У х в а л а

іменем україни

10 лютого 2014 року
м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Попович О.В.,
вивчивши касаційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 08 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду
Миколаївської області від 13 січня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні житлом та вселення, за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні житлом та вселення,
посилаючись на те, що з 24 березня 1979
року він був прописаний і проживав в
будинку АДРЕСА_1, 2/3 частини якого
належать його батькові ОСОБА_4 Згідно
заповіту останнього від 20 грудня 1996
року зазначене домоволодіння було
заповідане ОСОБА_3 Але відповідач
чинить перешкоди в проживанні у
вказаному будинку. На підставі
викладеного просив ухвалити рішення,
яким зобов'язати ОСОБА_2 не чинити йому
перешкоди в користуванні спірним
будинком, а також вселити його в цей
будинок.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним
позовом про визнання ОСОБА_3 таким, що
втратив право користування вказаним
вище будинком, посилаючись на те, що
ОСОБА_3 в спірному домоволодінні з 1995
року не проживає, спадщину після смерті
батька не прийняв, що відповідно до
положень ст.ст. 107, 156 ЖК України є
підставою для задоволення позову.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 08 листопада 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області від 13 січня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволено. Вселено
ОСОБА_3 в будинок АДРЕСА_1. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові
витрати у розмірі 47,50 грн. В задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати рішення Заводського
районного суду м. Миколаєва від 08
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Миколаївської
області від 13 січня 2014 року, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу,
ознайомившись із змістом судових
рішень, вважаю, що у відкритті
касаційного провадження слід
відмовити, оскільки касаційна скарга є
необґрунтованою, і викладені в ній
доводи не дають підстав для їх
перевірки матеріалами справи.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті
328 ЦПК України суддя відмовляє у
відкритті касаційного провадження,
якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст.ст. 328, 335 ЦПК України,
суддя

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 08 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду
Миколаївської області від 13 січня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні житлом та вселення, за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ
О.В. Попович