Справа № 225/1706/12 Провадження №
22-ц/772/39/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Волошин І. А.Категорія: 23
Доповідач: Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" січня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючого судді:
Сала Т.Б.,

Суддів: Денишенко Т.О.,
Стадник І.М.,

при секретарі Торбасюк
О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ПП
"Агропромислова фірма "Іззія" на
рішення Тростянецького районного суду
Вінницької області від 17 січня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
приватного підприємства
"Агропромислова фірма "Іззія", третя
особі особи, що не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору -
СТОВ "Аква Віка", ПСП "Кристал" про
стягнення орендної плати, -

встановила:

У вересні 2012 року позивачі звернулися з
позовом до суду, в якому просили
стягнути з відповідача на їх користь
плату за оренду належних їм на праві
власності земельних ділянок за 2011 р., у
розмірі по 1288, 98 грн. кожному, та пеню за
несвоєчасну сплату орендної плати у
розмірі 0,2 % несплаченої суми за кожен
день просрочки відповідно до п. 1.14
договору.

Свої позовні вимоги мотивують тм, що
позивачі є власниками земельних
ділянок, які були передані відповідно
до договорів оренди приватному
підприємству «Агропромислова фірма
«Іззія». У 2011 році відповідачем орендна
плата не була сплачена, чим були
порушені умови договору. Розмір
орендної плати в 2011 році повинен
становити 3% від вартості земельної
ділянки.

Рішенням Тростянецького районного
суду Вінницької області від 17.01.2013 року
позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено.
Стягнуто з ПП «Агропромислова фірма
«Іззія» на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3
заборгованість за орендну плату та
пеню у розмірі 1288,98 грн. кожному, та
пеню у розмірі 940,9 кожному.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,
ПП «Агропромислова фірма «Іззія»
подало апеляційну скаргу в якій
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволені позовних
вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
рішення суду не відповідає висновкам
суду першої інстанції, неповно
з'ясовані обставини, що мають значення
для справи, та порушенні норми
матеріального та процесуального права.

В скарзі зазначено, що розмір орендної
плати за земельні паї, який
встановлений Указом Президента
України «Про додаткові заходи щодо
соціально захисту селян - власників
земельних ділянок та земельних часток
(паїв)» від 02.02.2002 р., не може самостійно
нараховуватись без внесення змін до
договору оренди землі, чого не було
зроблено. А орендна плата в розмірі 1,5%,
розмір якої передбачено договором
оренди землі, в 2011 році позивачам
сплачено.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, дійшла висновку, що апеляційна
скарга задоволенню підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим;
законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом;
обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
дослідженні в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 30 квітня 2004 року
між ОСОБА_2 та ПП"Агропромислова фірма
"Іззія" укладено договір оренди
земельної ділянки яка знаходиться на
території Будянської сільської ради.
Розмір орендної плати становить 1,5 %.
Орендна плата вноситься до 15 листопада
поточного року.

05 травня 2004 року між ОСОБА_3 та
відповідачем був укладений
аналогічний договір оренди землі на
тих самих умовах.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач свої зобов'язання по
договору оренди землі не виконав, а від
так, підлягає стягненню і плата за
користування землею, виходячи з 3%
розміру орендної плати, і сплата пені
за просрочку виконання своїх
зобов'язань.

Колегія суддів не погоджується з даним
висновком виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про
оренду землі», орендна плата за землю -
це платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір, форма і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюється за згодою сторін
у договорі оренди.

Розмір та умови оплати, вказані в
договорі не можуть суперечити діючому
на час укладення договору
законодавству.

Договори між позивачами та
відповідачем були укладені в 2004 році - у
період дії Указу Президента України
від 02 лютого 2002 року № 92/2002 «Про
додаткові заходи щодо соціального
захисту селян - власників земельних
ділянок та земельних часток (паїв)»,
яким був встановлений мінімальний
розмір орендної плати у розмірі 1,5 %,
визначеної відповідно до
законодавства вартості земельної
ділянки.

Указом Президента України від 19 серпня
2008 року № 725/2008 «Про невідкладні заходи
щодо захисту власників земельних
ділянок та земельних часток (паїв)»
встановлено розмір орендної плати не
менше 3% визначеної відповідно до
законодавства вартості земельної
ділянки, і є обов'язковим з дня набрання
Указом чинності.

Згідно п.32 Договору зміна його умов
здійснюється у письмовій формі за
взаємною згодою сторін, і відповідно до
п. 13 Договору розмір орендної плати
переглядається щорічно за згодою
сторін, у випадках передбачених
договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України
«Про оренду землі», орендна плата за
земельні ділянки, що перебувають у
власності фізичних та юридичних осіб,
переглядається за згодою сторін.

В Указі Президента України від 19 серпня
2008 року відсутнє посилання про те, що
його дія розповсюджується на договори,
укладені до набрання ним чинності

А тому, колегія суддів, вважає, що
змінити розмір орендної плати можна
лише за згодою сторін.

Що стосується питання, щодо несплати
відповідачем орендної плати за 2011 рік,
то колегія суддів прийшла до висновку,
що суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про наявність
заборгованості перед позивачами.

Так, в силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, позивач
зобов'язаний довести підставу своїх
вимог. В даному випадку позивачі не
довели обставину, що відповідачі не
сплатили орендної плати за
користування їхніми земельними
ділянками.

В свою чергу, відповідач, заперечуючи
проти вимог позивачів, надав суду копії
запрошення позивачів для отримання
орендної плати; копії відомості по
виплаті орендної плати с. Буди за 2011
рік.

Позивачі заперечували проти факту
сплати їм орендної плати, зокрема
передачі в рахунок орендної плати
сільськогосподарської продукції, а
саме пшениці в кількості 1400 кг, та
стверджували, що дані відомості вони не
підписували Однак, під час розгляду
справи не довели дану обставину і не
заявляли клопотання про призначення
судової експертизи.

Дані обставини суд першої інстанції не
встановив, а від так не було надано їм
належної оцінки.

Крім того, колегія суддів бере до уваги
наявність рішення апеляційного суду
Вінницької області від 31 травня 2013
року у цивільній справі за позовом
фізичних осіб, в тому числі ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, до ПП «Агропромислова фірма
«Іззія» про розірвання договорів
оренди земельних ділянок. Однією із
підстав для звернення з таким позовом
було невиконання відповідачем умов
договору, а саме нездійснення плати за
користування земельними ділянками.
Даним рішенням в задоволенні позову
відмовлено.

Даним рішенням встановлено, що виплату
орендної плати позивачам за 2011-2012 рік
було здійснено в різних її формах: в
грошовій та в натуральній.

Приймаючи до уваги те, що в розгляді
справи про розірвання договорів оренди
приймали участь ОСОБА_2 та ОСОБА_3, і ця
справа безпосередньо стосується
предмету даного позову, то в силу ст.61
ЦК України, обставина про оплату
орендної плати, яка встановлена у
справі про розірвання догорів оренди
не підлягає доказуванню при розгляді
даної цивільної справи.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції неповно з'ясував обставини
справи, що мають значення для справи, що
в силу п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України є
підставою для скасування рішення
першої інстанції та ухвалення нового.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317 ЦПК України,
колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу приватного
підприємства «Агропромислова фірма
«Іззія» - задовольнити.

Рішення Тростянецького районного суду
Вінницької області від 17 січня 2013 року
- скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
приватного підприємства
"Агропромислова фірма "Іззія» -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня його
проголошення.

Головуючий: (підпис)
Т.Б. Сало

(підпис) Т.О. Денишенко

Судді:
(підпис) І.М. Стандник

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Вінницької області
Т.Б. Сало