АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/791/13/14
інстанції Дорошинська В.Е.
Доповідач: Стародубець
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року лютого місяця « 13» дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Стародубця
М.П.Суддів:Воронцової Л.П., Ігнатенко
П.Я.при секретарі:Калюжному О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
«Українська страхова компанія
«Гарант-Авто» на рішення Дніпровського
районного суду м. Херсона від 19
листопада 2013 року в справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Українська страхова компанія
«Гарант-Авто» до ОСОБА_5 про
відшкодування шкоди в порядку регресу,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Українська страхова
компанія «Гарант-Авто» звернулося до
суду з вказаним вище позовом,
зазначаючи, що 17 листопада 2010 року в
м.Херсоні по Бериславському шосе
сталася дорожньо-транспортна пригода
за участю автомобіля Сhery Eastar,
реєстраційний номер НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_5 та автомобіля Ford Mondeo,
державний номер НОМЕР_2, під керуванням
ОСОБА_6

Постановою Дніпровського районного
суду м.Херсона від 16 грудня 2010 року
винним у вказаній пригоді визнано
ОСОБА_5, цивільно-правова
відповідальність якого застрахована у
ВАТ «Українська страхова компанія
«Дженералі Гарант», правонаступником
якого є позивач.

Посилаючись на те, що страхувальник у
передбачений законом строк страхову
компанію про настання страхової події
не повідомив, натомість 18 березня 2011
року страховик виплатив власнику
автомобіля Ford Mondeo, як потерпілому,
страхове відшкодування у розмірі 10535,15
грн., просив суд стягнути з ОСОБА_5
вказану грошову суму в порядку регресу,
вирішити питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Херсона від 19 листопада 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі публічне
акціонерне товариство «Українська
страхова компанія «Гарант-Авто»,
посилаючись на те, що суд першої
інстанції неправильно витлумачив і
застосував норми Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове по суті
заявлених позовних вимог.

У письмових запереченнях на апеляційну
скаргу ОСОБА_5 просить її відхилити, а
рішення суду, як законне, справедливе й
обґрунтоване, залишити без змін.

Заслухавши доповідача, і осіб, які
з'явилися у судове засідання,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 04.02.2010 року
ОСОБА_5 уклав з відкритим акціонерним
товариством «Українська страхова
компанія «Дженералі Гарант»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «Українська
страхова компанія «Гарант-Авто»,
письмовий договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності, оформлений у вигляді
полісу №ВС/1265169, строк дії якого був
визначений сторонами з дня його
підписання й до 03.02.2011 року /а.с. 4/.

В період дії вказаного договору 17.11.2010
року сталася ДТП, учасником якої був
відповідач, вина останнього в порушені
ним Правил дорожнього руху
підтверджується постановою
Дніпровського районного суду м.Херсона
від 16.12.2010 року про притягнення до
адміністративної відповідальності у
вигляді накладення штрафу в розмірі 340
грн. /а.с. 5/.

Вказана подія визнана страховиком
страховим випадком, що за законом та
договором призвело до настання певних
правових наслідків.

Розмір збитку, завданого об'єкту
страхування за вирахуванням франшизи
визначений в сумі 10535,15 грн., що
підтверджується страховим актом
№1019758(119000) від 15.03.2011 року, в переліку
використаних для його складання
матеріалів першим документом
зазначена заява потерпілого /а.с. 6/.

На виконання умов страхування 18.03.2011
року страховик виплатив власнику
пошкодженого автотранспортного засобу
ОСОБА_7 вказану вище суму страхового
відшкодування, що підтверджено копією
платіжного доручення №291 /а.с. 8/.

В передбачений ст. 33 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» в редакції, яка діяла на час
скоєння ДТП, страхувальник не
повідомив про це страховика, що стало
підставою для порушення останнім в
судовому порядку питання про регресну
вимогу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
встановив, що відповідач, як
страхувальник у договірних відносинах,
не повідомив страховика в триденний
строк про факт ДТП з причин, які вважав
поважними у зв'язку з вадами його
здоров'я після цієї події, тому
правомірно відмовив у задоволенні
позову з наведених в рішенні підстав.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду, вважає їх правильними
та такими, що ґрунтуються на законі й
матеріалах справи.

Припис вказаної вище норми
матеріального права, дія якої
поширюється на спірні правовідносини,
передбачав, що у випадку несвоєчасного
повідомлення страховика одним з
учасників ДТП, до яких відноситься як
страхувальник, так й потерпілий, про цю
подію за наявності поважних причин, то
на них покладено обов'язок підтвердити
це документально, що фактично
здійснено страхувальником шляхом
надання ним медичної довідки про стан
свого здоров'я після аварійної
ситуації, якій місцевий суд дав
правильну правову оцінку.

На думку колегії суддів, ця норма
матеріального права в своїй попередній
редакції передбачала певне виключення
із загального правила, яке мало місце в
цій справі, доведене належними та
допустимими доказами.

Відповідно до п.5 ст. 991 ЦК України
страховик має право відмовитися від
здійснення страхової виплати у разі
несвоєчасного повідомлення
страхувальником без поважних на те
причин про настання страхового
випадку.

У системному зв'язку з п.5 ч.1 ст. 989 ЦК
України, яким на страхувальника
покладено обов'язок повідомити
страховика про настання страхового
випадку у строк, який дає страховику
можливість дослідити обставини справи
та дійти висновку про визнання його
страховим випадком чи відмови в цьому.

Зокрема, несвоєчасне повідомлення
страховика про настання страхового
випадку само по собі не може бути
підставою для відмови від виплати
страхового відшкодування, а лише у тому
випадку, коли воно позбавляє
страховика можливості дізнатися, чи є
ця подія страховим випадком, тобто,
якщо буде доведено, що відсутність у
страховика відомостей могло вплинути
на його обов'язок виплатити страхове
відшкодування.

Не вчинення страхувальником ОСОБА_5
певного свого обов'язку перед
страховиком в даному випадку, який
останнім визнаний страховим випадком
та став підставою для виконання ним
своїх договірних зобов'язань перед
третьою особою, не призвело до настання
для нього негативних наслідків та не
вплинуло на його обов'язок виплатити
страхове відшкодування, тому ці
обставини дають суду підстави для
відмови у задоволенні заявленого
позову.

Доводи апелянта щодо відсутності
поважних причин неповідомлення
страхувальником про ДТП
спростовуються додатково дослідженими
судом апеляційної інстанції доказами у
вигляді показів свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9,
у тому числі й самого відповідача
ОСОБА_5, щодо фізичного стану
останнього протягом трьох діб, який
фактично унеможлив виконання ним свого
обов'язку з поважних причин, які
підтверджені вказаним раніше
офіційним документом, який є письмовим
доказом.

Повно і правильно встановивши
обставини справи, суд разом із тим
допустив помилку в застосуванні норм
матеріального права, пославшись в
мотивувальній частині рішення як на
підставу відмови у задоволенні позову
додатково й на ст.ст. 22, 1166 ЦК України,
дія яких поширюється лише на
правовідносини, які регулюють питання
позадоговірної відповідальності.

Доводами апеляційної скарги висновки
суду не спростовуються, у зв'язку з чим
підстав для її задоволення й
скасування рішення суду не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307-308 ЦПК України, колегія
суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія «Гарант-Авто»
відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 19 листопада 2013 року
залишити без змін, виключивши з його
мотивувальної частини посилання на
ст.ст. 22, 1166 ЦК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили негайно після її
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: