Головуючий суду 1 інстанції - Пташкіна
Доповідач - Максюта І.О.
Справа № 2-448/12
Провадження № 22ц/782/879/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого - Максюти І.О.

суддів Авалян Н.М., Туренка С.І.,

при секретарі Аліханян Г.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на ухвалу Кам'янобрідського районного
суду м.Луганська від 16 січня 2014 року з
цивільної справи за поданням
державного виконавця
Кам'янобрідського відділу Державної
виконавчої служби Луганського
міського управління юстиції про
вирішення питання щодо обмеження права
виїзду за межі України ОСОБА_3,

в с т а н о в и л а:

15.01.2014 року головний державний
виконавець Кам'янобрідського відділу
державної виконавчої служби
Луганського управління юстиції Юркіна
С.В. звернулася до суду з поданням про
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_3. В обґрунтування
подання зазначено, що на виконанні в
Кам'янобрідському ВДВС МУЮ знаходиться
виконавчий лист № 2-448/12 від 02.04.2013 року,
виданий Кам'янобрідським районним
судом м. Луганська про стягнення з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суми боргу в
розмірі 31565,18 гривень. 03.04.2013 року
державним виконавцем винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження, в якій встановлено
боржнику строк для самостійного
виконання до семи днів, але у
встановлений строк боржник борг не
сплатив. В ході виконання рішення суду
державним виконавцем неодноразово
викликався ОСОБА_3 до відділу Державної
виконавчої служби, але з невідомих
причин не з'являвся, причини неявки
державному виконавцю не повідомляв, у
зв'язку із чим був доставлений
приводом. 23.12.2013 року було здійснено
вихід за місцем проживання боржника за
адресою: АДРЕСА_1, однак будь-яке майно,
крім мобільного телефону, у боржника
відсутнє. Згідно інформації відділу
адресно-довідкової роботи УДМС України
в Луганській області ОСОБА_3 не
зареєстрований на території
Луганської області. Державний
виконавець вважає, що він має
можливість постійно змінювати своє
місце проживання, що ускладнює
виконання рішення суду.

Ухвалою Кам'янобрідського районного
суду м.Луганська від 16 січня 2014 року у
задоволенні подання відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_2
звернувся з апеляційною скаргою? в якій
просив скасувати ухвалу і прийняти
нову, якою обмежити ОСОБА_3 у праві
виїзду за межі України.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши пояснення апелянта,
боржника та державного виконавця,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні. Згідно ст. 10 ЦПК
України обставини цивільних справ
встановлюються судом за принципом
змагальності. Суд же, зберігаючи
об'єктивність і неупередженість, лише
створює необхідні умови для
всебічного і повного дослідження
обставин справи. При дослідженні і
оцінці доказів, встановленні обставин
справи і ухваленні рішення суд
незалежний від висновків органів
влади, експертиз або окремих осіб.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів. Крім того, згідно ст.60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на основу своїх вимог або
заперечень.

Відмовляючи у задоволенні
подання, суд першої інстанції виходив з
того, що відсутні дані про ухилення
боржника від виконання покладених на
нього рішенням суду зобов»язань, із
змісту подання не вбачається, що
боржник має намір покинути територію
України та має паспорт громадянина
України для виїзду за кордон. Крім того,
подання не погоджено з начальником
Кам»янобрідського ВДВС Луганського
МУЮ та відсутні підстави для його
задоволення з огляду на вимоги Закону
України «Про порядок виїзду з України
та в»їзду в Україну громадян України».

Колегія суддів погоджується з
висновками суду про відсутність
доказів про ухилння ОСОБА_3 від
виконання покладених на нього рішенням
суду зобов»язань та доказів про наміри
покинути тариторію України.

За приписами ст.377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника, у тому числі, фізичної особи,
у праві виїзду за межі України при
виконанні судових рішень вирішується
за місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Законодавством України правовідносини
у сфері обмеження права тимчасового
виїзду за межі території України
регулюються статтею 313 Цивільного
кодексу України, відповідно до якої
фізична особа має право на свободу
пересування. Фізична особа, яка досягла
шістнадцяти років, має право на вільний
самостійний виїзд за межі України.
Фізична особа може бути обмежена у
здійсненні права на пересування лише у
випадках, встановлених законом.

За змістом пункту 18 частини третьої
статті 11 Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець під
час здійснення виконавчого
провадження має право у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням,
звертатися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи за межі
України - до виконання зобов'язань за
рішенням.

Статтею 90 зазначеного Закону
передбачена відповідальність за
невиконання законних вимог державного
виконавця та порушення вимог цього
Закону.

Словосполучення «ухилення від
виконання зобов»язань, покладених
судовим рішенням», вжите у п. 5 ч.1 ст. 6
Закону України «Пр порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» та у пункті 18 частини 3 статті
11 Закону України «Про виконавче
провадження», означає з об'єктивної
сторони такі діяння (дії чи
бездіяльність) особи боржника, які
полягають у навмисному чи іншому
свідомому невиконанні нею зазначених
обов'язків. У зв'язку з цим і
здійснюється примусове виконання. Це є
підставою для звернення з поданням до
суду щодо вирішення питання про
застосування до такої особи
тимчасового обмеження у праві виїзду
за межі України.

Особа, що має невиконані зобов'язання,
не може вважатися винною в ухиленні,
поки не буде доведено протилежного.

Відповідно до положення частини 2
статті 10 ЦПК наявність умислу та
обставини, які є предметом посилання
суб'єкта подання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України як на підставу його вимог,
підлягають доведенню. Зокрема,
задоволення такого подання можливе
лише за умови доведення факту ухилення
боржника від виконання зобов'язання.

Наявність самого факту
невиконаного зобов'язання не свідчить
про ухилення від його виконання.

У судовому засіданні встановлено і
це не оспорюється сторонами, що рішення
суду від 26 лютого 2013 року про стягнення
з ОСОБА_3 безпідставно набутого майна
виконане не у повному обсязі, його
виконання здійснюється шляхом
відрахування із заробітної плати
боржника за місцем його роботи, про що
свідчить надана боржником довідка.

Сам боржник у суді апеляційної
інстанції пояснив, що у нього відсутні
кошти у достатньому обсязі для повного
виконання рішення суду. Він є
служителем церкви і проживає на
території Луганської єпархії УПЦ,
відомості про своє місце проживання та
майно від державного виконавця не
приховує. Державний виконавець виходив
за його місцем служби та проживання з
метою виконання рішення суду, однак у
нього майна ніякого не було. Він не
видав державному виконавцеві
мобільний телефон, оскільки він йому не
належав (користується чужим), а його
мобільний телефон вже арештований та
виданий державному виконавцеві. На
виклики державного виконавця щоразу і
у будь-який час він з»являтися не має
можливості, так як його викликають, як
правило, під час церковної служби. Про
причини неявки він щоразу пояснює
державному виконавцеві. Паспорта
громадянина України для виїзду за межі
України він не має.

Із пояснень державного виконавця та
стягувача виходить, що рішення суду про
обмеження боржника у праві виїзду за
межі України необхідне для спонукання
його швидше виконати рішення суду про
стягнення грошових коштів.

Отже, колегія суддів дійшла висновку,
що надані суду докази свідчать про те,
що невиконання рішення суду зумовлене
об'єктивними причинами, а саме
внаслідок відсутності майна та
незадовільного фінансового стану
боржника. Доказів про наявність
суб'єктивних причин про свідоме та
умисне ухилення від виконання (має
змогу виконати зобов'язання у повному
обсязі або частково, але не робить
цього з неповажних причин) суду не
надано.

Докази того, що боржник має наміри
покинути територію України взагалі
відсутні у матеріалах справи, а
стягувач та державний виконавець
висловлюють лише припущення, що
боржник може покинути територію
держави, оскільки у нього відсутні до
цього будь-які перешкоди.

Крім того, державний виконавець не
обгрунтовує подання необхідністю
проведення будь-яких інших виконавчих
дій за участю боржника на території
України.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції по суті правильно вирішено
питання про відмову у задоволенні
клопотання.

Подання погоджено з виконуючим
обов»язки начальника
Кам»янобрідського відділу державної
виконавчої служби Луганського
міського управління юстиції
Кукуянцевою Ю.Ю. Проте, суд першої
інстанції помилково зазначив, що
подання не погоджено з начальником
Кам»янобрідського відділу державної
виконавчої служби Луганського
міського управління юстиції, не
врахувавши, що обов»язок погодження
подання покладається на особу, яка
виконує обов»язки начальника відділу
державної виконавчої служби, як і
виконання усіх інших обов»язків
начальника за його відсутності. Однак
цей висновок, так і всі інші доводи
апеляційної скарги про порушення судом
норм процесуального права, не є
підставою для скасування правильного
по суті судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. ст.ст. 303, 307, 312, 316, 319 ЦПК України,
судова колегія

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Кам»янобрідського районного
суду м. Луганська від 16 січня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
негайно, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів після її
проголошення.

Головуючий:

Судді: