Справа № 188/150/14-ц
Провадження № 2/188/167/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 року
Петропавлівський районний суд

Дніпропетровської області

В складі головуючого судді
Полубан М.П.

При секретарі
Філіповій В.С.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Петропавлівка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання дійсним
правочину та визнання права власності
на нерухоме майно

В С Т А Н О В
И В :

До суду звернулись позивачі з
позовом до ОСОБА_3 про визнання дійсним
правочину та визнання права власності
на нерухоме майно.

На обґрунтування своїх вимог вони
вказали , що 05 грудня 2013 року між ними та
відповідачем було досягнуто усіх
істотних умов щодо купівлі - продажу
домоволодіння АДРЕСА_1, а також в
повному розмірі виконано умови такого
правочину шляхом передачі покупцями на
користь продавця грошових коштів у
розмірі 45 000 гривень, та навпаки
передачі продавцем на користь покупців
всіх прав щодо володіння ,
користування та розпорядження майном.

Про виконання позивачами умов
договору купівлі - продажу шляхом
передачі в повному розмірі грошових
коштів на користь продавця свідчить
письмова розписка. Про виконання
відповідачем умов договору купівлі -
продажу свідчить той факт , що
починаючи з дня складення розписки
вони отримали від продавця ключі від
житлового будинку , він звільнив у
повному об'ємі всі об'єкти нерухомого
майна , що були придбані позивачами та
саме з того часу господарюють на
території придбаного домоволодіння на
власний розсуд.

Отже після укладення такого
правочину вони спільно безперешкодно
та відкрито володіють і
розпоряджаються придбаним майном на
власний розсуд .Відповідно до вимог гл.
24 Цивільного кодексу України право
власності на придбане нерухоме майно
наступає з часу внесення такого права
до Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, що входить до
компетенції державної реєстраційної
служби Петропавлівського районного
управління юстиції у
Дніпропетровській області. На
звернення до такого державного органу
вони отримали відповідь про
неможливість внесення належних їм прав
до Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно через порушення форми
укладення правочину , а саме
недотримання нотаріальної форми
посвідчення договору купівлі - продажу
нерухомого майна. Вони звернулись до
продавця з проханням нотаріального
посвідчення правочину між ними та вже
спільно звернулись до нотаріальної
контори, але нотаріус в усному порядку
їм роз'яснив про неможливість
посвідчення правочину через
відсутність у продавців належним чином
посвідченого правовстановлюючого
документу на право власності на
відчужене домоволодіння та
правовстановлюючий документ на
користування земельною ділянкою на
якій розташоване відчужене
домоволодіння.

Від належного оформлення свого
права власності на відчужене
домоволодіння та прав на земельну
ділянку на якій розміщено таке
домоволодіння , який уже відповідачем
передано у їхню власність, він
ухиляється . пояснюючи , що з його боку
всі умови укладеного правочину між
ними вже виконано.

У зв'язку з такими обставинами
вони змушені звернутися до суду.

В судове засідання позивачі не
з'явилися , надали суду заяву, в якій
просять слухати справу в їх
відсутність, позовні вимоги повністю
підтримують, просять задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, надав заяву про розгляд
справи в його відсутність, позов визнає
.

Суд , вивчивши матеріали справи ,
заяви сторін , вважає , що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено , що 05 грудня 2013
року між сторонами було досягнуто усіх
істотних умов щодо купівлі - продажу
домоволодіння АДРЕСА_1, а також в
повному розмірі виконано умови такого
правочину шляхом передачі покупцями на
користь продавця грошових коштів у
розмірі 45 000 гривень, та навпаки
передачі продавцем на користь покупців
всіх прав щодо володіння ,
користування та розпорядження майном.

Про виконання позивачами умов
договору купівлі - продажу шляхом
передачі в повному розмірі грошових
коштів на користь продавця свідчить
письмова розписка від 05.12.2013 року на
якій 09.12.2013 року посвідчено підпис
ОСОБА_3 секретарем виконкому
Самарської сільської ради
Петропавлівського району
Дніпропетровської області . Про
виконання відповідачем умов договору
купівлі - продажу свідчить той факт, що
починаючи з дня складення розписки
позивачі отримали від продавця ключі
від житлового будинку , він звільнив у
повному об'ємі всі об'єкти нерухомого
майна , що були придбані позивачами та
саме з того часу господарюють на
території придбаного домоволодіння на
власний розсуд.

Отже після укладення такого
правочину ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно
безперешкодно та відкрито володіють і
розпоряджаються придбаним майном на
власний розсуд .Відповідно до вимог
глави 24 Цивільного кодексу України
право власності на придбане нерухоме
майно наступає з часу внесення такого
права до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, що входить до
компетенції державної реєстраційної
служби Петропавлівського районного
управління юстиції у
Дніпропетровській області. На
звернення до такого державного органу
позивачі отримали відповідь про
неможливість внесення належних їм прав
до Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно через порушення форми
укладення правочину , а саме
недотримання нотаріальної форми
посвідчення договору купівлі - продажу
нерухомого майна. Позивачі звернулись
до відповідача з проханням
нотаріального посвідчення правочину
між ними та вже спільно звернулись до
нотаріальної контори, але нотаріус в
усному порядку їм роз'яснив про
неможливість посвідчення правочину
через відсутність у продавців належним
чином посвідченого
правовстановлюючого документу на
право власності на відчужене
домоволодіння та правовстановлюючий
документ на користування земельною
ділянкою на якій розташоване відчужене
домоволодіння.

Відповідно до п. 3.4. глави 2 розділу
ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України при посвідченні
правочинів про перехід права власності
на житловий будинок, будівлю або
споруду нотаріус роз'яснює сторонам
зміст ст. 377 ЦК України щодо переходу
права власності або права користування
на земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення.

Відповідно до ч.1 ст. 377 ЦК України
до особи , яка набула права власності на
житло , будинок ( крім
багатоквартирних), будівлю або споруду
, переходить право власності, право
користування на земельну ділянку, на
якій вони розміщені., без зміни її
цільового призначення в обсязі та на
умовах , встановлених для попереднього
землевласника(землекористувача).

Відповідно до ч.2 ст. 377 ЦК України
розмір та кадастровий номер земельної
ділянки право на яку переходить у
зв'язку з переходом права власності на
житловий будинок, будівлю або споруду,
є істотними умовами договору, який
передбачає набуття права власності на
ці об'єкти ( крім багатоквартирних
будинків).

Відповідачем на підтвердження
права власності на відчужене
домоволодіння надано типовий договір
від 20.01.1987 року про передачу
господарством на користь працівникау
власність індивідуального житлового
будинку з надвірними спорудами в
порядку передбаченому постановою ЦК
КПРС та Ради міністрів СРСР від 19.06.1973
року під № 518. Такий правовстановлюючий
документ за його умовами було
зареєстровано у виконкомі Самарської
сільської ради по господарській книзі
за № 412. На думку нотаріуса через
відсутність реєстрації такого
договору в органах бюро технічної
інвентаризації не підтверджується
право власності відповідача на
відчужуване ним домоволодіння.

Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України ,
якщо право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації , право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст. 3 зазначеного
Закону права на нерухоме майно, що
виникли до набрання ним чинності,
визнаються дійсними у разі відсутності
їх державної реєстрації, передбаченої
цим Законом, за таких умов: якщо
реєстрація прав була проведена
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення, або якщо на
момент виникнення прав діяло
законодавство , що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права
власності на житлові будинки, споруди
регулювалася підзаконними
нормативними актами, зокрема , такими ,
як Інструкція про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у мстах і
селищах міського типу Української РСР,
Тимчасове положення про порядок
реєстрації прав власності на нерухоме
майно, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від
07.02.2002 року № 7/5 і зареєстроване в
Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445( з
подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти
передбачали державну реєстрацію
будівель , споруд , державну реєстрацію
права власності на нерухоме майно,
проте виникнення права власності на
будинки, споруди не залежало від
державної реєстрації до часу набрання
чинності ЦК та Законом України від 01
липня 2004 року «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», власники нерухомого майна
мають право на оформлення будь - яких
правочинів , але нотаріус відмовляє
позивачам у посвідченні правочину
через відсутність
правовстановлюючого документу.

За змістом п.62 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
державними нотаріальними конторами
Української РСР підтвердженням
приналежності будинку , який
знаходиться у сільському населеному
пункті , можуть бути відповідні довідки
виконавчого комітету сільської Ради
депутатів трудящих, які видавалися в
тому числі і на підставах записів у
господарських книгах. За змістом
зазначених нормативних актів
виникнення права власності на житлові
будинки , споруди не залежало від
державної реєстрації цього права.

На виконання постанови Ради
Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року №
105 у 1985 -1988 роках сільськими , селищними ,
районними Радами народних депутатів
ухвалювалось рішення щодо оформлення
права власності та реєстрації будинків
у бюро технічної інвентаризації за
даними господарських книг і з
додатками списків громадян , яким ці
будинки належали. Проте , незважаючи на
внесення записів у господарські книги
своє право власності відповідач в БТІ
не зареєстрував належним чином.

Враховуючи втрату чинності всіма
вищенаведеним нормативними актами на
цей час ні нотаріальні контори, ні
органи місцевого самоврядування не
вправі вносити до реєстру нерухомого
майна дані про право власності
позивача на домоволодіння на підставі
записів у по господарській книзі.

Отже , враховуючи ст. 392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою , а також у разі втрати ним
документа , який засвідчує його право
власності, а відповідно до ст. 49 ЗУ «Про
власність», який був чинним на момент
отримання позивачем спірного
домоволодіння у володіння та
користування, - володіння майном
вважається правомірним, якщо інше не
буде встановлене судом, а право на
володіння позивача спірним
домоволодінням не було оспорено, або
оскаржене в судовому порядку. Отже
стороні позивача потрібно довести ще й
належність придбаного ним
домоволодіння відповідачу. На
доведення належності відчуженого на
їхню користь домоволодіння саме
відповідачу до позову додано типовий
договір із розрахунком погашення
ссуди, довідки та рішення органу
місцевого самоврядування про
належність домоволодіння та земельної
ділянки наданої для його
обслуговування саме відповідачу.

Крім того відповідачем належним
чином за час володіння відчуженим на
користь позивачів нерухомим майном не
було оформлено право користування
земельною ділянкою на якій розташовано
відчужений об'єкт нерухомого майна, а
також не проведено відповідні дії щодо
присвоєння такій земельній ділянці
кадастрового номеру, що в свою чергу на
цей час перешкоджає належному
оформленню договору купівлі - продажу
між сторонами

Від належного оформлення свого
права власності на відчужене
домоволодіння та прав на земельну
ділянку на якій розміщено таке
домоволодіння , який уже відповідачем
передано у їхню власність, відповідач
ухиляється , пояснюючи , що з його боку
всі умови укладеного правочину між
ними вже виконано.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах , що не заборонені законом ,
зокрема із правочинів, а згідно ч.2 -
право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або набуття права власності
не встановлена судом.

Згідно ч.1ст.334 ЦК України право
власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом, відповідач
передав майно у володіння позивача за
що отримав відповідну плату.

Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України
якщо сторони домовились щодо усіх
істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання
договору , але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення ,
суд може визнати такий договір дійсним.

Враховуючи те , що позивачами
надано достатньо доказів належності
спірного домоволодіння саме
відповідачу , що в свою чергу дає йому
підстави для відчуження на коисть
позивачів, сторонами виконано всі
умови договору купівлі - продажу
нерухомого майна , що підтверджується
письмовими доказами, тобто відбулось
повне виконання умов договору, але
відповідач ухиляється від
нотаріального посвідчення правочину
шляхом відмови щодо належного
оформлення правовстановлюючі
документів на відчужувані об'єкти
нерухомого майна, суд вважає за можливе
визнати дійсним правочин . укладений
сторонами без дотримання його форми та
визнати за позивачами право власності
на майно.

На підставі викладеного ,
керуючись ст. 212-214 ЦПК України , ст.
220,328,334,392,655 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Визнати дійсним договір купівлі -
продажу укладений 05 грудня 2013 року між
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в письмовій
формі відповідно до якого було
відчужено домоволодіння АДРЕСА_1.

Визнати право спільної власності
в рівних долях за ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1,
індивідуальний податковий номер:
НОМЕР_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
індивідуальний податковий номер:
НОМЕР_2 на домоволодіння АДРЕСА_1, що
складається із наступних будівель,
визначених на технічному плані
літерними позначеннями: будинок-«А»,
сіни -«а», літня кухня-сарай-«Б»,
погріб-«пдБ».

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя М. П. Полубан