому, свою
позицію суд не обґрунтував жодним
чином, не застосувавши статті закону,
якими повинен був керуватися при
прийнятті такого рішення.

Також, апелянт вказує на
необґрунтованість судово-будівельної
експертизи, оскільки огляд
будинковолодіння та господарських
будівель і споруд судовим експертом
проводився без його участі. Заміри
об'ємного співвідношення
будинковолодіння згідно його
розрахунків та технічної документації
на будинок дещо відрізняються від тих,
які зазначені у висновку експерта
№39/3/13 від 15.12.2013 року. Частина
будинковолодіння, яка за рішенням суду
була виділена відповідачу, під час
огляду експертом була закрита на ключ.
А тому, висновки і заміри експерта є
неточними та такими, що підлягають
перегляду і додатковому опрацюванню. У
зв'язку з цим, він просив призначити
повторну чи додаткову експертизу,
однак суд першої інстанції
необґрунтовано відмовив у задоволенні
даного клопотання.

Крім того, суд прийшов до хибного
висновку про те, що перший варіант
розподілу спірного будинковолодіння
був запропонований позивачем, а отже
всі витрати за проведення експертного
дослідження слід стягнути з
відповідача. Як вбачається з позовних
вимог ОСОБА_2, нею був запропонований
інший (третій) варіант розподілу
будинку, який згідно заключення
судового експерта не може братися до
уваги, бо не відповідає ДБН В.22-15-2005.
Перший варіант розподілу спірного
майна був запропонований саме
експертом і саме його було взято судом
до уваги при вирішенні справи та
ухваленні рішення. А тому, судові
витрати, понесені на проведення
судово-будівельної експертизи, слід
було розподілити порівну в рівних
частках між сторонами, тобто по 1500 грн.
на кожного. Отже, процесуально
правильним буде стягнення судових
витрат із сторін таким чином, щоб з
позивача на користь відповідача було
стягнуто 5083 грн. 40 коп. компенсації за
більшу частину виділеного їй майна.

Вислухавши суддю-доповідача, доводи
апелянта, заперечення позивача та її
представника, перевіривши матеріали
справи, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення з
таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду першої інстанції в
повній мірі не відповідає вимогам щодо
законності та обґрунтованості.

Відповідно до вимог ст.10 Цивільного
процесуального кодексу України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог і на підставі наданих сторонами
та іншими учасниками процесу доказів.

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Як встановив суд першої інстанції та
вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2
та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому
шлюбі з 1981 року. Даний шлюб було
розірвано, згідно рішення
Рожнятівського районного суду від
10.05.2010 року. За час перебування у шлюбі
сторони збудували житловий будинок з
відповідними господарськими будівлями
та спорудами, який знаходиться в
АДРЕСА_1 та згідно свідоцтва про право
власності на будинковолодіння від
25.10.2002 року належить ОСОБА_3 Дане
свідоцтво видане на підставі рішення
виконавчого комітету Сваричівської
сільської ради від 08.10.2002 року №37.
Спірне будинковолодіння знаходиться
за земельній ділянці площею 0,5446 га, яка,
згідно Державного акту на право
приватної власності на землю №007988 від
24.12.1999 року та на підставі рішення
Сваричівської сільської ради від 27.10.1999
року, також належить ОСОБА_3

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст.63 СК України, дружина та
чоловік мають рівні права на володіння,
користування і розпоряджання майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

У відповідності до ст.70 СК України, у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України, у разі
поділу майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

Згідно ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

При поділі майна суд виходить із того,
що діючий кодекс передбачає, що якщо
між подружжям не досягнуто згоди про
спосіб поділу спільного майна, то за
позовом подружжя або одного з них суд
може постановити рішення: про поділ
майна в натурі, якщо це можливо без
шкоди для його господарського
призначення; про розподіл речей між
подружжям з урахуванням їх вартості та
частки кожного з подружжя в спільному
майні.

У пункті 25 постанови Пленуму Верхового
Суду України від 21 грудня 2007 року № 11
"Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" роз'яснено,
що поділ спільного майна подружжя
здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372
ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу,
визначається за погодженням між
подружжям, а при недосягненні згоди -
виходячи з дійсної його вартості на час
розгляду справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції дійшов законного та
обґрунтованого висновку про те, що
будинковолодіння та земельна ділянка в
АДРЕСА_1 є об'єктами спільної сумісної
власності та підлягають розподілу між
сторонами в рівних частках.

При цьому, колегія суддів також
погоджується з варіантом розподілу
будинковолодіння та земельної ділянки,
який обрав суд першої інстанції.

Вирішуючи спір по суті щодо можливих
варіантів розподілу із визначенням
кожній стороні конкретних приміщень та
господарських будівель та споруд,
судом обґрунтовано обрано перший
варіант поділу будинковолодіння та
земельної ділянки в АДРЕСА_1,
запропонований у висновку судової
будівельно-технічної експертизи №39/3/13
від 15.12.2013 року. При цьому, розподіл
житлового будинку буде проведено з
врахуванням його архітектурно
планувальних і будівельно-технічних
характеристик з мінімальним
переобладнанням приміщень, як того
вимагає ст. 364 ЦК України. На думку
колегії суддів, при такому варіанті
розподілу буде практично дотримано
співвідношення ідеальних часток у
спільному сумісному майні, а сам поділ
є прийнятним, як для ОСОБА_2 так і ОСОБА_3

Що стосується доводів апелянта про
необхідність виділення йому тієї
частини житлового будинку та земельної
ділянки, яку суд присудив позивачу, то
колегія суддів вважає їх
необґрунтованими.

Згідно ч.1 ст.372 ЦК України, майно, що є у
спільній сумісній власності, може бути
поділене між співвласниками за
домовленістю між ними.

Сторони не змогли досягнути
домовленості щодо поділу спільного
сумісного майна, хоча мали таку
можливість. В той же час, ОСОБА_2
наполягає на іншому варіанті розподілу
ніж пропонує відповідач. Таким чином,
при будь-якому варіанті розподілу одна
із сторін буде незадоволена
результатом поділу майна, що дає
підстави стверджувати про доцільність
обрання судом компромісного варіанту,
запропонованого
експертом-будівельником. Те що ОСОБА_3
являється фактичним забудовником
спірного майна не має значення для
правильного вирішення спору.

Отже, визначений судом першої
інстанції варіант поділу відповідає
інтересам обох сторін та запобігає
виникненню між ними в подальшому
сварок з приводу користування як
будинком, так і земельною ділянкою.

Так само не заслуговують на увагу
доводи апелянта про те, що висновки і
заміри експерта є неточними та такими,
що підлягають перегляду і додатковому
опрацюванню.

На думку колегії суддів висновок
судової будівельно-технічної
експертизи №39/3/13 від 15.12.2013 року чіткий,
зрозумілий та проведений згідно норм,
стандартів та методичних рекомендацій,
передбачених для проведення судових
будівельно-технічних експертиз з
дотриманням вимог ст.147 ЦПК України
відповідно до Закону України "Про
судову експертизу". При цьому, судовим
експертом було враховано те, що у
житловому будинку проводилась
добудова та перепланування (а.с.38-39), а
апелянт не надав доказів, які б
спростовували правильність замірів та
висновків експерта-будівельника.

В той же час, колегія суддів не може
погодитись з рішенням суду першої
інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_3 3583 грн. компенсації
за більшу частину виділеного їй майна.

Ухвалюючи рішення в частині стягнення
з позивача компенсації за більшу
частину виділеного їй майна в розмірі
3583 грн., суд врахував витрати понесені
нею на проведення судової
будівельно-технічної експертизи та
вирішив, згідно ст.88 ЦПК України,
покласти дані витрати на відповідача.

Такий висновок суду першої інстанції є
помилковим та таким, що не відповідає
нормам матеріального та
процесуального права.

Згідно першого варіанту,
запропонованого експертом у висновку
судової будівельно-технічної
експертизи №39/3/13 від 15.12.2013 року, який
суд визнав найбільш прийнятним для
сторін, ОСОБА_2 повинна сплатити ОСОБА_3
6583 грн. 40 коп. грошової компенсації за
відхилення від ідеальних часток
(а.с.51-52).

Присудження компенсації за відхилення
від ідеальних часток у спільному
сумісному майні відбувається
відповідно до положень ст.ст. 69-72 СК
України та ст.ст.368-372 ЦК України, тобто
згідно норм матеріального права. В той
час, як витрати за проведення судової
будівельно-технічної експертизи
стягуються зі сторони згідно вимог
ст.ст.79, 88 ЦПК України (норми
процесуального права). Враховуючи це,
колегія суддів приходить до висновку
про недоцільність зарахування витрат
за проведення судової експертизи до
компенсації за відхилення від
ідеальних часток, оскільки вони мають
іншу правову природу, інші підстави
виникнення та нарахування.

А тому, з ОСОБА_2 підлягає стягненню на
користь ОСОБА_3 компенсація в розмірі
6583 грн. 40 коп. за відхилення від
ідеальних часток у спільному сумісному
майні.

Висновок суду про покладення на
відповідача витрат за проведення
судової будівельно-технічної
експертизи є також необгрунтованим та
таким, що не відповідає обставинам
справи.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Звертаючись з позовом до суду про поділ
спільного майна подружжя, ОСОБА_2
просила розділити майно згідно
власного варіанту (а.с.3).

В той час, як суд першої інстанції,
проводячи розподіл спільного майна
подружжя, обрав варіант, який
запропонував експерт-будівельник.
Даний варіант відрізняється від
варіанту запропонованого позивачем.
Таким чином, фактично суд частково
задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 та
розділив спірне будинковолодіння та
земельну ділянку в рівних частках між
сторонами.

Оскільки проведення експертизи щодо
поділу будинковолодіння і земельної
ділянки стосується об'єкту спільної
сумісної власності та інтересів обох
сторін, тому сторони повинні нести ці
витрати пропорційно частці
будинковолодіння, яка їм виділена,
тобто у половинному розмірі.

Враховуючи вищенаведене та те, що
проведення судової
будівельно-технічної експертизи було
оплачено позивачем, то з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 підлягає стягненню
половина грошової суми за її
проведення в розмірі 1500 грн.

А тому, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду першої
інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_3 компенсації за
більшу частину виділеного їй майна
підлягає скасуванню з ухваленням в цій
частині нового рішення.

Керуючись ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Рожнятівського районного суду
від 27 січня 2014 року в частині стягнення
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3583 грн.
компенсації за більшу частину
виділеного їй майна - скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 6583
(шість тисяч п'ятсот вісімдесят три)
гривні 40 копійок компенсації за більшу
частину виділеного їй майна.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1500
(одну тисячу п'ятсот) гривень витрат за
проведення судової експертизи.

В решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
А.І. Шишко

Судді:
Я.Ю. Ковалюк

Г.П. Мелінишин