У х в а л а

іменем україни

20 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.

суддів:
Ізмайлової Т.Л.,
Наумчука М.І.,-

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у
здійсненні права користування та
розпорядження майном, за касаційною
скаргою ОСОБА_1, подану його
представником, ОСОБА_4, на заочне
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 17 вересня

2013 року та ухвалу апеляційного суду
Київської області від 26 листопада

2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
усунення перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження майном.

Заочним рішенням Ірпінського міського
суду Київської області від 17
вересня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 26 листопада 2013 року, у
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 в особі його
представника,

ОСОБА_4, просить рішення Ірпінського
міського суду Київської області від

17 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від

26 листопада 2013 року скасувати,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права й
неправильним застосуванням норм
матеріального права, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд,
обґрунтовано виходив із положень ст.
ст. 39-40 Закону України «Про іпотеку», ст.
ст. 30, 60-61, 209, 215 ЦПК України та дійшов
правильного висновку про те, що
позивачем не було надано доказів
проживання та реєстрації в його
будинку відповідачів тому й підстави
для їх виселення відсутні. Крім того
нормами закону, якими позивач
обґрунтовував позов, не передбачено
визнання відповідачів такими, що
втратили право користування спірним
будинком, отже, відмовляючи в цій
частині позовних вимог, суд також
дійшов правильного висновку. Цивільним
кодексом України не передбачено такий
спосіб захисту права, як вселення
власника в свій будинок на підставі
рішення суду, тому така вимога також не
підлягає до задоволення.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, подану його
представником, ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 17 вересня

2013 року та ухвалу апеляційного суду
Київської області від 26 листопада

2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийСудді:В.І. Мартинюк Т.Л.
Ізмайлова М.І. Наумчук