Справа № 761/6687/14-ц
Провадження №2/761/3106/2014
У Х В А Л А

іменем України

06 березня 2014 року суддя
Шевченківського районного суду м.Києва
Савицький О.А., розглядаючи матеріали
позовної заяви ОСОБА_1 до Міського
медико-виробничого підприємства
«Профілактична дезінфекція» про
стягнення нарахованої, але не
виплаченої матеріальної допомоги при
звільненні,

в с т а н о в и в:

04.03.2014 року позивачка ОСОБА_1 звернулась
в суд з позовом до Міського
медико-виробничого підприємства
«Профілактична дезінфекція», в якому
просить стягнути з відповідача на свою
користь нараховану, але не виплачену
матеріальну допомогу у розмірі 2376,25
грн.

Відповідно до ч.1 ст.109 ЦПК України,
позови до юридичних осіб
пред'являються в суд за їх
місцезнаходженням.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 110 ЦПК
України, позови про стягнення
аліментів, про визнання батьківства
відповідача, що виникають з трудових
правовідносин можуть пред'являтись
також за зареєстрованим місцем
проживання чи перебування позивача.

Як вбачається з витягу ЄДРПОУ,
відповідач Міське медико-виробниче
підприємство «Профілактична
дезінфекція» зареєстровано за адресою:
АДРЕСА_1, та з 04.11.2013 року перебуває в
процесі припинення.

Разом з тим, 19 січня 2013 року набрала
чинності нова редакція Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом».
Зокрема п.7 «Прикінцевих та перехідних
положень» вказаного закону визначено
внести зміни у Господарському
процесуальному кодексі України, а саме
частину першу статті 12 доповнити
пунктами 7 і 8 такого змісту: «справи у
спорах з майновими вимогами до
боржника, стосовно якого порушено
справу про банкрутство, у тому числі
справи у спорах про визнання
недійсними будь-яких правочинів
(договорів), укладених боржником; про
сплату податків, зборів (обов'язкових
платежів); стягнення заробітної плати;
поновлення на роботі посадових та
службових осіб боржника, а також
визнання недійсними рішень державних
органів, пов'язаних з майновими
вимогами до боржника; справи за заявами
про затвердження планів санації
боржника до порушення справи про
банкрутство».

Статтею 12 Господарського
процесуального кодексу України
визначено підвідомчість справ
господарським судам.

Крім того, як роз'яснив Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у
Інформаційному листі від 07.05.2013 року №
709/0/4-13 «Про визначення юрисдикції спору
про стягнення заробітної плати у
випадку банкрутства боржника»,
вирішуючи питання про визначення
юрисдикції (предметної підсудності)
справи за позовом про стягнення
заробітної плати з роботодавця, судам
слід враховувати положення пункту 1-1
розділу X "Прикінцеві та перехідні
положення" Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
вимоги статті 15 ЦПК, статті 12 ГПК та
брати до уваги дату порушення
господарським судом провадження у
справі про банкрутство боржника, якщо
таку ухвалу постановлено після 19 січня
2013 року.

Отже, оскільки в даному позові ОСОБА_1
просить стягнути з відповідача на її
користь нараховану, але не виплачену
матеріальну допомогу у розмірі 2376,25
грн., яка відповідно до положень ст.ст.
1,2 Закону України «Про оплату праці», є
коштами пов'язаними з її роботою у
відповідача, а тому даний позов
підсудний господарському суду, який
розглядає справу про банкрутство
Міського медико-виробничого
підприємства «Профілактична
дезінфекція».

Згідно ст. 115 ЦПК України, якщо суддя
вирішуючи питання про відкриття
провадження в справі, встановить, що
справа не підсудна цьому суду, заява
повертається позивачеві для подання до
належного суду, про що постановлюється
ухвала. Ухвала суду разом із заявою та
всіма додатками до неї надсилається
позивачеві.

Враховуючи вищевикладене, оскільки
відповідач Міське медико-виробниче
підприємство «Профілактична
дезінфекція» з 04.11.2013 року перебуває в
процесі припинення, тобто такий процес
почався вже після набранням чинності
змін до Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
суд з врахуванням ст.ст. 1,2 Закону
України «Про оплату праці», та п.4 ч.3 ст.
121 ЦПК України, повертає позовну заяву
ОСОБА_1 до Міського медико-виробничого
підприємства «Профілактична
дезінфекція» про стягнення
нарахованої, але не виплаченої
матеріальної допомоги при звільненні,
позивачу.

Поряд з тим, суд вважає за необхідне
роз'яснити, що в даному випадку
позивачці необхідно звернутись до
відповідного господарського суду. Крім
того, відповідно до ч.4 ст. 121 ЦПК України
повернення позовної заяви не
перешкоджає повторному зверненню із
заявою до суду, якщо перестануть
існувати обставини, що стали підставою
для повернення заяви.

Керуючись ст.ст. 107, 109, 110, 115, 121, 293, 294 ЦПК
України,

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Міського
медико-виробничого підприємства
«Профілактична дезінфекція» про
стягнення нарахованої, але не
виплаченої матеріальної допомоги при
звільненні, - повернути позивачу.

Ухвалу суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду м.Києва шляхом
подачі апеляційної скарги через
Шевченківський районний суд м.Києва
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо її не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги ухвала, якщо вона не скасована,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя: