АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2871/2014
Головуючий 1 інст. -
Справа № 2018/2-110/11
Категорія: спори, що виникають із
земельних правовідносин
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: -
Кружиліної О.А.,

- Кіпенко І.С.,

при секретарі - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Київського районного суду м. Харкова
від 06 лютого 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи:
Харківська міська рада,
квартирно-експлуатаційний відділ м.
Харкова про витребування та повернення
майна, зобов'язання відновити стан
земельної ділянки та привести її у
придатний для використання стан, -

ВСТАНОВИВ:

У 2008 році ОСОБА_4 звернувся до суду з
позовом і просив суд зобов'язати ОСОБА_3
звільнити самовільно захоплену
відповідачем надану у передбаченому
законом порядку позивачу в
користування земельну ділянку, що
знаходиться по АДРЕСА_1, шляхом зносу
самовільно зведеної будівлі.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач
зазначив, що земельна ділянка площею
0,0528га за вказаною адресою була надана
йому у довгострокове платне
користування 02.06.2006р. згідно договору
оренди землі, зареєстрованого у
Харківській регіональній філії
Державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру при
державному комітеті України по
земельних ресурсах» (далі по тексту -
ХРФ ДП УДЗК) за №25. Також рішення
Харківської міської ради (далі - ХМР)
від 18.04.2007р. за №389 йому надано дозвіл
на будівництво на відведеній
території, виконано ескізний проект
будівництва, але вже на стадії
закінчення розробки та узгодження
проекту на будівництво та нагляду за
земельною ділянкою було виявлено, що її
межі порушено, що за вказаною адресою
здійснюється будівництво, а громадянин
ОСОБА_5, який назвався представником
власника нового будівництва, ніяких
документів на право володіння чи
користування земельною ділянкою та на
право будівництва не надав.

16.10.2008 року, у зв'язку з цими порушенням,
він звернувся до інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
Харківської області (далі - ДАБК), 17.10.2008
року - до прокурора Київського району
м.Харкова, а 22.10.2008 року - до ХМР з
проханням усунути порушення його прав
землекористувача. В ході перевірки
вказаних обставин встановлено, що
власником самовільного будівництва є
ОСОБА_3, а так як остання добровільно
звільнити самовільно зайняту земельну
ділянку відмовилась, він змушений
звертатися до суду з вказаним позовом.
(т.1 а.с.115-138).

10.11.2008 року до того ж суду звернулась
ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4 і просила
поновити порушене відповідачем її
право власника нежитлової будівлі літ.
«Г-1» та користувача відповідної
земельної ділянки, розташованих по
АДРЕСА_1, зобов'язавши ОСОБА_4 не
перешкоджати їй в користуванні
земельною ділянкою, на якій
розташована вказана будівля.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3 вказувала,
що вона за договором купівлі-продажу
19.07.2007р. вона придбала у ОСОБА_7
нежитлову будівлю літ. «Г-1» загальною
площею 47,4 м.кв., а відтак і набула права
користування земельною ділянкою, на
якій розміщена ця будівля та частину
земельної ділянки, яка необхідна для
обслуговування будівлі. Підставою для
звернення до суду з позовом вказала ту
обставину, що під час виконання
товариством «Геокомплекс» замовлення
попереднього власником будівлі ОСОБА_7
про встановлення меж земельної ділянки
було виявлено, що межі відведеної
ОСОБА_4 за договором оренди земельної
ділянки заходять на земельну ділянку,
яка призначена для обслуговування
належної їй будівлі. (т.1 а.с.3-10).

Ухвалою Київського районного суду
м.Харкова від 07.07.2009р. справи за
позовами ОСОБА_3 і ОСОБА_4 об'єднані в
одне провадження за №2-909/09/17.

Ухвалою Київського районного суду
м.Харкова від 23.11.2011 року позовна заява
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 залишена без розгляду
з підстав, передбачених п.5 ч.1 ст.207 ЦПК
України (за заявою позивача).

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 22.11.2012р., залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 12.02.2013р., відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_4 з підстав
недоведеності. (т.2 а.с. т.3 а.с.58-61).

Ухвалою колегії суддів Судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18.09.2013р. касаційна скарга
позивача задоволена частково: рішення
Київського районного суду м.Харкова
від 22.11.2012р. і ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 12.02.2013р. -
скасовано, а справу направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Підставами для скасування вказаних
судових рішень та направлення справи
на новий розгляд до суду першої
інстанції суд касаційної інстанції
зазначив те, що суди не звернули уваги
на факти отримання в оренду позивачем
ОСОБА_4 у передбаченому законом порядку
земельної ділянки по АДРЕСА_1 з
встановленням та погодженням її меж, на
відсутність даних про набуття права
користування чи права власності на
земельну ділянку ПП «Урожай» та
невжиття наступними власниками
нежитлових будівель літ «В-1» та літ.
«Г-1» заходів з метою набуття права
користування (оренди) чи права
власності на земельну ділянку для
обслуговування цих будівель, на факт
вирішення Харківською міською радою
питання про передачу земельної ділянки
ОСОБА_4 в межах своїх повноважень, які
визнано сторонами і підтверджено
письмовими доказами.

Касаційною інстанцією також звернуто
увагу на те, що при розгляді справи суди
не надали належної правової оцінки
висновкам комісійної судової
будівельно-технічної експертизи №915
від 25.07.2012р. про знаходження частини
будівлі літ. «Г-1» по АДРЕСА_1 на площі 1,5
м.кв. орендованою ОСОБА_4 земельної
ділянки, на підписання акту
встановлення меж земельної ділянки
попереднього власника приміщення літ
«Г-1» ОСОБА_7, яка таким чином
підтвердила, що на час відведення
земельної ділянки ОСОБА_4 частина
будівлі літ. «Г-1» знаходилась на
відведеній земельній ділянці.

Незважаючи на це, суди, відмовляючи у
позові, зазначили, що на підставі
технічних паспортів вбачається, що
конфігурація та площа спірної будівлі
літ. «Г-1» не змінювалася, однак наявні у
справі матеріали експертиз містять
інші, відмінні від таких висновків
дані, які залишились поза увагою суду.
Отже, висновки судів, що конфігурація
та площа спірної будівлі літ «Г-1» не
змінювалася, є припущенням і не
ґрунтується на доказах, які би
відповідали вимогам ст.ст.59,60 ЦПК
України.

Недослідження та ненадання
відповідної правової оцінки акту
встановлення меж земельної ділянки на
місцевості від 19.2005р. (а.с.127-128 т.1),
наданій позивачем фототаблиці
розміщення будівель (а.с.129-131, т.1),
відповіді Управління земельних
ресурсів ХМР від 20.11.2008р. щодо
встановлення факту порушення меж
земельної ділянки, відповіді інспекції
ДАБК позивачу щодо будівництва, даним
щодо кримінального провадження по
факту самочинного будівництва та інша
допущена судами неповнота з'ясування
обставин справи та ненадання їм
відповідної правової оцінки - визнані
підставою для направлення справи до
суду першої інстанції на новий
розгляд.(т.4 а.с.112-116)

Перелічені вище в ухвалі суду
касаційної інстанції від 19.09.2013 року
висновки і мотиви, з яких скасовані
рішення, згідно вимог ч.4 статті 338 ЦПК
України, є обов'язковими для суду
першої чи апеляційної інстанції при
новому розгляді справи.

В ході нового розгляду справи судом
першої інстанції представник позивача
ОСОБА_8, який також є і співвласником
нежитлової будівлі «Е-2» по АДРЕСА_1,
звернувся з заявою про уточнення
позовних вимог і просив витребувати у
ОСОБА_3 самовільно зайняту частину
земельної ділянки площею 1,5 м.кв. в
межах земельної ділянки, наданої в
тимчасове користування ОСОБА_4 згідно
договору оренди землі від 02.06.2006р. по
АДРЕСА_1 та повернути її ОСОБА_4;
зобов'язати ОСОБА_3 відновити за
власний рахунок стан земельної ділянки
за вказаною адресою та привести її у
придатний для використання стан, який
існував до порушення прав позивача,
шляхом знесення самовільно збудованої
на ній будівлі літ. «Е-1». (т.4 а.с.133-139)

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 06 лютого 2014 року суд
задовольнив позовні вимоги.

Суд вирішив витребувати у ОСОБА_3
самовільно зайняту частину земельної
ділянки, площею 1,5 кв.м. в межах
земельної ділянки, наданої у тимчасове
користування ОСОБА_4 згідно з договором
оренди землі від 02.06.2006 року по АДРЕСА_1
та повернути її ОСОБА_4, а також
зобов'язати ОСОБА_3 за власний рахунок
відновити стан земельної ділянки та
привести земельну ділянку у придатний
для використання стан, який існував до
порушення прав позивача, шляхом
знесення самовільно збудованої на ній
будівлі літ. «Г-1» по АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати вказане рішення, та ухвалити
нове рішення яким відмовити у
задоволенні позову.

Вважає рішення суду необґрунтованим та
таким, що постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт зазначив, що згідно за змістом
технічних паспортів на будівлю «Г-1»
від 10.04.2003 року, 08.11.2007 року, 13.05.2008 року,
17.07.2009 року зміни площі та зовнішніх
розмірів не відбувалось та матеріалами
справи підтверджено, що зовнішні
розміри будівлі «Г-1» були сформовані
до передачі позивачу земельної ділянки
за договором оренди від 02.06.2006 року.
Крім того, будівля літ «Г-1» належить
ОСОБА_3 на праві приватної власності
відповідно до договору купівлі-продажу
від 19.11.2007 року. Земельна ділянка на
якій розташована спірна будівля
знаходиться в постійному користуванні
КЕВ м. Харкова на підставі Державного
акту на право постійного користування
землею серія ХР 33-01-001736 від 09.07.1998 року
та відноситься до земель оборони. Також
на виконання вимог акту
пожежно-технічного обстеження Служби
пожежної безпеки Міністерства оборони
були влаштовані евакуаційні сходи, які
функціонально призначені для будівлі
літ. «В-2» та ніякого відношення до
будівлі за літ «Г-1» не мають, відтак
посилання суду першої інстанції, що
площа будівлі літ. «Г-1» збільшилась за
рахунок цих аварійних сходів є
безпідставними. Також спірна земельна
ділянка лише частково (орієнтовано 1,5
кв.м.) заходить під нежитлову будівлю
літ. «Г-1» і в цілому нежитлова будівля
за літ. «Г-1» прав позивача не порушує,
таким чином позовні вимоги в частині
повного знесення будівлі літ. «Г-1» є
необґрунтованими та безпідставними.

ОСОБА_3 в судове засідання апеляційної
інстанції не з'явилася, а її
представник ОСОБА_5 підтримав
апеляційну скаргу і просив її
задовольнити, посилаючись на доводи,
викладені в апеляційній скарзі.

Представник 3-ї особи - КЕВ м.Харкова -
підтримав апеляційну скаргу і просив
її задовольнити.

ОСОБА_4 в судове засідання також не
з'явився, а його представники ОСОБА_8 і
ОСОБА_9 просили рішення суду першої
інстанції залишити без змін, вважаючи
його законним і обґрунтованим, а
апеляційну скаргу відхилити.

Заперечуючи проти доводів апелянта,
представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8 вказував,
що позивачем повністю доведено факт
зайняття частини орендованої ним
земельної ділянки по АДРЕСА_1
самовільним будівництвом, яке
здійснила відповідачка ОСОБА_3, що факт
порушення відповідачем прав
землекористувача ОСОБА_4
підтверджується і матеріалами
перевірки, здійсненої інспекцією ДАБК,
і іншими судовими рішеннями, зокрема в
порядку адміністративного
судочинства. Також просив звернути
увагу на здійснену стороною
відповідача щтучну підміну понять
«приміщення» і «будівля» при
використанні відповідних документів,
зокрема, копій технічних паспортів,
актів прийому передачі майна, та ін., з
метою приховання дійсних меж та
технічних характеристик нерухомого
майна, яке було відчужено у 2002 році з
балансу МО України і в теперішній час є
власністю ОСОБА_3

На думку представника позивача
солідарна з апелянтом позиція 3-ї особи
- КЕВ м.Харкова обумовлена тим, що
колишній начальник КЕВ м.Харкова
Татаркін С.А., а також директор ПП
«Урожай-Т» Демиденко Н.П., на користь
якого за договором міни від 07.09.2002р.
було незаконно відчужена належна
Міністерству оборони України
нежитлова будівля по АДРЕСА_1, та
наступні власники цієї будівлі -
ОСОБА_7, а з 2007 року - ОСОБА_3, пов'язані
родинними зв'язками, зацікавлені у
вирішенні справи на користь
відповідача.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, що
з'явилися, дослідивши письмові докази,
обговоривши доводи сторін, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги за
таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено,
підтверджено відповідними доказами, що
позивачу ОСОБА_4 на підставі рішення Х1
сесії Харківської міської ради 1У
скликання №180/5 від 28.09.2005р. у строкове
платне користування надано земельну
ділянку площею 0,0528 га, розташованої по
АДРЕСА_1, про що укладено договір
оренди від 02.06.2006 року.

На виконання зазначеного рішення ХМР
та договору оренди виконано відповідні
роботи по складенню проекту відведення
земельної ділянки, складено акт
встановлення та погодження меж
земельної ділянки, який погоджено та
підписано ОСОБА_7, КЕВ м.Харкова та
начальником відділу державного
земельного кадастру Харківського
міського управління земельних
ресурсів щодо суміжних земель
загального користування.

Зазначене судом першої інстанції
правильно оцінено як підтвердження
того факту, що позивачем ОСОБА_4 у
порядку, встановленому ст.ст.123, 124
Земельного Кодексу України та ст.25
Земельного кодексу України, в
редакції, яка була чинна на час
виникнення спірних правовідносин,
вирішено питання про отримання у
строкове користування та про
відведення відповідної земельної
ділянки.

Підставою для звернення ОСОБА_4 за
захистом порушеного права до
прокуратури, Харківської міської ради,
інспекції ДАБК, а потім і до суду з
позовом став факт виявлення ним
будівництва нежитлового приміщення з
захопленням частини відведеної йому,
позивачу, земельної ділянки, власником
якої (будівлі «Г-1» по АДРЕСА_1) є
відповідач ОСОБА_3

Постановою слідчого СВ Київського РВ
ГУМВС України в Харківській області
від 06.10.2009р. порушено кримінальну
справу за фактом самовільного
будівництва та самовільного зайняття
земельної ділянки, остаточне рішення
по якій, як стверджують сторони, до
цього часу не прийняте.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції забезпечив сторонам та іншим
особам, які беруть участь у справі,
рівні можливості щодо надання доказів,
їх дослідження та доведення перед
судом їх переконливості.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_4, суд першої
інстанції виходив з того, ОСОБА_4 у
передбаченому законом порядку набув
права строкового користування (оренди)
земельної ділянки площею 0,0528 га по
АДРЕСА_1 з її відведенням і
встановленням меж, однак відповідач
ОСОБА_3 порушує його права орендаря,
здійснивши без відповідного дозволу
будівництво нежитлової будівлі літ.
«Г-1», зайнявши цією будівлею 1.5 м.кв.
орендованої ОСОБА_4 земельної ділянки.

Порушене відповідачем право ОСОБА_4 на
здійснення права користування
земельною ділянкою підлягає захисту у
вказаний позивачем та судом спосіб,
відповідно до вимог ст.27 Закону України
«Про оренду землі», ст.ст.152, 212
Земельного Кодексу України.

Факт порушення відповідачем прав
землекористувача ОСОБА_4
підтверджується актом №2973/08 від 19.11.2008
року головного спеціаліста відділу
самоврядного контролю за
використанням та охороною земель
управління земельних відносин
Харківської міської ради
Крижанівським В.А. та його показами в
судовому засіданні у якості свідка,
висновками комісійної судової
будівельно-технічної експертизи №715
від 25.07.2012 року, актом інспекції ДАБК у
Харківській області №183 від 21.02.2013 року
та приписом відповідачу про усунення
порушень вимог законодавства у сфері
містобудівельної діяльності, актом
перевірки від 15.03.2013р. №506а та №507а,
якими зафіксовано, що зазначений
приписом інспекції ДАБК термін
відповідач ОСОБА_3 порушення не
усунула.

Вказані обставини також підтверджені
судовими рішеннями, постановленими у
порядку адміністративного
судочинства, які набрали законної сили,
про відмову у задоволенні позову
ОСОБА_5 до інспекції ДАБК про визнання
дій протиправними та скасування
рішень, якими підтверджено законність
і обґрунтованість відповідних дій і
рішень інспекції ДАБК у Харківській
області та її працівників при
встановленні факту порушень вимог
законодавства у сфері містобудування
відповідачем ОСОБА_3 при здійсненні
будівництва нежитлового приміщення
літ. «Г-1» по АДРЕСА_1 та вжитті заходів
відносно неї з метою спонукання до
усунення цих порушень.

Колегія суддів відхиляє доводи
апелянта в тій частині, що суд порушив
вимоги ст.201 ЦПК України у зв'язку з
відмовою у задоволенні клопотання
представника КЕВ м.Харкова про
зупинення провадження даної справи до
вирішення господарським судом
Харківської області справи за позовом
Харківського прокурора з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері,
поданої ним в інтересах держави у особі
Міністерства оборони України та КЕВ
м.Харкова до Харківської міської ради
про визнання недійсним пунктів рішення
та договору оренди землі, оскільки
доводи представника КЕВ м.Харкова та
апелянта не свідчать про наявність
передбачених ст.201 ЦПК України підстав,
які унеможливлюють вирішення даної
справи без вирішення справи
господарським судом за позовом
прокурора.

Крім того, дана справа з 2008 року, тобто
більше 5 років розглядається судом, і
причиною цього є ускладнення, до
створення яких доклала певних зусиль і
сторона відповідача та третьої особи -
КЕВ.

Вичерпавши всі аргументи з метою
спростування доводів позивача, особи,
зацікавлені у створенні перешкоди для
вирішення справи, на п'ятому році
розгляду справи за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 ініціювали в господарському
суді спір, начебто, в інтересах держави
у особі МО України, хоча зі змісту
поданих до господарського суду
позовних вимог про оспорення правочину
8-річної давнини особами, які знали і
повинні були знати про них в межах
строків позовної давності, вбачається,
що його подано в інтересах відповідача,
а не держави чи органу державної влади.

Згідно ст.6 «Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод» кожен
має право на справедливий і публічний
розгляд його справи упродовж розумного
строку.

Статті 157 і 303-1 ЦПК України
передбачають, що цивільна справа має
бути розглянута як в суді першої
інстанції, так і в апеляційному суді
протягом двох місяців з дня відкриття
відповідного провадження. Навіть з
урахуванням передбачених законом
ускладнень дана справа не знаходить
вирішення і тривалість її розгляду
знаходяться поза межами звичайного
уявлення про розумні строки.

Враховуючи високу вірогідність
апеляційного і касаційного оскарження
майбутнього судового рішення
господарського суду Харківської
області та творчий підхід до захисту
інтересів відповідача та солідарного з
ним КЕВ м.Харкова, вбачається, що у разі
задоволення клопотання представника
КЕВ м.Харкова чи апелянта на стадії
апеляційного розгляду, раніше може
закінчитися строк оплатного
користування ОСОБА_4 виділеної йому
вісім років тому в користування
земельної ділянки, а ніж вирішення
спору за його позовом.

Також колегія суддів відхиляє
посилання апелянта незмінності
зовнішніх розмірів будівлі літ. «Г-1» та
відсутності в діях ОСОБА_3 ознак
«самовільного зайняття земельної
ділянки», оскільки питання щодо
належності і допустимості наданих суду
копій технічних паспортів на будівлі,
що належать відповідачу, ретельно
з'ясовувалося та всі доводи сторони
відповідача перевірялись судом першої
інстанції, в тому числі і шляхом
призначення судових
будівельно-технічних експертиз, а
наданим сторонами доказам суд дав
належну правову оцінку.

Не свідчать про наявність підстав для
скасування чи зміни рішення суду
першої інстанції і доводи апелянта в
тій частині, що застосований судом
спосіб поновлення порушеного права
позивача шляхом знесення усієї будівлі
літ «Е-1» не є співмірним із
встановленим судом порушенням прав
землекористувача ОСОБА_4 у вигляді
зайняття відповідачем лише 1,5 м. кв.
орендованої ним земельної ділянки,
оскільки відповідач не ставив на
вирішення питання про застосування
альтернативного способу усунення
порушень з меншими для нього
ускладненнями.

Крім того, відповідач не позбавлений
можливості в добровільному порядку
звільнити зайняту ним частину наданої
рішенням ХМР в користування ОСОБА_4
земельної ділянки, здійснивши це у
спосіб, який на його бачення є
співмірним, менш збитковим для нього.

На підставі викладеного, апеляційний
суд приходить до висновку про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін, оскільки
суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Харкова від 06 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення, в касаційному порядку
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: