Ухвала

іменем україни

12 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Хопти С.Ф., Гулька Б.І., Луспеника
Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
відділу освіти Чигиринської районної
державної адміністрації Черкаської
області про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення
Чигиринського районного суду
Черкаської області від 22 серпня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Черкаської
області від 31 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 27 листопада 2012 року начальник
відділу освіти Чигиринсьокї районної
державної адміністрації в Черкаській
області примусила її написати заяву
про звільнення з роботи з посади
директора Чигиринської
загальноосвітньої шкоди І-ІІІ
ступенів, після чого відділом освіти 27
листопада 2012 року видано наказ № 177-к
про звільнення її з роботи за власним
бажанням, який 28 листопада 2012 року було
скасовано, а її поновлено на роботі. 11
грудня 2012 року на підставі наказу № 179-к
її повторно незаконно звільнили з
роботи за власним бажанням, за
відсутності її заяви про звільнення. З
копією вказаного наказу її було
ознайомлено 12 грудня 2012 року, однак
його копію їй вручено не було. 13 грудня
2012 року їй було повернуто трудову
книжку.

З урахуванням наведеного, позивачка
просила визнати недійсним та скасувати
наказ № 179-к від 11 грудня 2012року про її
звільнення з роботи, поновити її на
роботі, стягнути на її кисть з
відповідач середній заробіток за час
вимушеного прогулу та відшкодувати їй
моральну шкоду.

Рішенням Чигиринського районного суду
Черкаської області від 22
серпня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Черкаської
області від 31 жовтня 2013 року, у
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та направити
справу на новий розгляд.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Відмовляючи в позові, суди на підставі
доказів, поданих сторонами, які
належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), дійшли до правильного
висновку про те, що позивачка 27
листопада 2012 року власноручно і
добровільно подала заяву про
звільнення (т.1, а.с. 172), в установлений
строк і в установленому порядку її не
відкликала, тому відповідач мав
законні підстави для її звільнення
через 14 днів (11 грудня 2012 року). Доказів
подання заяви про звільнення під
примушуванням позивачка не надала, що є
її процесуальним обов'язком
(ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Оскільки з матеріалів справи та змісту
касаційної скарги не вбачається
неправильне застосування судами норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційні скарги.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Чигиринського районного
суду Черкаської області від 22 серпня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Черкаської області від 31 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
С.Ф. Хопта

Б.І. Гулько

Д.Д. Луспеник