Справа № 201/956/14-ц
Провадження 2/201/681/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Трещова
В.В. при секретарі - Горбатенко Д.К.

розглянувши за участю позивача та
відповідача у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ спільного майна
подружжя,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулась з даним позовом до
суду в обґрунтування якого зазначила,
що з відповідачем вона перебуває у
зареєстрованому шлюбі з 14 серпня 1987
року. В період шлюбу за спільні кошти
вони придбали спільне майно: житловий
будинок АДРЕСА_1, моторний човен
Казанка 5м3, реєстровий НОМЕР_5,
автомобіль Мерседес державний номер
НОМЕР_1, та автомобіль Мерседес
державний номер НОМЕР_2. Просила в
позовній заяві припинити право
власності відповідача, та визнати за
нею право власності на вищевказане
майно, та присудити відповідачу
грошову компенсацію у розмірі 80000
гривень, а також стягнути судові
витрати з відповідача.

В судовому засіданні позивач
позов підтримала з викладених у ньому
підстав, та пояснила суду, що
відповідач ставить сім'ю у скрутне
матеріальне становище, тим, що
поручився за виконання сторонньою
особою грошових зобов'язань, але вона
не бажає, щоб внаслідок цього було
реалізоване їх спільне майно, тому
бажає, щоб все майно було зареєстроване
за нею. Пояснила, також, що кошти на
депозитний рахунок у ТУ ДСА України в
Дніпропетровській області нею не
вносилися, оскільки вона не має таких
коштів, але планує зайняти їх у рідних і
виплатити у майбутньому. Стосовно
розміру суми, яка підлягає, на її думку
виплаті відповідачу, пояснила, що ця
сума визначена нею з тих міркувань, що
саме 80000 гривень вона зможе взяти в
борг, і що розмір вказаної суми жодним
чином не пов'язаний з реальною вартістю
спірного майна.

Відповідач у судовому засіданні
проти задоволення позовних вимог
заперечував, посилаючись на їх
безпідставність та необгрунтованість.
Пояснив суду, що факт придбання
спірного майна в період шлюбу ним не
оспорюється, але він не згоден на те,
щоб право власності на нього перейшло
позивачці в повному обсязі.

Вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
наступного.

Згідно частин 1-3 ст.10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі, і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Правовідносини, що виникли між
сторонами справи врегульовані нормами
СК України, та нормами ЦК України.

Судом встановлено, що позивач та
відповідач з 14 серпня 1987 року
перебувають у зареєстрованому шлюбі,
що визнано сторонами справи.

В період шлюбу за спільні кошти
позивачем та відповідачем було
придбано житловий будинок, що
розташований по АДРЕСА_1, що
підтверджується копією договору
купівлі - продажу від 21.07.1994 року, та
визнано сторонами справи.

Також, в період шлюбу сторонами справи
30 листопада 2005 року було придбано
моторний човен Казанка 5м3 реєстровий
номер НОМЕР_5, 17 липня 2006 року було
придбано автомобіль Мерседес,
державний номер НОМЕР_3, та 15 лютого 2008
року придбано автомобіль Мерседес
державний номер НОМЕР_4, що визнано
сторонами справи та підтверджується
копіями свідоцтв про реєстрацію
вказаного майна.

Відповідно до вимог статті 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Відповідно до вимог статті 63 СК України
дружина та чоловік мають рівні права
на володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Відповідно до вимог статті 69 СК України
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу. Дружина і чоловік
мають право розділити майно за
взаємною згодою. Договір про поділ
житлового будинку, квартири, іншого
нерухомого майна, а також про виділ
нерухомого майна дружині, чоловікові
зі складу усього майна подружжя має
бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до вимог статті 70 СК України
у разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Частиною 1 статті 365 ЦК України,
передбачено, що право особи на частку у
спільному майні може бути припинене за
рішенням суду на підставі позову інших
співвласників, якщо: частка є незначною
і не може бути виділена в натурі; річ є
неподільною; спільне володіння і
користування майном є неможливим; таке
припинення не завдасть істотної шкоди
інтересам співвласника та членам його
сім'ї.

Частиною 2 статті 365 ЦК України,
передбачено, що суд постановляє
рішення про припинення права особи на
частку у спільному майні за умови
попереднього внесення позивачем
вартості цієї частки на депозитний
рахунок суду.

Вирішуючи позовні вимоги в частині
припинення права власності
відповідача на спільне сумісне майно
подружжя та в частині визнання права
власності на спірне майно в цілому за
позивачем, суд приходить до висновку,
що в цій частині задоволення позовних
вимог слід відмовити, оскільки
підстави припинення права власності на
частку у спільному майні передбачені
ч.1 ст.365 ЦК України у даній справі
відсутні.

Вирішуючи позовні вимоги в частині
присудження ОСОБА_2 грошової
компенсації у розмірі 80000 гривень, суд,
також, приходить до висновку, що дана
позовна вимога задоволенню не
підлягає, оскільки, по перше, вона є, по
суті, похідною від позовної вимоги про
припинення права власності, в
задоволенні якої відмовлено, а, по
друге, позивачем всупереч вимог ч.2
ст.365 ЦК України не було внесено
вартості частини майна на депозитний
рахунок суду.

Таким чином, суд приходить до висновку
про те, що у задоволенні позовних вимог
слід відмовити у повному обсязі.

Згідно вимог ст.88 ЦПК України судові
витрати при відмові в задоволенні
позову повинні покладатися на
позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
365 ЦК України, ст.ст. 60, 63, 69, 70 СК України,
ст.ст. 10, 11, 60, 88, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити у
повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 223 ЦПК
України.

Рішення може бути оскаржено протягом 10
днів з дня проголошення рішення шляхом
подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд
м.Дніпропетровська .

Суддя

В.В.Трещов