Справа № 495/6911/13-ц
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області в складі:
головуючої одноособово - судді
Гайда-Герасименко О.Д.,
при секретарі - Завацькій І.В.,
представника заявниці ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в
м.Білгород-Дністровському цивільну
справу за заявою ОСОБА_1, третя особа,
яка заявляє самостійні вимоги, щодо
предмету спору ОСОБА_3, третя особа, яка
не заявляє самостійні вимоги, щодо
предмету спору виконавчий комітет
Білгород-Дністровської міської ради,
зацікавлена особа інспекція
Державного архітектурно-будівельного
контролю в Одеській області про
ОСОБА_1, третя особа, яка заявляє
самостійні вимоги, щодо предмету спору
ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє
самостійні вимоги, щодо предмету спору
Білгород-Дністровської міської ради,
зацікавлена особа інспекція
Державного архітектурно-будівельного
контролю в Одеській області звернулась
до суду з заявою про встановлення
В судовому засіданні заявниця та
представник заявниці заяву підтримали
в повному обсязі та просили
В судове засідання третя особа, яка
заявляє самостійні вимоги, щодо
предмету спору ОСОБА_3 не зявився, був
повідомлений належним чином, через
оголошення у газеті, причини неявки
суду не відомі.
В судове засідання третя особа, яка не
заявляє самостійні вимоги, щодо
предмету спору виконавчий комітет
Білгород-Дністровської міської ради не
зявився, був повідомлений належним
чином, причини неявки суду не відомі.
В судове засідання зацікавлена особа
інспекція Державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області не зявився, був
повідомлений належним чином, через
оголошення у газеті, причини неявки
суду не відомі. Відповідно до ч.2 ст.197
ЦПК України, у разі неявки в судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи в разі якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється судом за відсутності
осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється. Суд
ухвалює рішення при заочному розгляді
справи, що відповідає положенням ст.224
Вислухавши заявницю, представника
заявниці, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що заява підлягає
задоволенню по наступним підставам.
В березні 1991 року заявниця ОСОБА_1 з
колишнім чоловіком, який є третьою
особою по справі ОСОБА_3 на підставі
договору купівлі-продажу від 19 березня
1991 року придбали ? частину житлового
будинку, який розташований по АДРЕСА_1,
який розташований на земельній ділянці
площею 1300 кв.м.. Вищевказаний договір
було зареєстровано у КП
«Білгород-Дністровське БТІ» 13 травня
1991 року за №6172, що підтверджується
копією договору та листом з КП
«Білгород-Дністровське БТІ». Факт
спільного придбання ? частини
житлового будинку позивачкою та
колишнім чоловіком ОСОБА_3
підтверджується рішенням виконавчого
комітету Білгород-Дністровської
міської ради №474 від 19 квітня 1990 року та
листом №736 від 22 вересня 1985 року, з
яких вбачається, що частина будинку
відчуджувалась виконавчим комітетом
Білгород-Дністровської міської ради
обом сторонам. Але під час оформлення
документів на придбану сторонами
частину житлового будинку, право
власності було зареєстровано за
колишнім чоловіком заявниці - ОСОБА_3.
З часом житловий будинок прийшов у
непридатність для подальшого
проживання (процент його зношення на
травень 1991 року складав 54%), тому
необхідно було будувати новий, що
підтверджується довідкою КП
«Білгород-Дністровське БТІ» від 13
Згодом заявниця з дітьми взагалі не
могла мешкати з колишнім чоловіком,
оскільки він завжди перебував в стані
алкогольного сп'яніння та не виявляв
бажання будувати новий будинок.
На момент будування житлового будинку,
а саме 1994 рік заявниця працювала на
Білгород-Дністровському заводі
залізобетонних виробів тому за власні
кошти купувала будівельні матеріали,
що підтверджується квитанціями,
накладними, товарними чеками, фактурою
про придбання нею будівельних
матеріалів. Крім того, вищевказане
підтверджується свідками які
допомогали заявниці у перевезенні
будівельних матеріалів та брали участь
У 1995 році колишній чоловік виїхав з
м.Білгород-Дністровський у невідомому
напрямку, у 1997 році заявниця розшукуючи
колишнього чоловіка дізналась, що він
мешкає у м.Салехард, Тюменської
області, Ямало-Немецкого округу,
Російської Федерації, працює на ПП
«Салехаренерго» та має нову сімю, з
того часу спільне проживання в якості
сімї та шлюбні відносини припинились.
Факт того, що на момент будівництва
нового житлового будинку колишній
чоловік заявниці ОСОБА_3 перебував за
межами м.Білгород-Дністровський
підтверджується довіреністю від 02.10.1997
року, яка видана на імя заявниці та
оформлена у м.Салехард, Тюменської
області, Ямало-Немецкого округу,
Російської Федерації.
Оскільки, органи уповноважені видавати
дозвільні документи на будівництво в
усній формі відмовили в оформлені
документів на імя заявниці, вона була
змушена оформити усі необхідні
документи на колишнього чоловіка
Рішенням виконавчого комітету
Білгород-Дністровської міської ради
№787 від 17 липня 1997 року колишньому
чоловіку ОСОБА_3 було надано дозвіл на
будівництво двохповерхового житлового
будинку по АДРЕСА_1. Пунктом 3
вищевказаного рішення, колишній
чоловік був зобов'язаний ввести в
експлуатацію новозбудований житловий
будинок, у липні 1997 року було отримано
дозвіл №178 на проведення робіт.

Отже, на момент мешкання колишнього
чоловіка заявниці в іншому місці,
заявниця власними силами проводила
будівництво житлового будинку, крім
того, він ні матеріально ні морально
взагалі не допомогав в будівництві.
Після переїзду колишнього чоловіка
заявниці, з нею залишились мешкати троє
дітей та перебуваючи у дуже скрутному
матеріальному становищі заявниця була
змушена звернутись до суду з заявою
щодо стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої доньки - ОСОБА_4, але
рішення суду так і залишилось не
виконане, кошти не стягнуті, оскільки
місце знаходження колишнього чоловіка
не було відомо.

Коли колишній чоловік заявниці
повернувся до
м.Білгород-Дністровський, то житловий
будинок заявниця майже збудувала, тому
вона разом з дітьми перейшла жити, а
ОСОБА_3 залишився мешкати у старому.

Через де кілька місяців він переїхав на
постійне мешкання до своєї матері
АДРЕСА_2, яка потребувала постійного
догляду, після її смерті він залишився
мешкати у вказаному житловому будинку
де і проживає до нині.

Таким чином, навіть після повернення
ОСОБА_3 заявниця з дітьми мешкала
окремо від колишнього чоловіка, він так
і ніякої участі у закінченні
будівництва не приймав, матеріально не
допомогав і вже за підтримкою дітей
заявниця продовжувала закінчувати
будівництво, що підтверджується
довіреністю від 28 жовтня 2008 року, яка
видана на імя заявниці, зареєстрована в
реєстрі за №4702 відносно можливості
розпоряджатися усім майном колишнього
чоловіка.

Згідно ч.1 ст.331 ЦК України, право
власності на нову річ, яка виготовлена
(створена) особою, набувається нею, якщо
інше не встановлено договором або
законом та відповідно до ч.2 ст.331 ЦК
України, право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові
будинки, будівлі, споруди, тощо) виникає
з моменту завершення будівництва
(створення майна).

Відповідно до ч.3 ст.331 ЦК України, до
завершення будівництва (створення
майна) особа вважається власником
матеріалів, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

На даний момент заявниця являється
власницею будівельних матеріалів з
яких було зведено житловий будинок -
літ.«К», загальною площею - 176,9 кв.м.,
житловою площею - 95,9 кв.м.; літ.«к1» -
ганок; літ.«к» - підвал; №7 - ворота з
хвірткою; №8 - огорожа; №9 - водопровід;
№10 - каналізація; І - вимощення, який
розташований по АДРЕСА_1.

Згідно п.3 ч.1 ст.57 СК України, особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
є : майно, набуте нею, ним за час шлюбу,
але кошти, які належали їй, йому
особисто.

У 2008 році будівництво житлового
будинку було закінчено, але заявниця не
може його ввести у експлуатацію
оскільки усі дозвільні документи були
оформлені на імя колишнього чоловіка.

Відповідно до п.3 «Порядку про
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів» затверджений
Постановою Кабінету Міністрів України
від 08.10.2008 року №923(який діяв на момент
закінчення будівництво), для одержання
сертифіката відповідності замовник
або уповноважена ним особа подає
письмову заяву згідно з додатком 2
інспекції, яка видала дозвіл на
виконання будівельних робіт, або
інспекції за місцем розташування
закінченого будівництвом об'єкта, якщо
проводилися будівельні роботи, на
виконання яких не вимагається дозвіл,
або будівельні роботи проводилися на
підставі декларації відповідності
матеріально-технічної бази вимогам
законодавства.

На даний момент, згідно п.18 «Питання
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів» затверджений
Постановою Кабінету Міністрів України
від13.04.2011 року №461, замовник подає
особисто або надсилає рекомендованим
листом з описом вкладення до інспекції
два примірника декларації за формою
згідно з додатком 1.

Згідно дозволу на будівництво заявниця
не є замовником, є її колишній чоловік
ОСОБА_3, тому не може здати в
експлуатацію житловий будинок (який
було побудовано за власні кошти,
власними силами), на підставі
дозвільних документів, в зв'язку з чим
змушена звернутись до суду.

Відповідно до ст.256 ч.2 ЦПК України
справи про встановлення фактів, від
яких залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
громадян, розглядаються судовим
порядком, коли діючим законодавством
не передбачено іншого порядку їх
встановлення.

Факт, про встановлення якого просить
заявниця, має для нєї юридичне
значення, для оформлена спадкового
майна.

За таких обставин суд вважає, що
вимоги заявниці обґрунтовані, доказані
і підлягають задоволенню.

Керуючись ст.331 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60,
212-215, 224-226, 256 ч.2 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, третя особа, яка заявляє
самостійні вимоги, щодо предмету спору
ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє
самостійні вимоги, щодо предмету спору
виконавчий комітет
Білгород-Дністровської міської ради,
зацікавлена особа інспекція
Державного архітектурно-будівельного
контролю в Одеській області про
встановлення факту - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
є одноосібним забудовником житлового
будинку - літ.«К», загальною площею - 176,9
кв.м., житловою площею - 95,9 кв.м.; літ.«к1»
- ганок; літ.«к» - підвал; №7 - ворота з
хвірткою; №8 - огорожа; №9 - водопровід;
№10 - каналізація; І - вимощення, який
розташований по АДРЕСА_1.

Встановити факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
одноосібно будувала житловий будинок -
літ.«К», загальною площею - 176,9 кв.м.,
житловою площею - 95,9 кв.м.; літ.«к1» -
ганок; літ.«к» - підвал; №7 - ворота з
хвірткою; №8 - огорожа; №9 - водопровід;
№10 - каналізація; І - вимощення, який
розташований по АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя