інстанції - Корольова Г. Ю.Номер
провадження 22-ц/788/461/14 Суддя-доповідач -
Ільченко О. Ю. Категорія - 26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ільченко О. Ю.,

суддів - Гагіна М. В., Рибалки В. Г.,

за участю секретаря судового засідання
- Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства "Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім. М.В.
Фрунзе"

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 22 січня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
"Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім. М.В.
Фрунзе",

про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л
а :

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 22 січня 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В.
Фрунзе» на користь ОСОБА_3 7500 грн.
відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ «Сумське МНВО
ім. М.В. Фрунзе», посилаючись на неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, порушення норм
процесуального права, просить рішення
суду скасувати і прийняти нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову.
При цьому посилається на те, що суд
першої інстанції не врахував те, що
позивач працював у шкідливих умовах
праці, усвідомлював їх можливі
негативні наслідки, тому несе
солідарну відповідальність за їх
настання, а також, що судом
безпідставно не застосовано строки
позовної давності.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
і вбачається з матеріалів справи,
позивач з 01 листопада 1982 року по 18
квітня 1989 року, з 15 лютого 1995 року по 03
липня 1997 року, з 09 липня 1997 року по 12
вересня 2009 року перебував у трудових
відносинах з ВАТ «Сумське МНВО ім. М.В.
Фрунзе» і був звільнений у зв'язку з
виходом на пенсію. (а.с. 3-6) Згідно
записів трудової книжки позивач
працював слюсарем-ремонтником в
литейному та інших гарячих цехах. (а.с. 5)

Актом розслідування хронічного
професійного захворювання № 2 від
20 січня 2010 року позивачу встановлено
професійне захворювання: «Хронічне
обструктивне захворювання легень
пилевої етіології другої стадії в фазі
загострення, поєднане з бронхіальною
астмою третьої стадії, середньої
тяжності. Емфізема легень першого
ступеня. Легенева недостатність
другого ступеня. Захворювання
професійне. Нейросенсорна туговухість
з помірним ступенем зниження слуху
(третього ступеня, професійного
характеру ). (а.с.9)

Згідно довідки до акту огляду МСЕК від
22 лютого 2013 року ОСОБА_3 встановлено 50 %
втрати професійної працездатності та
третю групу інвалідності. (а.с. 12)

Внаслідок професійного захворювання у
позивача порушилися нормальні життєві
зв'язки. Постійно хворіє, крім того, має
значні обмеження в життєдіяльності,
звичках, бажаннях. Все це вимагає
додаткових зусиль по організації життя
і веде до нових переживань. Позивачу
внаслідок отриманого на виробництві
професійного захворювання було
заподіяно моральну шкоду, яка не
відшкодована.

Суд першої інстанції правильно
встановив фактичні обставини справи,
вірно визначився у спірних
правовідносинах та дійшов
обґрунтованого висновку про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Згідно з ч.1, п.1 ст. 23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 КЗпП України на
всіх підприємствах, в установах,
організаціях створюються безпечні і
нешкідливі умови праці, забезпечення
яких ч. 2 вказаної статті покладено на
власника або уповноважений орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено
проведення відповідно до
законодавства власником або
уповноваженим ним органом
відшкодування моральної шкоди
працівнику у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя. Порядок відшкодування
моральної шкоди визначається
законодавством.

Відповідно до п. 17 Акту розслідування
хронічного професійного захворювання
ОСОБА_3 від 20 січня 2010 року № 2 причиною
професійного захворювання є
проведення робіт в умовах підвищеного
рівня шуму, пилу, тяжості праці. (а.с. 9)

У зв'язку з тим, що відповідно до ст. 237-1
КЗпП України обов'язок відшкодувати
працівникові моральну шкоду у випадку,
передбаченому вказаною статтею,
покладено на власника або
уповноважений ним орган, і, як
встановлено судом, втрата
працездатності позивача настала
внаслідок професійного захворювання,
спричиненого негативними виробничими
факторами під час виконання позивачем
трудових обов'язків, і моральну шкоду
йому завдано ушкодженням здоров'я,
пов'язаним із виконанням трудових
обов'язків, а роботодавець не
забезпечив створення безпечних умов
праці, то суд обґрунтовано стягнув на
його користь відшкодування моральної
шкоди з відповідача.

Трудове законодавство не містить
положень про звільнення підприємств з
небезпечними й тяжкими умовами праці
від відшкодування моральної шкоди,
завданої їх працівникам такими
умовами.

Крім того, колегія суддів не може взяти
до уваги доводи апеляційної скарги про
те, що позивачем не доведено факт
спричинення моральної шкоди, оскільки
встановлення особі часткової втрати
професійної працездатності свідчить
про моральні страждання і визначений
судом розмір їх відшкодувань колегія
суддів вважає співрозмірним з завданою
позивачу шкодою.

З врахуванням вищевикладених обставин,
суд першої інстанції обґрунтовано
частково задоволив позивні вимоги та
визначив розмір морального
відшкодування ОСОБА_3 в сумі 7500 грн.,
виходячи з 50 % ступеня втрати
професійної працездатності. (а.с. 12)

Колегія суддів не погоджується з
апеляційною скаргою в частині
необхідності застосування до спірних
правовідносин положень ст. 233 КЗпП
України.

Відповідно до ст. 9 ЦК України положення
цього Кодексу застосовуються до
трудових відносин, якщо вони не
врегульовані іншими актами
законодавства.

За правилами п.3 ст. 268 ЦК України
позовна давність не поширюється на
вимогу про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю.

З 01 квітня 2001 року набрав чинності
Закон України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності».
Одним з завдань цього Закону та
обов'язку Фонду було відшкодування
моральної шкоди, заподіяної умовами
виробництва, застрахованим і членам їх
сімей від нещасних випадків. Закон не
передбачав строки позовної давності на
звернення потерпілого з заявою про
відшкодування моральної шкоди. Немає
застережень щодо існування такого
строку в постанові Пленуму Верховного
Суду України від 27 березня 1992 року № 6
«Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» ( зі змінами та
доповненнями).

Отже, рішення суду першої інстанції
постановлене з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
є законним та обґрунтованим і підстав
для його зміни чи скасування не
вбачається.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Сумське
машинобудівне науково - виробниче
об'єднання ім. М.В. Фрунзе» відхилити, а
рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 22 січня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий (підпис)

Судді (підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду Сумської
області: О.Ю. Ільченко