У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року
м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Луспеник Д.Д.,
розглянувши клопотання про поновлення
строку на касаційне оскарження та
касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
апеляційного суду м. Києва від 11 грудня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
«Ідея Банк» про визнання частково
недійсними умови кредитного договору,

в с т а н о в и в:

У липні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із зазначеним вище позовом,
посилаючись на те, що 20 серпня 2010 року
між ним та ПАТ «Банк Плюс», яке згодом
змінило назву на ПАТ «Ідея Банк»,
укладено кредитний договір відповідно
до якого йому надано кредит в сумі 139 361
грн. та встановлено змінювану
процентну ставку за користування
кредитними коштами на наступних
умовах: сплата річних процентів, що
визначена як ставка AverageDepo 3 M збільшена
на 6,63%. Відповідно до умов договору
ставка AverageDepo 3 M є процентною ставкою,
яка визначається як середньозважена
величина процентних ставок за обсягами
фактично залучених (включаючи
пролонгованих) банком депозитів
юридичних і фізичних осіб (крім банків)
у національній та іноземній валюті, в
річному обчисленні дана ставка
визначається станом на перше число
кожного кварталу як середнє за
попередні шість місяців значення
середньозваженої процентної ставки на
підставі щоденних звітів форми 350, які
складаються банком згідно з Правилами
НБУ організації статистичної
звітності. Позивач зазначав, що
можливість змінювати розмір
процентної ставки суперечить вимогам
чинного законодавства, а він не мав
можливості об'єктивно оцінити умови
договору, на які погодився підписавши
договір.

Ураховуючи викладене, позивач просив
суд визнати недійсними умови
кредитного договору від 20 серпня 2010
року стосовно обов'язку позичальника
сплатити відсотки за користування
кредитними коштами згідно ставки
AverageDepo 3 M, визначеної п. 2.1. та 2.2.
кредитного договору з 20 вересня 2011 року
та зобов'язати ПАТ «Ідея Банк»
здійснити перерахунок коштів,
сплачених згідно ставки AverageDepo3 M в
період з 20 вересня 2010 року по 20
квітня 2012 року та зарахувати ці кошти в
якості погашення тіла кредиту.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 4 червня 2013 року позов
ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсними
умови кредитного договору від 20 серпня
2010 року, укладеного між ПАТ «Плюс Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «Ідея
Банк», та ОСОБА_2 стосовно обов'язку
позичальника сплачувати відсотки за
користування кредитними коштами
згідно ставки AverageDepo 3 M, визначеної § 2 п.
1 та 2 кредитного договору з 20 серпня 2011
року, та виключено пункти 1 і 2 § 2 з
кредитного договору. Зобов'язано ПАТ
«Ідея Банк», що є правонаступником ПАТ
«Плюс Банк», привести кредитний
договір від 20 серпня 2010 року у
відповідність до вимог чинного
законодавства України, уклавши
додаткову угоду про зміну процентної
ставки на умовах рівних з іншими
споживачами фінансових послуг ПАТ
«Ідея Банк». Вирішено питання судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
11 грудня 2013 року рішення місцевого суду
скасовано та ухвалено рішення про
відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення апеляційного суду скасувати,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального й процесуального права,
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Касаційну скаргу подано з пропуском
строку на касаційне оскарження,
встановленого чинним законодавством,
проте до касаційної скарги заявником
додано клопотання про поновлення цього
строку з посиланням на те, що строк
пропущено з поважних причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦПК України, у
разі пропущення строку на касаційне
оскарження, з причин, визнаних
поважними, суддя касаційної інстанції
за заявою особи, яка подала касаційну
скаргу, може поновити цей строк.

Наведені в клопотанні доводи свідчать
про поважність причин пропуску
процесуального строку на касаційне
оскарження.

За таких обставин клопотання про
поновлення строку на касаційне
оскарження судового рішення слід
задовольнити.

Проте у відкритті касаційного
провадження у справі слід відмовити з
таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Зі змісту оскаржуваного судового
рішення й доданих до касаційної скарги
матеріалів убачається, що скарга є
необґрунтованою і наведені у ній
доводи не дають підстав для висновків
щодо незаконності рішення
апеляційного суду.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у
разі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

Керуючись ст. 325, п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК
України,

у х в а л и в:

Клопотання про поновлення строку на
касаційне оскарження судового рішення
задовольнити.

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне
оскарження рішення апеляційного суду
м. Києва від 11 грудня 2013 року.

У відкритті касаційного провадження у
справі за позовом ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства «Ідея Банк»
про визнання частково недійсними умови
кредитного договору за касаційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного
суду м. Києва від 11 грудня 2013
року відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ Д.Д. Луспеник