У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка
А.В.,

Нагорняка В.А., Юровської
Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості,

за касаційною скаргою Букач Яни
Вікторівни в інтересах та за
довіреністю Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» на рішення Заводського
районного суду м. Запоріжжя від 19
червня 2013 року та рішення апеляційного
суду Запорізької області від 07
серпня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» ( далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк» ) звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3 в якому просив
стягнути з відповідача заборгованість
за кредитом.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що 15 грудня 2005 року ЗАТ КБ
«ПриватБанк » надав відповідачеві
(надалі - позичальник) кредит у розмірі
4000 грн зі сплатою 36 % річних з терміном
та умовою повернення відповідно до
умов договору, потім сума була
збільшена до 8000 грн. Згідно з умовами
договору позивач перерахував кредитні
кошти на картковий рахунок
позичальника. Відповідно до договору
позичальник повинен був своєчасно
сплачувати на рахунок позивача кредит
та відсотки за ним.

Позичальник не виконував належним
чином умов погашення кредиту,
своєчасно не сплачував заборгованість
за кредитом, що призвело до
заборгованості.

Рішенням Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 19 червня 2013 року, позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитом у розмірі 8
060 грн 82 коп.

Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 07 серпня 2013 року
апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк»
відхилено.

Апеляційну скаргу
ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5
задоволено. Рішення Заводського
районного суду м. Запоріжжя від 19
червня 2013 року в частині задоволених
позовних вимог скасовано та ухвалено
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовлено. В іншій
частині рішення місцевого суду
залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ
«ПриватБанк» - Букач Я.В. просить
рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 19 червня 2013 року та
рішення апеляційного суду Запорізької
області від 07 серпня 2013 року скасувати,
а справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги
банку, місцевий суд вважав, а
апеляційний суд погодився з таким
висновком, що за вимогами про стягнення
процентів за користування кредитом та
неустойки необхідно відмовити у
зв'язку із закінченням строку позовної
давності. При цьому вважав, що
підлягають задоволенню вимоги про
стягнення основного боргу.

Скасовуючи рішення місцевого суду в
частині задоволених вимог банку та
ухвалюючи нове рішення про відмову в
позові, апеляційний суд вважав, що
позивач пропустив строк позовної
давності, а тому правові наслідки
пропуску цього строку підлягають
застосуванню незалежно від заяви
боржника.

Проте повністю погодитися з таким
висновком не можна.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 цього ж
Кодексу позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до Правової позиції
Верховного Суду України у справі
№ 6-116 цс 13 від 06 листопада 2013 року
зазначено, що відповідно до ст. 261 ЦК
України початок перебігу позовної
давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами),
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня, коли відбулося це
порушення.

Позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків
сплати чергових платежів, передбачених
договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК
України кредитор протягом усього часу -
до встановленого договором строку
закінчення виконання останнього
зобов'язання вправі заявити в суді
вимоги про дострокове повернення тієї
частини позики (разом з нарахованими
процентами - ст. 1048 ЦК України ), що
підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення
кредитора до суду платежі підлягають
стягненню у межах позовної давності по
кожному із платежів.

У разі встановлення у договорі різних
видів цивільно-правової
відповідальності за різні порушення
його умов, одночасне застосування
таких заходів відповідальності не
свідчить про недотримання положень,
закріплених у ст. 61 Конституції України
щодо заборони подвійної
цивільно-правової відповідальності за
одне і те саме порушення.

Згідно з п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів»
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.

Відповідно до Правої позиції
Верховного Суду України у справі
6-126цс13 від 20 листопада 2013 року пункт 7
частини 11 статті 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою частиною 11 статті 11
зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

Судами встановлено, що 15 грудня 2005 року
ЗАТ КБ «ПриватБанк» надав
відповідачеві (надалі - позичальник)
кредит у розмірі 4000 грн зі сплатою 36 %
річних з терміном та умовою повернення
відповідно до умов договору. Згідно з
умовами договору позивач перерахував
кредитні кошти на картковий рахунок
позичальника. Договір складається з
заяви позичальника, Умов надання
банківських послуг, Правил
користування платіжною карткою,
Пам'ятки клієнта і тарифів.

Відповідно до пункту 3.1 Умов і правил
надання банківських послуг, для
надання послуг Банк відкриває клієнту
Картрахунки, видає клієнту Картки. Їх
вид і строк дії визначений у заяві і в
Пам'ятці клієнта. Датою укладення
договору є дата відкриття рахунку,
указаного в розділі «Відмітки банку»
заяви. Відповідно до пункту 9.12 цих же
Умов, договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього строку ні одна із сторін не
попередить другу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично поновлюється на такий же
строк.

Згідно з пунктом 9.4 Умов і правил
надання банківських послуг
картрахунки відкриваються на
невизначений строк за виключенням
випадків, передбачених у пунктах 9.6 та
9.7 цих правил.

З огляду на це з'ясуванню підлягав
обсяг наданих позичальнику кредитних
коштів і умови їх повернення кредитору,
строки дії договору та строки позовної
давності за кожним видом платежів.

Із справи вбачається, що місцевим судом
у повному обсязі умови кредитної угоди
між сторонами не досліджувалися і
доводи позивача діє угоди між
сторонами не перевірив.

Без встановлення зазначених обставини
висновок судів термін дії договору є
передчасним.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення місцевого
суду, апеляційний суд не звернув
належної уваги на доводи апеляційних
скарг про неповне з'ясування всіх
обставин у справі і сам не усунув цих
порушень.

Оскільки неповнота з'ясування обставин
у справі та порушення зазначених норм
процесуального права унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення спору і ці порушення були
допущені як місцевим судом, так і
апеляційним судом, то рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Букач Яни Вікторівни
в інтересах та за довіреністю
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк»
задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 19 червня 2013
року та рішення апеляційного суду
Запорізької області від 07 серпня 2013
року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Макарчук М.А.

Судді:
Леванчук А.О.

Нагорняк В.А.

Маляренко А.В.

Юровська Г.В.