Справа № 761/851/14-ц
Провадження №2/761/2082/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

10 лютого 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді
Сіромашенко Н.В.,

при секретарі
Панченко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Територіальної громади міста Києва про
визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
позовом до Територіальної громади м.
Києва, в якому просить визнати право
власності в порядку спадкування за
заповітом, складеним ОСОБА_2 01 липня 2005
року та посвідченим приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, на нежилі
приміщення АДРЕСА_4 (літера Е).

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що 01 липня 2005 року
ОСОБА_2 склав заповіт, відповідно до
якого заповів ОСОБА_1 нерухоме майно, в
тому числі, квартиру номер АДРЕСА_1.

У березні 2006 року за заявою ОСОБА_2 жилі
приміщення квартири АДРЕСА_1,
переведені в нежилі.

05 червня 2006 року Головним управлінням
комунальної власності м. Києва ОСОБА_2
видано Свідоцтво про право приватної
власності на нежилі приміщення АДРЕСА_4
(літера Е).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

11 жовтня 2012 року він звернувся з заявою
за місцем реєстрації ОСОБА_2, в
Донецький міський нотаріальний округ,
до приватного нотаріуса ОСОБА_6 про
відкриття спадщини та прийняття
спадщини відповідно до заповіту.

Проте, йому було відмовлено, оскільки
до складу спадкового майна, яке ним
спадкується, згідно заповіту,
складеного 01 липня 2005 року, не входять
нежилі приміщення АДРЕСА_4 (літера Е).

Вважає, що хоча жиле приміщення і було
переведено в нежиле однак воно не
змінило своїх технічних якостей: не
проведено перепланування,
переобладнання, не змінилася загальна
площа квартири.

Не погоджуючись з відмовою нотаріуса,
він звернувся до суду.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив позов
задовольнити.

Представник відповідача м. Києва в
судове засідання не з'явився, про час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, про причини неявки суд
не сповіщав, тому суд вважає за можливе
розглянути справу у відсутність
представника відповідача.

Суд вислухавши пояснення
представника позивача, дослідивши
матеріали справи, приходить до
наступного.

Судом встановлено, що відповідно
до Договору купівлі-продажу від 12
квітня 2005 року зареєстрованого в
Київському міському бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна,
запис у реєстровій книзі № 518-33 за
реєстровим № 1568, ОСОБА_2 на праві
власності належала квартира АДРЕСА_1.

З Розпорядження Київської міської
державної адміністрації № 535 від 24
березня 2006 року, вбачається, що за
результатом розгляду заяви ОСОБА_2 від
23.08.2005 р., відповідно до ст. 8 ЖК України
та Порядку переведення жилих будинків
і жилих приміщень у нежилі у м. Києві,
затвердженого розпорядженням
Київської міської державної
адміністрації від 01.10.2002 року за № 1825,
як виняток, жилі приміщення квартири
АДРЕСА_1, були переведені в нежилі.

05.06.2006 року Виконавчим органом КМР
(КМДА) Головного управління
комунальної власності м. Києва видано
свідоцтво про право власності № 1180-В, з
якого вбачається, що нежилі приміщення
з АДРЕСА_4 (Літера Е) належать на праві
приватної власності ОСОБА_2.

17.01.2011 року Київським міським БТІ було
виготовлено технічний паспорт на
нежитловий будинок по АДРЕСА_4.

Як встановлено судом, 01 липня 2005 року
ОСОБА_2 заповів квартиру АДРЕСА_1 та
квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_1, що
підтверджується заповітом серії ВСВ №
278196, посвідчений приватним нотаріусом
КМНО ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що
підтверджується свідоцтвом про
смерть, виданим 26 вересня 2012 року
відділом реєстрації актів
громадянського стану І Комітету по
справах РАГС Правительства Санкт -
Петербургу Центрального району.

Після його смерті відкрилась спадщина,
зокрема, у вигляді квартири АДРЕСА_1.

13 червня 2013 року ОСОБА_9, який діяв від
імені ОСОБА_1 на підставі довіреності,
звернувся до приватного нотаріуса ДМНО
ОСОБА_6 з заявою про видачу додаткового
Свідоцтва про право на спадщину за
заповітом на нежилі приміщення з
АДРЕСА_4 (Літера Е), що належали ОСОБА_2

У відповідь на вищевказану заяву, 14.06.2013
року № 127/02-31 приватним нотаріусом ДМНО
ОСОБА_6 видано Постанову про відмову у
вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку з
тим, що до складу спадкового майна, яке
спадкується ОСОБА_1 за вищезгаданим
заповітом, не входять нежилі
приміщення з АДРЕСА_4 (літера Е), тому що
йому не були заповідані.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за
заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК
України).

Статтею 1220 ЦК України
передбачено, що спадщина відкривається
внаслідок смерті особи або оголошення
її померлою.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом
є особисте розпорядження фізичної
особи на випадок своєї смерті.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 1236
ЦК України заповідач має право охопити
заповітом права та обов'язки, які йому
належать на момент складення заповіту,
а також ті права та обов'язки, які
можуть йому належати у майбутньому.
Заповідач має право скласти заповіт
щодо усієї спадщини або її частини.

На підставі викладеного, з
урахуванням того, що спадкодавцем
ОСОБА_2 заповідалась квартира АДРЕСА_1,
а не нежилі приміщення з АДРЕСА_4
(літера Е), які до складу спадкової маси
не входять, суд приходить до висновку
про відсутність правових підстав для
задоволення вказаного позову.

Крім цього, з матеріалів справи
вбачається, що до нотаріальної контори
01 грудня 2012 року з заявою про прийняття
спадщини за законом після смерті
ОСОБА_2 звернулась його сестра ОСОБА_10
Також ОСОБА_10 зверталась 04.12.2013 року до
приватного нотаріуса ДМНО ОСОБА_6 з
заявою про видачу додаткового
свідоцтва про право на спадщину за
законом на нежилі приміщення з АДРЕСА_4
(літера Е), тому Територіальна громада
міста Києва є неналежним відповідачем.

Відповідно до положень ст. 213 ЦПК
України на суд покладено обов'язок
ухвалення законного, обґрунтованого та
справедливого рішення у справі.

З урахуванням вищевикладеного судом у
відповідності до вимог ст. 33 ЦПК
України було обговорено питання щодо
заміни неналежного відповідача на
належного - спадкоємця або залучення
його до участі у справі в якості
співвідповідача.

Проте, представник позивача
заперечував щодо вчинення вказаних
процесуальних дій.

В той же час нормами процесуального
закону право щодо заміни неналежного
відповідача на належного або залучення
до участі у справі в якості
співвідповідача іншої особи належить
виключно позивачу.

Отже, та обставина, що Територіальна
громада м. Києва є неналежним
відповідачем, є безумовною і
самостійною підставою для відмовив
задоволені позову.

Керуючись ст.ст. 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК
України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Територіальної громади міста Києва про
визнання права власності відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем
в апеляційному порядку до Апеляційного
суду м. Києва через Шевченківський
районний суд м. Києва шляхом подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку. У
цьому разі строк на апеляційне
оскарження рішення починає
відраховуватися з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Суддя: