Справа № 913/82/2012
Провадження № 22-ц/779/112/2014
Головуючий у 1 інстанції Пулик М.В. М. В.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Пнівчук О.В.,
Горблянського Я.Д.,

секретаря
Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, Перегінської селищної
ради про поновлення строку позовної
давності, визнання недійсними
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, свідоцтв про право на
спадщину за законом, рішення
виконавчого комітету Перегінської
селищної ради, встановлення факту
прийняття спадщини, факту постійного
проживання із спадкодавцем та визнання
права власності на спадкове майно, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Рожнятівського районного суду від 19
листопада 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2011 року ОСОБА_2 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого 15 квітня
2010 року Першою Рожнятівською
Державною нотаріальною конторою
ОСОБА_3 на житловий будинок з
господарськими будівлями, який
знаходиться по АДРЕСА_2 та визнання за
нею права власності на ? частину
зазначеного житлового будинку з
відповідною частиною господарських
будівель.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що
після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року її
батька відкрилася спадщина на спадкове
майно, зокрема, житловий будинок з
господарськими будівлями, що
знаходиться по АДРЕСА_2. Спадкоємцями
першої черги є вона та її брат ОСОБА_3

Посилаючись на те, що видавши свідоцтво
про право на спадщину за законом 15
квітня 2010 року на ціле спірне
домоволодіння тільки одному
спадкоємцю - її брату, нотаріальною
конторою порушено її майнові права,
просила позов задовольнити.

В процесі розгляду справи позивачка
неодноразово збільшувала позовні
вимоги.

ОСОБА_2 зазначала, що після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_2 року її матері ОСОБА_5
відкрилася спадщина на ?
будинковолодіння по АДРЕСА_2, в
результаті чого її батьку мало би
належати ? частини будинку.

Проте, на підставі рішення виконавчого
комітету Перегінської селищної ради
видано свідоцтво про право власності,
згідно з яким її батько ОСОБА_6
визнаний власником цілого
домоволодіння, в зв'язку з чим її
позбавлено ? частини належного їй
майна після смерті матері.

Зазначала, що зі спадщини, яка
відкрилася після смерті батька -ОСОБА_6
- ? частини домоволодіння та
враховуючи належну їй ? частину
домоволодіння, вона має право на 5/8
частини житлового будинку та
відповідних господарських будівель по
АДРЕСА_2.

Проте її брат при подачі заяви на
прийняття спадщини умисно не вказав її
та інших спадкоємців, в зв'язку з чим
позбавив її права на спадщину та
нотаріальна контора протиправно
видала свідоцтво про право на спадщину
за законом на ціле домоволодіння на її
брата.

Крім того, Калуською міською
нотаріальною конторою 07 листопада 2003
року було видано свідоцтво про право на
спадщину на ім'я відповідача, згідно
яким він успадкував після смерті
матері 1/3 частину трьохкімнатної
квартири АДРЕСА_1.

При цьому не враховано, що після смерті
матері спадкоємцями першої черги була
вона, як дочка та її батько, які
фактично прийняли спадщину шляхом
вступу в управління та володіння
спадковим майном, а тому мали право на
спадкування 1/3 частини квартири в
рівних долях , тобто по 1/6 частини
квартири.

Враховуючи, що після смерті батька
спадщину прийняла вона та брат, то вони
мають право кожний на 1/12 частини
квартири і з врахуванням належної їй 1/6
частини квартири після смерті матері,
вона успадкувала 3/12 даної квартири.

Зазначала, що факт прийняття нею
спадщини після смерті її батьків
підтверджується її постійним
проживанням в спірному житловому
будинку, веденням спільного
господарства з ними, показами свідків
та письмовими доказами.

Посилаючись на все вище наведене,
ОСОБА_2 просила позов задовольнити.

Ухвалою Рожнятівського районного суду
від 24 березня 2011 року до участі у
розгляді справі в якості
співвідповідачів залучено ОСОБА_7 та
ОСОБА_4

Рішенням Рожнятівського районного
суду від 19 листопада 2013 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, Перегінської селищної
ради про поновлення строку позовної
давності, визнання недійсними
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, свідоцтв про право на
спадщину за законом, рішення
виконавчого комітету Перегінської
селищної ради, встановлення факту
прийняття спадщини, факту постійного
проживання із спадкодавцем та визнання
права власності на спадкове майно
відмовлено за безпідставністю
позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилається на неповне з'ясування
судом обставин, що мають істотне
значення для справи та порушення судом
матеріального і процесуального права.

Зазначає, що судом не було враховано її
свідчення, пояснення свідків та
письмові докази на підтвердження факту
її проживання разом з її покійними
батьками однією сім'єю у спірному
будинку та ведення з ними спільного
господарства.

Судом не взято до уваги копії
письмових конвертів, надісланих їй на
адресу спадкового будинку, копію
виданого на її ім'я приватизаційного
майнового сертифікату, довідку
Перегінської селищної ради, де
зазначено, що відповідно до
погосподарських книг вона з 2008 року по
даний час проживає в спірному будинку.

Крім того, судом не враховано копію
медичної карти амбулаторного хворого,
копію повідомлення про включення
виборця до Державного реєстру
виборців, довідку і лист Управління
Пенсійного Фонду в Рожнятівському
районі, що підтверджують факт
проживання та отримання нею пенсії
саме за адресою: АДРЕСА_2.

Зазначає, що запис в паспорті та
матеріали цивільної справи, де її
адреса вказана-АДРЕСА_3 не спростовують
факту прийняття нею спадщини.

Показами свідка ОСОБА_8 спростовано
факт неправильного написання нею в
заяві адреси, що потягло вказання такої
адреси у листі-відмові Управління
Пенсійного фонду України в
Рожнятівському районі та позовній
заяві.

Щодо заяви про внесення змін в списки
виборців, то дану заяву вона не
підписувала і про неї нічого не знала.

Посилаючись на те, що як до так і після
смерті батьків, вона проживала і
проживає у спірному будинку АДРЕСА_2,
утримує там господарство, а тому
прийняла спадщину, просить рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити.

В судовому засіданні апелянтка ОСОБА_2
та її представник ОСОБА_9 апеляційну
скаргу підтримали по вищенаведених
мотивах.

ОСОБА_3, його представник ОСОБА_10,
представник ОСОБА_4 - ОСОБА_11 апеляційну
скаргу заперечили, посилаючись на її
безпідставність.

Представник Перегінської селищної
ради в судове засідання не з'явився,
хоча про час та місце судового розгляду
належним чином був повідомлений.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши письмові матеріали
справи, колегія суддів приходить до
висновку про відхилення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачка після смерті матері
не прийняла спадщину шляхом фактичного
вступу в управління та володіння
спадковим майном в порядку ст.549 ЦК
України в редакції 1963 року, не
проживала постійно з спадкодавцем
ОСОБА_6 та не звернулася в нотаріальну
контору з заявою про прийняття
спадщини.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів.

Так, відповідно до статтей 3, 59, 60
ЦПК України кожна особа має право
звернутись до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів; кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Як вбачається із матеріалів справи,
спірним спадковим майном є
будинковолодіння АДРЕСА_2, яке належало
на праві власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Крім того, ОСОБА_5 була власником 1/3
частини квартири АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва про право власності на житло,
виданого 10 травня 1995 року відділом
приватизації житла Калуського
концерну «Хлорвініл» .

ОСОБА_5 - мати сторін померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 року . Після її смерті
свідоцтво про право на спадщину за
законом, видано 07 листопада 2003 року
Калуською міською державною
нотаріальною конторою відповідачу
ОСОБА_3

8 серпня 2005 року Перегінською селищною
радою на підставі рішення №28
виконавчого комітету Перегінської
селищної ради від 12 липня 2005 року
ОСОБА_6 -батьку сторін видано свідоцтво
про право власності на житловий
будинок з господарськими будівлями по
АДРЕСА_2.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, після
його смерті із заявою про прийняття
спадщини в нотаріальну контору
звернувся відповідач ОСОБА_3, якому
Першою Рожнятівською державною
нотаріальною конторою 15 квітня 2010 року
видано свідоцтво про право на спадщину
за законом на житловий будинок з
господарськими будівлями по АДРЕСА_2.

У відповідності до ст.1268 ЦК України,
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Місцем проживання фізичної особи
згідно з ч.1 ст. 29 ЦК України є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
придатне для проживання в ньому у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово.

Місце проживання необхідно відрізняти
від місця перебування фізичної особи,
тобто того місця, де вона не проживає, а
тимчасово знаходиться.

Заява про встановлення факту
постійного проживання разом зі
спадкодавцем на час відкриття спадщини
підлягає задоволенню судом, якщо у
паспорті спадкоємця відсутня відмітка
про місце реєстрації особи.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2
посилалася на те, що вона постійно
проживала з батьками, що
підтверджується письмовими доказами,
показами свідків та її паспортом, в
якому зазначена вулиця та номер
реєстрації в спадковому
будинковолодінні.

З оглянутого оригіналу паспорта
позивачки вбачається, що в графі місце
проживання зазначено - АДРЕСА_2.

Разом з тим, з наявних в матеріалах
справи копій зазначеного паспорту
вбачається, що в графі місце проживання
вказаний населений пункт с. Закерничне,
однак відсутній запис про назву вулиці
та номер будинку.

З показів старшого інспектора
паспортної служби ОСОБА_12 вбачається,
що відомості про вулицю та номер
будинку в паспорт позивачки внесено
самовільно.

Відсутність відомостей про вулицю та
номер будинку підтверджується і
талоном реєстрації за місцем
проживання позивачки.

Про те, що позивачка проживала в
будинку по АДРЕСА_3, а не в спірному
будинку свідчать і матеріали цивільної
справи за 2010 рік, згідно яких вона
звертаючись до суду з позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Рожнятівському районі вказувала
адресу свого проживання - АДРЕСА_3, на цю
ж адресу їй приходили повідомлення та
відмова в перерахунку пенсії.

Згідно представлених Рожнятівським
РЕМ відомостей вбачається, що
абоненський номер по АДРЕСА_3
користується пільгами по оплаті
електроенергії у зв»язку з
проживанням в цьому будинку пільговика
- позивачки категорії « Діти війни».

З копії будинкової книги спірного
будинковолодіння вбачається, що по
АДРЕСА_2 з 2005 року зареєстрованим є
тільки ОСОБА_3

Належних та допустимих доказів, які б
підтверджували, що позивачка після
смерті матері вступила в управління чи
володіння спадковим майном суду не
надано, як і не надано доказів факту
постійного проживання та ведення
спільного госпродарства з батьком.

Посилання апелянтки про те, що факт
постійного проживання підтверджується
копіями поштових конвертів,
адресованих сином на адресу: . АДРЕСА_2
не заслуговують на увагу, оскільки
листи сина на дану адресу написані у
вісімдесятих роках і не підтверджують
факту проживання позички з
спадкодавцями на час їх смерті.

Не заслуговують на увагу і доводи
апелянтки про те, що вона перебуває на
пенсійному обліку за адресою АДРЕСА_2 і
по цій адресі отримує пенсію, оскільки
листом Івано-Франківської дирекції
центру поштового звязку підтверджено
отримання позивачкою пенсії по АДРЕСА_2
з листопада 2011 року по березень 2012 року.

Колегія суддів вважає, що тимчасове
перебування позивачки в спірному
будинковолодінні та надання допомоги
батькам у веденні господарства не дає
підстав для висновку, що вона постійно
проживала у спірному будинковолодінні.

Інші доводи апеляційної скарги
були предметом дослідження суду першої
інстанції.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, що давало б підставу для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що фактичні обставини справи
судом першої інстанції з'ясовано
всебічно та повно, дано їм вірну
правову оцінку, а рішення суду ухвалено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рожнятівського районного суду
від 19 листопада 2013 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання нею законної сили.

Головуюча
О.Ю. Беркій

Судді:
О.В. Пнівчук

Я.Д. Горблянський