Справа № 2-175/1273/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2014 року Дніпропетровський
районний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді Бойко О.М.,

при секретарі Карпенко І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у сел. Ювілейне цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

Позивач та його представник в судовому
засіданні підтримали уточнений позов у
повному обсязі та просили стягнути з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на свою користь
грошові витрати в розмірі 842983,02 грн. в
якості відшкодування витрат на
будівництво будинку АДРЕСА_1, як
набутих безпідставно.

Відповідачі та їх представник у
судовому засіданні надали письмові
заперечення в яких вважав позовні
вимоги необґрунтованими,
безпідставними та такими, що
суперечать нормам чинного
законодавства, тому не підлягають
задоволенню.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши
свідків у судовому засіданні,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_3 є власником
земельної ділянки площею 0,1104 га за
кадастровим номером :01:137:0180,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Її
право власності на зазначену земельну
ділянку підтверджується Державним
актом на право власності на земельну
ділянку серії ЯЕ №169874, виданим 02.11.2009
року відділом Держкомзему у
Дніпропетровському районі
Дніпропетровської області на підставі
рішення сесії Новоолександрівської
сільської ради від 15.04.2009 року №24,
зареєстрованим в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю за №21. Цільове
призначення зазначеної земельної
ділянки - для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд.

На земельній ділянці, розташованій по
АДРЕСА_1, ОСОБА_3 та її чоловіком ОСОБА_2
був побудований житловий будинок
садибного типу, одноповерховий з
мансардою, загальною площею 278,4 кв.м, з
господарськими спорудами і будівлями.
Житловий будинок був закінчений
будівництвом 06.09.2010 року, що
підтверджується сертифікатом
відповідності державним будівельним
нормам, стандартам та правилам
(реєстраційний номер серії ДП №000935),
виданим 06.09.2010 року, Інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю Дніпропетровській області.

Рішенням виконавчого комітету
Новоолександрівської сільської ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області за №123/3 від
22.12.2010 року було оформлено право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
за ОСОБА_3. Даний будинок складається з
двох частин і має два окремих входи.

Крім того, у судовому засіданні
встановлено, що рішенням виконавчого
комітету Новоолександрівської
сільської ради Дніпропетровського
району Дніпропетровської області №88/2
від 23.11.2011 року було оформлено право
власності ОСОБА_3 на двоквартирний
житловий будинок АДРЕСА_1.

Так, право власності ОСОБА_3 на квартиру
АДРЕСА_1 підтверджується Свідоцтвом
про право власності на нерухоме майно
серія САС №841558, виданим 31.01.2012 року
Новоолександрівською сільською радою,
та Витягом про державну реєстрацію
прав за №33027437 від 31.01.2012 року, виданим
Комунальним підприємством
Дніпропетровського району «Бюро
технічної інвентаризації».

Право власності ОСОБА_3 на квартиру
АДРЕСА_2 підтверджується Свідоцтвом
про право власності на нерухоме майно
серія САС № 841559, виданим 31.01.2012 року
Новоолександрівською сільською радою,
та Витягом про державну реєстрацію
прав за №33027658 від 31.01.2012 року, виданим
Комунальним підприємством
Дніпропетровського району «Бюро
технічної інвентаризації».

Відповідно до ч. 4 ст. 373 ЦК України
власник земельної ділянки має право
використовувати її на свій розсуд
відповідно до її цільового
призначення.

Частиною 1 ст. 375 ЦК України визначено,
що власник земельної ділянки має право
зводити на ній будівлі та споруди,
створювати закриті водойми,
здійснювати перебудову, а також
дозволяти будівництво на своїй ділянці
іншим особам.

Як вбачається з ч. 1 ст. 413 ЦК України
власник земельної ділянки має право
надати її в користування іншій особі
для будівництва промислових,
побутових, соціально-культурних,
житлових та інших споруд і будівель
(суперфіцій). Таке право виникає на
підставі договору або заповіту.

Проте, як встановлено судом та
вбачається з матеріалів справи між
позивачем та відповідачами не існувало
будь-яких домовленостей (усних або
письмових) про спільне будівництво
житлового будинку на земельній ділянці
по АДРЕСА_1.

Також встановлено, що у квітні 2013 року
ОСОБА_3 звернулася до Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська з
цивільним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про
усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом виселення.

18 липня 2013 року Жовтневим районним
судом м. Дніпропетровська у цивільній
справі №201/5159/13-ц за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, ОСОБА_4 про усунення перешкод у
користуванні власністю шляхом
виселення ухвалено рішення, яким:

- усунуті перешкоди у здійсненні
ОСОБА_3 права користування та
розпорядження своєю власністю -
квартирою АДРЕСА_1 та квартирою
АДРЕСА_2;

- виселені ОСОБА_1 та ОСОБА_4 із
зазначених квартир;

- зобов'язані ОСОБА_1 та ОСОБА_4
звільнити зазначені квартири від
належних їм речей, залишивши квартири у
стані, що відповідає
санітарно-гігієнічним нормам.

Таким чином, враховуючи всі
вищевказані обставини, суд приходить
до висновку про те, що доводи позивача
ОСОБА_1 про те, що між ним та
відповідачами існували домовленості
про спільне будівництво житлового
будинку АДРЕСА_1 та подальше
переоформлення права власності на
половину цього будинку на нього, не
знайшли свого обґрунтованого
підтвердження належними доказами.

Крім того, суд звертає увагу на той
факт, що ОСОБА_1 у період часу з 04.01.2004
року по 12.07.2012 рік працював на посаді
продавця у фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (відповідача) і розмір його
заробітної плати за цей період склав
приблизно - 60510,78 грн., що визнано
сторонами у судовому засіданні, тому
твердження позивача про те, що він
вклав у будівництво житлового будинку
АДРЕСА_1 власні грошові кошти у розмірі
842983,02 грн. є необґрунтованими, оскільки
ним не надано суду доказів того, що
грошові кошти у вказаному розмірі він
дійсно мав у власності.

Також є необґрунтованими посилання
ОСОБА_1 на норми ст. 1212 ЦК України, як на
те, що відповідачі безпідставно та за
його рахунок набули майно (будівельні
матеріали та результати роботи).
Посилання позивача на чеки про
витрачання коштів на придбання
будівельних матеріалів не дають суду
підстав вважати, що зазначені
будівельні матеріали були використані
при будівництві саме будинку якій
належить ОСОБА_3

Крім того, позивачем не було заявлено
відповідного клопотання про
проведення судової
будівельно-технічної експертизи, щодо
встановлення вартості будівельних
матеріалів на момент розгляду справи
та взагалі їх використання при
будівництві будинку, що позбавляє
можливості суд визначити реальну
вартість будівельних матеріалів та
вартість виконаних робіт при
будівництві спірного будинку, для
можливості їх розподілу між сторонами.

До пояснені свідків з боку позивача,
суд ставиться критично, оскільки
присутність позивача під час
будівельних робіт на земельній ділянці
не даються суду підстав вважати, що
саме позивач вкладав відповідні кошти
в будівництво будинку.

Договір будівельного підряду
укладений між ПП «ОСОБА_5» та позивачем
ОСОБА_1 від 01 червня 2008 року та наявний в
матеріалах справи (т.2 а.с. 40-42), суд не
може прийняти до уваги в якості
належного доказу, оскільки як
вбачається із тексту самого договору
він не міг бути складений 01 червня 2008
року, а складений не раніше 17 травня 2011
року - тобто, дати видачі ОСОБА_1
посвідки на постійне проживання на
території України серії НОМЕР_1 (т.2 а.с.
91)

Таким чином, суд вважає, що підстави для
задоволення заявлених вимог позивача у
позові відсутні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Позивачем не надано суду належних
доказів на підтвердження своїх
доводів, а тому суд приходить до
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61, 79, 84, 88, 137, 212,
215, 214 ЦПК України, ст.ст.3, 11, 13-16, 23, 79, 88, 225,
526 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення грошових
коштів - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Дніпропетровський районний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Бойко О.М.