Справа № 740/442/14 Провадження №
22-ц/795/869/2014 Головуючий у I інстанції
-Олійник В.П. Доповідач - Шитченко Н.
В.Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Харечко Л.К.,

при секретарі - Зіньковець О.О.,

за участю представника відповідача
Шевченка О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Ніжинського міськрайонного
суду від 5 березня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Комунального
підприємства «Ніжинське управління
водопровідно-каналізаційного
господарства» про визнання
незаконними наказів та поновлення на
роботі, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Ніжинського
міськрайонного суду від 5 березня 2014
року в задоволенні позову ОСОБА_2 про
визнання незаконними наказів та
поновлення на роботі відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на постановлення рішення з
порушенням норм матеріального права,
невірне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, просить
скасувати судове рішення та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що суд першої інстанції прийшов
до хибного висновку про відсутність
позивача за місцезнаходженням
робочого місця по вул. Богуна, 8 в м.
Ніжин, оскільки фактично робочий
кабінет юрисконсульта абонентського
відділу знаходиться по вул.
Червонокозачій, 5 в м. Ніжині.

Апелянт зазначає, що суд безпідставно
визнав належними доказами у справі
покази свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
які не мають робочих місць поруч з ним,
тому і не можуть напевно стверджувати
про його знаходження чи відсутність на
своєму робочому місці.

Вказує, що його звільнення відбулось з
порушенням вимог Закону України «Про
професійні спілки, їх права та гарантії
діяльності», а саме, без згоди
профспілкового комітету, членом якого
він являється.

Крім цього, апеляційна скарга містить
посилання на те, що оголошення догани
суперечило вимогам трудового
законодавства, оскільки за порушення
трудової дисципліни може бути
застосовано лише одне дисциплінарне
стягнення.

Вислухавши суддю-доповідача,
заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з
того, що адміністрація комунального
підприємства на законних підставах
притягнула позивача до дисциплінарної
відповідальності у вигляді звільнення
за вчинений 2 та 3 грудня 2013 року прогул,
звільнення позивача відбулось з
дотриманням вимог трудового
законодавства та без порушень положень
ЗУ «Про професійні спілки, їх права та
гарантії діяльності».

З таким висновком районного суду
погоджується апеляційний суд, оскільки
він ґрунтується на матеріалах справи
та відповідає вимогам чинного
законодавства, виходячи з наступного.

Встановлено, що наказом директора КП
«НУВКГ» № 248-К від 30 грудня 2013 року
визначено для ОСОБА_2, юрисконсульта
абонентського відділу підприємства,
робочі дні 02 та 03 грудня 2013 року днями
прогулів без поважних причин та за
грубе порушення трудової дисципліни
застосовано до нього, згідно з п. 2 ст. 147
КЗпП України, дисциплінарне стягнення
у вигляді звільнення з роботи за п. 4 ст.
40 КЗпП України (а.с. 61).

Іншим наказом відповідача № 250-К від 30
грудня 2013 року ОСОБА_2 звільнено з 30
грудня 2013 року з посади юрисконсульта
абонентського відділу за прогули без
поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП
України (а.с. 62).

Підставою накладення дисциплінарного
стягнення стало те, що ОСОБА_2, працюючи
юрисконсультом абонентського відділу
КП «НУВКГ», що розташоване по вул.
Богуна, 8 в м. Ніжині, був відсутній на
своєму робочому місці за вищевказаною
адресою 02 грудня 2013 року протягом 5
годин 28 хвилин та 03 грудня 2013 року
протягом 6 годин 55 хвилин без поважних
причин. Зазначені обставини викладені
в актах про відсутність на роботі
ОСОБА_2, складених посадовими особами
підприємства 02 та 03 грудня 2013 року (а.с.
49, 54).

Накладенню адміністративного
стягнення передувало надіслання
позивачу вимог від 03 та 04 грудня про
надання письмових пояснень щодо його
відсутності на роботі 02 та 03 грудня 2013
року. З матеріалів справи вбачається,
що 04 грудня 2013 року ОСОБА_2 отримав
вимоги (а.с. 52, 57). Проте, вказані вимоги
залишились без відповідного
реагування з боку працівника.

Апеляційний суд погоджується з
висновком районного суду про те, що
факт відсутності позивача на робочому
місці 02 та 03 грудня 2013 року
підтверджується доповідними записками
начальника абонентського відділу
Лагойка Б.С. від 02 та 03 грудня 2013 року
щодо відсутності юрисконсульта ОСОБА_2
на роботі протягом робочого часу 02 та 03
грудня 2013 року (а.с. 51, 56); вищезгаданими
актами про відсутність на роботі
ОСОБА_2; табелем обліку використання
робочого часу за грудень 2013 року (а.с. 69);
а також показами допитаних в судовому
засідання свідків. Зазначені докази
узгоджуються між собою, не містять
протиріч та жодним чином не
спростовані позивачем.

Посилання апелянта на помилкове
зазначення судом першої інстанції
адреси розташування його робочого
місця не заслуговують на увагу колегії
суддів, оскільки відповідно договору
оренди № 100-09 від 06 травня 2009 року
регіональне відділення ФДМУ по
Чернігівській області передало, а КП
«НУВКГ» прийняло в строкове платне
користування нежитлові приміщення 3-го
поверху адмінбудівлі площею 185 кв.м,
розміщене за адресою: Чернігівська
область, м. Ніжин, вул. Богуна, 8 (а.с. 27-30).
Вказане майно передавалось в оренду з
метою розміщення абонентського
відділу для обслуговування населення
за комунальні послуги у сфері
водопостачання, в якому в подальшому
працевлаштувався юрисконсультом
позивач.

За приписами ст. 43 КЗпП України,
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пунктами 1 (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), 2 - 5, 7 ст. 40,
пунктами 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може
бути проведено лише за попередньою
згодою виборного органу
(профспілкового представника)
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник. Рішення
виборного органу первинної
профспілкової організації
(профспілкового представника) про
відмову в наданні згоди на розірвання
трудового договору повинно бути
обґрунтованим. У разі якщо в рішенні
немає обґрунтування відмови в наданні
згоди на розірвання трудового
договору, власник або уповноважений
ним орган має право звільнити
працівника без згоди виборного органу
первинної профспілкової організації
(профспілкового представника).

Відповідно положень ч. 3 ст. 252 КЗпП
України, звільнення членів виборного
профспілкового органу підприємства,
установи, організації (у тому числі
структурних підрозділів), його
керівників, профспілкового
представника (там, де не обирається
виборний орган професійної спілки),
крім випадків додержання загального
порядку, допускається за наявності
попередньої згоди виборного органу,
членами якого вони є, а також вищого
виборного органу цієї професійної
спілки (об'єднання професійних спілок).

З протоколу засідання профспілкового
комітету професійної спілки
працівників комунального господарства
м. Ніжина від 25 грудня 2013 року № 22, в
ході якого розглядалось подання КП
«НУВКГ» про отримання згоди на
звільнення ОСОБА_2 за прогул без
поважних причин, вбачається, що на
засіданні були присутні три члени
профкому, зокрема і сам ОСОБА_2, який
здійснив голосування щодо себе. В
матеріалах справи відсутні докази
того, що голова профспілки ОСОБА_7
являється членом профспілкового
комітету, а отже легітимність його
участі у голосуванні нічим не
підтверджена. При цьому, апеляційний
суд зважає на наявність листа
Чернігівської обласної організації
професійної спілки працівників
житлово-комунального господарства,
місцевої промисловості, побутового
обслуговування населення України (а.с.
77), з якого вбачається наявність
численних порушень законодавства, що
регулює статус профспілкових
організацій, при створенні та
існування профспілки, членом якої
являється ОСОБА_2

Крім цього, районний суд дійшов
правильного висновку, що на засіданні
не ставилось питання щодо законності
викладених у поданні роботодавця
фактів, не з'ясовувались обставини
відсутності позивача на робочому
місці, не наведено доказів на
спростування викладених у поданні
адміністрації обставин вчиненого
ОСОБА_2 прогулу. Фактично у наведеному
протоколі викладено лише пояснення
позивача щодо подій, які відбувались 2
та 3 грудня 2013 року, без жодних мотивів
щодо відмови у наданні згоди на
звільнення апелянта. Таким чином,
колегія суддів погоджується з тим, що
протокол профспілки не містить
обґрунтування відмови у наданні згоди
на звільнення ОСОБА_2

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику розгляду
судами трудових спорів» від 6 листопада
1992 року роз'яснено, що у справах про
поновлення на роботі осіб, звільнених
за порушення трудової дисципліни,
судам необхідно з'ясувати, в чому
конкретно проявилось порушення, що
стало приводом до звільнення, чи могло
воно бути підставою для розірвання
трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8
ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані
власником або уповноваженим ним
органом передбачені статтями 147-1, 148, 149
КЗпП правила і порядок застосування
дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не
закінчився встановлений для цього
строк, чи застосовувалось вже за цей
проступок дисциплінарне стягнення, чи
враховувались при звільненні ступінь
тяжкості вчиненого проступку і
заподіяна ним шкода, обставини, за яких
вчинено проступок, і попередня робота
працівника.

Зважаючи на вищенаведені норми та
оцінивши обставини справи в
сукупності, колегія суддів вважає, що
твердження апелянта про незаконне
оголошення догани за два прогули є
необґрунтованими, оскільки позивачу
оголошено тільки одну догану.
Відомості про накладення кількох
дисциплінарних стягнень за допущені
порушення трудової дисципліни в
матеріалах справи відсутні.

Сукупність обставин справи приводить
апеляційний суд до переконання, що
судом першої інстанції правильно
встановлені правовідносини між
сторонами і їм надана вірна юридична
оцінка. Оскаржуване рішення
ґрунтується на повно та всебічно
досліджених доказах, оцінка яких
проведена у відповідності до положень
ст.ст. 57-66 ЦПК України і доводи
апеляційної скарги їх не спростовують
та не містять передбачених законом
підстав для скасування вірного по суті
рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313- 315, 317, 319, 324
ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного
суду від 5 березня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: