АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/568/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 37, 67 Мельничук Ю.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Пономаренко В. В. УХВАЛА
17 лютого 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Пономаренко В. В. суддів
Гончар Н. І. , Вишня Н. В. при
секретаріБурдуковій О.В. за участю:
представника позивачів ОСОБА_6
відповідача ОСОБА_7
представника відповідача ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_9 на рішення Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 11 лютого 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_10 в інтересах свого
неповнолітнього сина ОСОБА_11 до
ОСОБА_12, треті особи: відділ державної
реєстрації актів цивільного стану по
місту Умані Уманського міськрайонного
управління юстиції в Черкаській
області, служба у справах дітей
Уманської міської ради, про
встановлення факту батьківства та
визнання права власності на спадкове
в с т а н о в и л а :
У лютому 2012 року ОСОБА_10, яка діє в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_11,
звернувся до суду із вказаним позовом,
мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з
травня 1992 року проживала з ОСОБА_13
однією сім'єю без реєстрації шлюбу до
його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року. За час
проживання однією сім'єю ІНФОРМАЦІЯ_1
року у них народився син - ОСОБА_11, проте
під час реєстрації дитини у відділі
реєстрації актів цивільного стану
ОСОБА_13 перебував у відрядженні у
іншому місті, тому запис зроблено зі
слів матері та у свідоцтві про
народження зазначено прізвище матері.
Вказувала, що ОСОБА_13 забирав її із
пологового будинку, піклувався про
сина, займався його вихованням та
забезпечував матеріально. Батьки
ОСОБА_13 - ОСОБА_14 та ОСОБА_15
спілкувалися із онуком. ІНФОРМАЦІЯ_3
року померла ОСОБА_14, а ІНФОРМАЦІЯ_4
року помер ОСОБА_16 За життя ОСОБА_13 не
встиг вирішити питання щодо реєстрації
себе як батька ОСОБА_11
Крім того, ОСОБА_10 вказувала, що
встановлення факту батьківства
необхідно для оформлення спадщини
після діда - ОСОБА_15, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_5 року. Спадщина відкрилась
на квартиру АДРЕСА_1, та автомобіль ИЖ
Спадкоємцями першої черги після
ОСОБА_15 є його дружина - ОСОБА_9, яка
звернулась із заявою про прийняття
спадщини. Вона (ОСОБА_11) не має
можливості звернутись до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини, оскільки немає підтвердження
родинних стосунків з ОСОБА_15
Враховуючи викладене, позивачка
просила суд встановити факт
батьківства ОСОБА_13 відносно ОСОБА_11,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов'язати відділ
реєстрації актів цивільного стану м.
Умань внести відповідні записи до
актового запису про народження,
визнати за ОСОБА_11 право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1, та 1/2 частину
іншого спадкового майна.
Рішенням Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 11 лютого 2013
року позов задоволено частково.

Встановлено, що ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, є батьком
ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобов'язано відділ реєстрації актів
цивільного стану по місту Умані
Уманського міськрайонного управління
юстиції внести зміни до актового
запису № 773 від 01 листопада 1995 року, про
народження ОСОБА_11, вказавши в графі
«батько» замість ОСОБА_17 - ОСОБА_13,
ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України.

Визнано за ОСОБА_11 право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1, та на 1/2
частину автомобіля ИЖ 21251 «комбі»,
державний номерний знак НОМЕР_1.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 24 липня 2013 року вказане
рішення суду першої інстанції було
скасовано та відмовлено в задоволенні
позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 15 січня 2014 року
рішення апеляційного суду Черкаської
області від 24 липня 2013 року скасовано, а
справу передано на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9,
посилаючись на неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справ, неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просила скасувати рішення
Уманського міськрайонного суду від 11
лютого 2013 року та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, судова колегія приходить до
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обгрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
судове рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції, з чим
погоджується і колегія суддів, виходив
з того, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився
ОСОБА_11. Батьками в свідоцтві про його
народження вказані ОСОБА_17 та ОСОБА_10
(Т. 1 а.с. 7).

Згідно витягу з Державного реєстру
актів цивільного стану громадян щодо
актового запису про народження №
1 від 19.03.2012 року, запису акту про
народження № 773 від 01.11.1995 року
підставою для запису відомостей про
батька ОСОБА_11 була заява матері
останнього - ОСОБА_10 (Т. 1 а.с. 80-82).

ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_13 (Т. 1 а.с.
85).

Під час розгляду справи було
достовірно встановлено, що померлий
ОСОБА_13 і ОСОБА_10 проживали однією
сім'єю як подружжя з 1992 року по день
його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Даний
факт підтверджується поясненнями
ОСОБА_10, свідків ОСОБА_18, ОСОБА_19,
ОСОБА_20, копіями фотографій (Т. 1 а.с. 46-48).

Крім того, з довідки Уманського
пологового будинку № 272 від 21.06.2010 року
вбачається, що офіційні відомості про
батька новонародженого ОСОБА_11 в
медичній документації відсутні, однак,
зазначено, що шлюб ОСОБА_10 з її
чоловіком ОСОБА_13 не зареєстрований (Т.
1 а.с. 45).

Колегія суддів також враховує той факт,
що у свідоцтві про народження ОСОБА_21
ім'я та по батькові його батька
співпадає з ім'ям та по батькові
померлого ОСОБА_13.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
року №3 "Про застосування судами
окремих норм Сімейного Кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів"
при розгляді справ про встановлення
батьківства щодо дитини, яка
народилася до 1 січня 2004 року, необхідно
застосувати відповідні норми КпШС
України.

Статтею 53 КпШС України визначено, що
підставою для встановлення
батьківства (факту батьківства) може
бути не сам по собі факт біологічного
походження дитини, а фактичні дані, які
підтверджують спільне проживання
матері й особи, яку та вважає батьком
дитини, ведення ними спільного
господарства до народження останньої,
або спільне її виховання чи утримання,
або ж докази, що достовірно
підтверджують визнання особою
батьківства.

У разі народження дитини у батьків, які
не перебувають у шлюбі, при відсутності
спільної заяви батьків, батьківство
може бути встановлене в судовому
порядку за заявою одного з батьків, а
також самої дитини після досягнення
нею повноліття.

Враховуючи наведене, оскільки судом
першої інстанції встановлено, що
позивачка з померлим ОСОБА_13 проживали
однією сім'єю з 1992 року по 14.10.2001 року,
вели спільне господарство, а
поясненнями свідків, наданими
позивачкою фотографіями
підтверджується, що померлий визнавав
свого сина ОСОБА_21, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
щодо наявності підстав для
встановлення факту, що ОСОБА_13 є
батьком ОСОБА_21

З матеріалів справи вбачається, що
ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер ОСОБА_15, який
був батьком померлого ОСОБА_13 та дідом
ОСОБА_11 (Т. 1 а.с. 127). Після його смерті
відкрилась спадщина на належне йому
майно, яке, як встановлено судом першої
інстанції, складається з квартири
АДРЕСА_1 (Т. 1 а.с. 76), автомобіля ИЖ 21251
«комбі», державний номерний знак 6171ЧК
(Т. 1 а.с. 117) та грошових коштів на
рахунках Державного ощадного банку
України в загальній сумі 3803,97 грн. (Т. 1
а.с. 106). Заповіт померлий ОСОБА_15 за
життя не складав, тому спадкування його
майна відбувається за законом
відповідно до положень Глави 86 ЦК
України.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Ст. 1266 ЦК України встановлено, що внуки,
правнуки спадкодавця спадкують ту
частку спадщини, яка належала б за
законом їхнім матері, батькові, бабі,
дідові, якби вони були живими на час
відкриття спадщини.

Згідно ст. 1267 ЦК України частки у
спадщині кожного із спадкоємців за
законом є рівними.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції вірно встановивши, що
спадкоємцями за законом першої черги
після померлого ОСОБА_15 є його дружина -
відповідачка у справі ОСОБА_9, та онук
померлого ОСОБА_11, який спадкує частку
майна, яка б належала його померлому
батькові ОСОБА_13

Колегія суддів відхиляє твердження
апелянта, що оскільки ОСОБА_13 помер
раніше спадкодавця ОСОБА_15, ОСОБА_11 не
має права на спадщину, оскільки у ст. 1266
ЦК України прямо передбачено, що
спадкоємці першої черги за законом (у
даному випадку батько ОСОБА_11) на час
відкриття спадщини померли.

Колегія суддів також вважає
безпідставними посилання апелянта на
те, що вона не є належним відповідачем у
справі, оскільки не порушувала прав
неповнолітнього ОСОБА_11

Так, відповідно до ст. 235 ЦПК України,
якщо під час розгляду справи у порядку
окремого провадження виникає спір про
право, який вирішується в порядку
позовного провадження, суд залишає
заяву без розгляду і роз'яснює
заінтересованим особам, що вони мають
право подати позов на загальних
підставах.

У даній цивільній справі наявний спір
про право ОСОБА_11 на спадщину після
померлого ОСОБА_15 Оскільки
відповідачка ОСОБА_9 є спадкоємицею
першої черги після померлого та
прийняла спадщину у встановленому
законом порядку, то саме вона є
відповідачем у справі.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_9
вказує на те, що оскільки ОСОБА_11 не має
статусу спадкоємця після ОСОБА_15 і в
суді цей статус не встановлено, вона не
має права надавати йому
правовстановлюючі документи на
належне померлому майно.

Згідно п.23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від
30.05.2008 року « Про судову практику у
справах про спадкування», у разі
неможливості отримати свідоцтво про
право на спадщину в нотаріальній
конторі в загальному порядку,
спадкоємець має право звернутися до
суду з позовом про визнання права
власності на спадщину.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо визнання за ОСОБА_11
права власності на 1/2 частину квартири
та автомобіля, належних померлому
ОСОБА_15

Щодо тверджень апелянта про пропущення
позивачкою строків позовної давності,
суд першої інстанції також вірно
виходив із положень ч. 4 ст. 261 ЦК
України, згідно якої у разі порушення
цивільного права або інтересу
неповнолітньої особи позовна давність
починається від дня досягнення нею
повноліття.

На момент звернення до суду і вирішення
справи в суді першої інстанції ОСОБА_11,
в інтересах якого заявлено позов, не
досяг повноліття.

Під час апеляційного розгляду справи,
оскільки ОСОБА_11 досяг повноліття його
інтереси представляв представник за
дорученням.

Враховуючи наведене, оскільки суд
першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про часткове
задоволення позовних вимог, тому
колегія суддів апеляційну скаргу
ОСОБА_9 відхиляє, а рішення Уманського
міськрайонного суду від 11 лютого 2013
року - залишає без змін.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 - відхилити.

Рішення Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 11 лютого 2013
року по справі за позовом ОСОБА_10 в
інтересах свого неповнолітнього сина
ОСОБА_11 до ОСОБА_12, треті особи: відділ
державної реєстрації актів цивільного
стану по місту Умані Уманського
міськрайонного управління юстиції в
Черкаській області, служба у справах
дітей Уманської міської ради, про
встановлення факту батьківства та
визнання права власності на спадкове
майно - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності одразу після
проголошення але може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :