Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ
№ 22-ц/778/1052/14р.
Головуючий у 1 інстанції Бульба О.М.
Суддя-доповідач
13 лютого 2014 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:
головуючого: Кочеткової І.В.
суддів: Воробйової І.А.
при секретарі: Евальд Д.Д.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
заочне рішення Енергодарського
міського суду Запорізької області від
04 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до кредитної спілки «Порада»
про стягнення грошових коштів
(повернення депозиту), -
В вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до КС «Порада» про
стягнення коштів (повернення депозиту).
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначала, що 04 лютого 2009 року між
позивачем та відповідачем у справі був
укладений депозитний договір № 596
«Універсальний», відповідно до якого
грн. 53 коп., строком на 12 місяців, тобто
до 04 лютого 2010 року під 28% річних.
Рішенням Енергодарського міського
суду Запорізької області від 14 лютого
2011 року з КС «Порада» на користь ОСОБА_3
стягнуто 39629 грн. 20 коп., у тому числі
відсотки нараховані та сплачені до
кінця терміну дії договору.

На даний час відповідач кошти не
повернув, чим порушив умови договору
депозиту.

На підставі викладеного, позивач
просила суд, стягнути з відповідача на
її користь 292322 грн. 35 коп., яка
складається з: 74025 грн. 17 коп. - вклад та
нараховані проценти за користування
депозитними грошима, 4299 грн. 50 коп. - 3%
річних за невиконання умов договору,
213997 грн. 68 коп. - пеня, а також
відшкодувати спричинену моральну
шкоду в розмірі 60000 грн.

Заочним рішенням Енергодарського
міського суду Запорізької області від
04 грудня 2013 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з КС «Порада» на користь
ОСОБА_3 4299 грн. 50 коп. в якості 3-х
процентів річних та пеню в розмірі 300
грн. 00 коп.

Стягнуто з КС «Порада» на користь
держави судовий збір у сумі 229 грн. 40
коп.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, ОСОБА_3
просить частково скасувати рішення
суду, стягнути з відповідача на її
користь суму внеску разом з сумою
нарахованих за користування ним
процентів на загальну суму боргу, яка
складає 252693 грн. 15 коп. та відшкодувати
моральну шкоду в розмірі 60000 грн. 00 коп.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Згідно із ч.1 ст. 1058, ч.1 ст. 1060 ЦК України
за договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму(вклад), що
надійшла, зобов"язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу
укладається на умовах видачі вкладу на
першу вимогу ( вклад на вимогу) або на
умовах повернення вкладу зі спливом
встановленого договором строку
(строковий вклад).

За положеннями ст.2 Закону
України „Про банки та банківську
діяльність" вклад (депозит)- це кошти в
готівковій або у безготівковій формі, у
валюті України або в іноземній валюті,
які розміщені клієнтами на їх іменних
рахунках у банку на договірних засадах
на визначений строк зберігання або без
зазначення такого строку і підлягають
виплаті вкладнику відповідно до
законодавства України та умов
договору.

Відповідно до ч.5 ст. 1061 ЦК
України проценти на банківський вклад
нараховуються від дня, наступного за
днем надходження вкладу в банк, до дня,
який передує його поверненню
вкладникові або списанню з рахунку
вкладника з інших підстав.

Як вбачається з матеріалів
справи та встановлено судом , 04 лютого
2009 року між ОСОБА_3 та КС „Порада" був
укладений депозитний договір №596
"Універсальний", за умовами якого
позивач передала відповідачу грошовий
внесок у сумі 79604,53 грн. (а.с.4) строком на
12 місяців, до 04 лютого 2010 року,
процентна ставка за користування
внеском складала 28% річних, з
нарахуванням відсотків щомісячно(а.с.4).

За умовами п. 2.4 погодженого
сторонами договору після закінчення
строку його дії спілка ніяких
нарахувань на внесок не проводить, а
згідно п. 3.5 після закінчення строку дії
договору спілка здійснює повернення
вкладу та нарахованих процентів.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_3 частково, суд виходив з
доведеності того, що в обумовлений
договором строк суму грошового внеску
та нарахованих відповідно до умов
договору процентів, КС „Порада"
позивачу не виплатила, укладений
сторонами депозитний договір належить
до грошових зобов"язань, а тому,
враховуючи юридичну природу
правовідносин сторін, на них
поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України, як
спеціальний вид цивільно-правової
відповідальності за прострочення
виконання зобов"язання. А тому суд
правильно стягнув 4299 грн.50 коп., як 3 %
річних від простроченої суми вкладу.

Відмовляючи у задоволенні вимог
про стягнення процентів за вкладом з
дня закінчення строку договору по16.09.2013
року у сумі 74025 грн. 17 коп., суд правильно
виходив з того, що за погодженими
сторонами умовами договору
нарахування процентів після
закінчення строку договору кредитною
спілкою не здійснюється.

Відповідно до ст.ст.6,627 ЦК України
сторони є вільними в укладанні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Отже вимоги ОСОБА_3 про стягнення
процентів, нарахованих після
закінчення строку договору, суперечили
його умовам, тому відмову суду у
задоволенні вказаних вимог слід
визнати правомірною.

За змістом позовної заяви,
обгрунтовуючи право на стягнення пені
за кожен день прострочення повернення
депозитного вкладу, позивач посилалася
на п.5 ст. 10 Закону України „Про захист
прав споживачів", якою передбачено, що у
разі, коли виконавець не може виконати
(прострочує виконання) роботу (надати
послуги) згідно з договором, за кожен
день(кожну годину, якщо тривалість
виконання визначено у годинах)
прострочення споживачеві сплачується
пеня у розмірі 3 % від вартості роботи
(послуги), якщо інше не передбачено
законодавством. до правовідносин між
КС „Порада" та споживачем ОСОБА_4, які
виникли з приводу депозитного
договору, Закон України „Про захист
прав споживачів" застосовується лише в
частині, не врегульованій нормами ЦК
України та іншими нормативно-правовими
актами у сфері банківської діяльності.

Оскільки ж неустойка у виді пені
в якості забезпечення виконання КС „
Порада" грошових зобов"язань за
депозитним договором від 04.02.2009 року
його умовами не передбачалась, то і
правових підстав для її стягнення суд
не мав, а тому рішення в цій частині
підлягає скасуванню.

Відмовляючи у задоволенні вимог
про відшкодування моральної шкоди, суд
правильно виходив з того, що згідно з
вимогами ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов"язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Укладений між сторонами
депозитний договір не передбачає
відшкодування моральної шкоди у разі
порушення кредитною спілкою строків
повернення депозитного вкладу.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов"язання, на вимогу
кредитора зобов"язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три процента
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Вимоги про стягнення інфляційних
нарахувань в порядку ч.2 ст. 625 ЦК
України ОСОБА_3 не заявляла, а тому
предметом даного спору вони не
являються.

Посилання в апеляційній скарзі
ОСОБА_3 на те, що складений сторонами
16.09.2013 року акт звіряння рахунків слід
вважати додатковими умовами до
договору від 04.02.2009 року, -
безпідставні, враховуючи як правову
природу такого акту, так і його зміст.
Крім того, відповідно до ч.2 ст. 1058 ЦК
України договір банківського вкладу, в
якому вкладником є фізична особа, є
публічним договором(ст. 633 цього
Кодексу).

Відповідно ж до ч.2 ст. 633 ЦК
України умови публічного договору
встановлюються однаковими для всіх
споживачів, крім тих, кому за законом
надані відповідні пільги, а згідно
положенням ч.6 вказаної статті умови
публічного договору, які суперечать ч.2
цієї статті та правилам, обов"язковим
для сторін при укладанні і виконанні
публічного договору, є нікчемними.

З мотивів, викладених вище, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення районного суду в частині
стягнення пені ухвалено з порушенням
норм матеріального права, а тому
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог про
стягнення пені в розмірі 3000 грн.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Заочне рішення Енергодарського
міського суду Запорізької області від
04 грудня 2013 року у цій справі скасувати
в частині стягнення кредитної спілки
«Порада» на користь ОСОБА_3 пені в
розмірі 3000 грн.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: