Справа № 254/568/14-ц
Провадження № 2/254/654/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

05 лютого 2014 року
м. Донецьк

Будьоннівський районний суд м.
Донецька у складі:

Головуючий-суддя
Сенчишин Ф.М.

При секретарі
Литовченко М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого
комітету Будьоннівської районної у м.
Донецьку ради про встановлення факту
належності правовстановлюючого
документу та визнання права власності
на квартиру в порядку спадкування за
законом,

В С Т А Н О В И В:

Згідно позову, 13 вересня 1993 року
Фондом комунального майна Донецької
міської ради було видане Свідоцтво №
14348 про право власності на двокімнатну
житлову квартиру, яке встановило право
спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1 громадян ОСОБА_3 (мати
позивачки) та ОСОБА_4 (тітці позивачки).
Право власності зареєстровано у
Комунальному підприємстві «Бюро
технічної інвентаризації м. Донецька»
у реєстровій книзі № 4/1ДК-174. У
Свідоцтві ОСОБА_4, записана як ОСОБА_4.
Фактично вони були зареєстровані у цій
квартирі з 18 липня 1984 року та спільно
проживали там до моменту смерті.
Частина особистих документів ОСОБА_4
(свідоцтво про народження, свідоцтва
про укладення шлюбу її батьками та
зміну їх прізвищ) колись була втрачена,
то встановлювати факт родинних
відносин між ними довелось у судовому
порядку. Рішенням Будьоннівського
районного суду м. Донецька від 09 лютого
1984 року № 2-199 встановлено факт того, що
ОСОБА_4 є тіткою ОСОБА_3. У цьому рішенні
суду ОСОБА_4 також була записана як
ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.
Окрім ОСОБА_3 ніяких інших спадкоємців
у неї не було та ніяких заповітів вона
не залишила. У зв'язку з тим, що мати
позивачки ОСОБА_3 постійно проживала
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, то на підставі ч. з ст. 1268 ЦК
України вона вважається такою, що
прийняла спадщину. Однак, у зв'язку з
похилим віком, ОСОБА_3 своєчасно не
звернулась до нотаріальної контори для
належного оформлення спадщини та
отримання відповідного свідоцтва про
право на спадщину. Дошлюбне прізвище
відповідно до свідоцтва про народження
«ОСОБА_3». Після першого шлюбу
зареєстрованого 30 вересня 1967 року за
актовим записом № 3085 з ОСОБА_6 її
прізвище було змінено на «ОСОБА_3». Шлюб
розірвано 25 лютого 1986 року, актовий
запис № 92. Після другого шлюбу,
зареєстрованого 23 лютого 1990 року за
актовим записом № 139 з ОСОБА_7, її
прізвище вдруге було змінено на
«ОСОБА_3». ІНФОРМАЦІЯ_2 мати позивачки
ОСОБА_3 померла. Окрім позивачки ніяких
інших спадкоємців у неї не має та
ніяких заповітів остання не залишила.
Позивачка, як єдиний спадкоємець,
звернулася до Дев'ятої Донецької
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини у
встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу
України 6-ти місячний термін, у зв'язку з
чим, слід вважати, що вона прийняла
спадщину, однак, отримати свідоцтво про
право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1
не має можливості з огляду на те, що
після смерті ОСОБА_4, її мати не
оформила належним чином свідоцтво про
право на спадщину на зазначене
нерухоме майно. Нотаріус відмовила
позивачці у видачі свідоцтва про
спадщину, про що нею було винесено 21
січня 2014 року письмову постанову №
10802-31 про відмову у вчиненні
нотаріальної дії. Крім того, під час
проголошення України самостійною
державою та заповнення документів
українською мовою, виникли розбіжності
в написанні особистих даних (ім'я)
ОСОБА_4. В одних документах зазначено
ім'я ОСОБА_4 (свідоцтво про смерть, яке
дублює паспортні дані), в інших ОСОБА_4
(свідоцтво про право власності на
житлову квартиру, довідки КП «Керуюча
компанія Будьоннівського району м.
Донецька»), Так як в Свідоцтві про право
власності на двокімнатну житлову
квартиру від 13 вересня 1993 року № 14348
вказані дані щодо ОСОБА_4, які не
збігаються з даними ОСОБА_4, які вказані
у свідоцтві про смерть (та напевно були
зазначені і паспорті), це створює
позивачці перешкоди для належного
оформлення спадщини та здійснення нею
права власності своїм майном. Вона
вважає, що для належного оформлення
документів і усунення розбіжностей у
написанні імені ОСОБА_4, необхідно
встановити факт належності їй
правовстановлюючого документу (ст. 256
ЦПК України). Таким чином, у зв'язку з
відмовою позивачці у видачі нотаріусом
свідоцтва про право на спадщину після
смерті матері та наявності письмової
відмови вона вважає, що має право на
звернення до суду з позовом за захистом
свого права.

Позивачка просить суд:

- встановити факт того, що ОСОБА_4
належить Свідоцтво № 14348 про право
власності на двокімнатну житлову
квартиру АДРЕСА_1, видане 13 вересня 1993
року Фондом комунального майна
Донецької міської ради.

- визнати за позивачкою право власності
на квартиру АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом.

Сторони, належним чином та завчасно
сповіщені про час та місце розгляду
справи, в судове засідання не з'явилися.
Позивачка ОСОБА_1 надала суду письмову
заяву, за якою підтримала в повному
обсязі заявлені позовні вимоги та
доводи позовної заяви, на яких вони
ґрунтуються, просить справу розглянути
за її відсутності. Відповідач
Виконавчий комітет Будьоннівської
районної у м. Донецьку рада також надав
суду письмову заяву про розгляд справи
за відсутності свого представника. За
ухвалою суду справа розглянута за
відсутності сторін в порядку ст. 224 ЦПК
України заочно за наявних в справі
доказів.

Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить
з наступного.

Згідно копії свідоцтва про право
власності на квартиру (будинок) № 14348,
виданого 13 вересня 1993 року Фондом
комунального майна Донецької міської
ради, АДРЕСА_1 була передана у спільну
сумісну власність ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Останні своє право власності
зареєстрували у Комунальному
підприємстві «Бюро технічної
інвентаризації м. Донецька» у
реєстровій книзі № 4/1ДК-174, що
підтверджується відповідною довідкою.

За копією свідоцтва про смерть, ОСОБА_4
померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після її смерті відкрилася спадщина, до
складу якої увійшла належна померлій
частка квартири.

За ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті.

Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом, а також у разі не
охоплення заповітом усієї спадщини,
право на спадкування за законом
одержують особи, визначені у статтях
1261-1265 цього Кодексу.

Заповіту ОСОБА_4 після себе не
залишила, що підтверджується
інформаційною довідкою з відповідного
Спадкового реєстру «Заповіти/спадкові
договори».

Відповідно до ст. 1262 ЦК України, у
другу чергу право на спадкування за
законом мають рідні брати та сестри
спадкодавця, його баба та дід як з боку
батька, так і з боку матері.

За ч. 3 ст. 1266 ЦК України, племінники
спадкодавця спадкують ту частку
спадщини, яка належала б за законом
їхнім матері, батькові (сестрі, братові
спадкодавця), якби вони були живими на
час відкриття спадщини.

Рішенням Будьоннівського
районного суду м. Донецька від 09 лютого
1984 року № 2-199 встановлено факт того, що
ОСОБА_4 є тіткою ОСОБА_3

Таким чином, ОСОБА_4 на підставі ст. 1261
ЦК України є спадкоємцем за законом
другої черги за правом представлення
після смерті ОСОБА_4

Інші спадкоємці ОСОБА_4 першої або
другої черги дослідженими в судовому
засіданні доказами не встановлені.

За ч. 1 ст. 1268 ЦК України,
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК
України, спадкоємець, який бажає
прийняти спадщину, має подати до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України,
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї. За довідкою КП «Керуюча
компанія Будьоннівського району м.
Донецька», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були
постійно зареєстровані та проживали
разом.

Таким чином, ОСОБА_3 як така, що на
момент смерті ОСОБА_4 постійно мешкала
разом зі спадкодавцем, вона є такою, що
прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268
ЦК України.

ОСОБА_3 до нотаріуса з заявою про видачу
свідоцтва про право на спадщину не
звернулася, що підтверджується
інформаційною довідкою зі спадкового
реєстру «Спадкові справи та видані на
їх підставі свідоцтва про право на
спадщину», та свої спадкові права не
оформила.

Сама ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, на
підтвердження чого до позову додана
копія свідоцтва про смерть.

Заповіту ОСОБА_3 після себе не залишила,
що підтверджується інформаційною
довідкою з відповідного Спадкового
реєстру «Заповіти/спадкові договори».

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

З наявних у справі копій
свідоцтва про народження та свідоцтва
про укладення шлюбу вбачається, що
позивачка ОСОБА_1 є рідною донькою
померлої.

Після її смерті відкрилася спадщина, до
складу якої увійшла зазначена
квартира.

Остання на підставі ст. 1261 ЦК України є
спадкоємцем за законом першої черги
після смерті ОСОБА_3

Інші спадкоємці ОСОБА_3 дослідженими в
судовому засіданні доказами не
встановлені.

ОСОБА_1 своєчасно звернулася до
нотаріуса із заявою про прийняття
спадщини, однак постановою нотаріуса
від 21 січня 2014 року позивачці
відмовлено у вчиненні нотаріальної дії
- видачі свідоцтва про право на
спадщину після смерті ОСОБА_3

В обґрунтування вказаної постанови
нотаріус послався на розбіжності в
написанні імені спадкодавця ОСОБА_4 -
«ОСОБА_4» та «ОСОБА_4» а також на той
факт, що ОСОБА_3 не зареєструвала право
власності на успадковане майно.

В частині встановлення факту того, що
ОСОБА_4 належить Свідоцтво № 14348 про
право власності на двокімнатну житлову
квартиру АДРЕСА_1, видане 13 вересня 1993
року фондом комунального майна
Донецької міської ради, суд виходить з
того, що досліджені в судовому
засіданні докази поза всяким розумним
сумнівом підтверджують цей факт і його
встановлення має для позивачки правові
наслідки. За таких обставин, позовні
вимоги в цій частині підлягають
задоволенню.

В частині визнання за позивачкою права
власності на спадкове майно, суд
виходить з того, що як роз'яснив Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у
своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування», якщо
нотаріусом обґрунтовано відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину,
виникає цивільно-правовий спір, що
підлягає розглядові у позовному
провадженні. Визнання права власності
на спадкове майно в судовому порядку є
винятковим способом захисту, що має
застосовуватися, якщо існують
перешкоди для оформлення спадкових
прав у нотаріальному порядку.

Оскільки нотаріусом обґрунтовано
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину, виник
цивільно-правовий спір, який підлягає
розглядові у позовному провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України,
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини.

Позивачка має об'єктивні перешкоди для
оформлення спадкових прав у
нотаріальному порядку і за
вищенаведених обставин позовні вимоги
про визнання за позивачкою права
власності на успадковану нею після
смерті матері квартиру підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 224 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Виконавчого
комітету Будьоннівської районної у м.
Донецьку ради про встановлення факту
належності правовстановлюючого
документу та визнання права власності
на квартиру в порядку спадкування за
законом - задовольнити в повному
обсязі.

Встановити факт того, що ОСОБА_4
належало Свідоцтво № 14348 про право
власності на двокімнатну житлову
квартиру АДРЕСА_1, видане 13 вересня 1993
року Фондом комунального майна
Донецької міської ради.

Визнати за ОСОБА_1, яка народилася
ІНФОРМАЦІЯ_3 на х. Ігнатівський,
Кошехабльського р-ну, Кранодарського
краю, іпн НОМЕР_1, право власності на
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 49,3
кв.м., житловою площею - 30,1 кв.м.

На рішення позивачем може бути подана
апеляційна скарга в Апеляційний суд
Донецької області через
Будьоннівський районний суд м.
Донецька протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Рішення набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо таку
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Відповідач, який не з'явився у судове
засідання, може подати до
Будьоннівського районного суду м.
Донецька заяву про перегляд заочного
рішення протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Головуючий :