У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка
А.В.,

Нагорняка В.А., Юровської
Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
Комунального підприємства
«Житлово-комунального господарства
«Липоводолинське» про стягнення
середнього заробітку за час затримки
видачі трудової книжки і розрахунку
при звільненні, стягнення
недоотриманої заробітної плати в
частині її індексації, відшкодування
моральної шкоди,

за касаційною скаргою Комунального
підприємства «Житлово-комунального
господарства» Липоводолинське» на
рішення Липоводолинського районного
суду Сумської області від 30 липня 2013
року та рішення апеляційного суду
Сумської області від 29 серпня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
місцевого суду з даним позовом, який
уточнив 03 липня 2013 року, зазначав, що у
період з 01 жовтня 2010 року по 14
серпня 2012 року він працював на посаді
директора Комунального підприємства
«Житлово-комунальне господарство
«Липоводолинське» (далі КП «ЖКГ
«Липоводолинське»). 14 серпня 2012 року
його було звільнено із займаної посади
на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України, при
цьому повного розрахунку по зарплаті,
зокрема в частині її індексації, з ним
проведено не було, трудову книжку
позивач отримав лише 14 грудня 2012 року, а
компенсацію за невикористану
відпустку - 31 жовтня та 30 листопада 2012
року відповідно 500 та 1233 грн. Вказував
на те, що порушення вказаних трудових
прав призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Тому
просив суд стягнути з відповідача 24 325
грн 40 коп. середнього заробітку за час
затримки видачі трудової книжки і
розрахунку при звільненні, 1069 грн 39 коп.
недоотриманої заробітної плати в
частині її індексації, 10 тис. грн у
рахунок відшкодування моральної
шкоди, в подальшому просив стягнути
середній заробіток по день винесення
рішення місцевим судом.

Рішенням Липоводолинського районного
суду Сумської області від 30
липня 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено
частково. Стягнуто з КП «ЖКГ
«Липоводолинське» на користь ОСОБА_3 980
грн 88 коп. індексації заробітної плати,
35 752 грн. 35 коп. середнього заробітку за
затримку розрахунку при звільненні
(без утримання податків та інших
обов'язкових платежів), 400 грн. у рахунок
відшкодування моральної шкоди.
Відмовлено позивачу в задоволенні
вимоги про стягнення середнього
заробітку за затримку видачі трудової
книжки у зв'язку з пропуском без
поважної причини строку на звернення
до суду. Вирішено питання щодо судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Сумської
області від 29 серпня 2013 року рішення
Липоводолинського районного суду
Сумської області від 30 липня 2013 року в
даній справі змінено в частині
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку та судового збору.

Стягнуто з КП «ЖКГ «Липоводолинське»
на користь ОСОБА_3 32 820 грн 66 коп.
середнього заробітку за час затримки
розрахунку (без утримання податків та
інших обов'язкових платежів) та 672 грн 30
коп. судових витрат на користь держави.

Це рішення місцевого суду в інших
частинах залишено без змін.

У касаційній скарзі КП «ЖКГ»
Липоводолинське» просить частково
скасувати рішення Липоводолинського
районного суду Сумської області від 30
липня 2013 року та рішення апеляційного
суду Сумської області від 29
серпня 2013 року і ухвалити нове рішення,
посилаючись на порушення цим судом
норм процесуального права та
неправильне застосуванням норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий
суд вважав, що індексація заробітної
плати позивача не була нарахована
позивачу і не виплачена йому при
звільненні з роботи з вини роботодавця.

Ухвалюючи нове рішення, апеляційний
суд погодився з висновками місцевого
суду про вину відповідача у затримці
розрахунку при звільненні, але вважав,
що судом першої інстанції неправильно
застосовано норми матеріального права.

Проте погодитися з такими висновками
не можна.

Відповідно до ст. ст. 116, 117 КЗпП України
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

У разі спору про розмір сум, належних
працівникові при звільненні, власник
або уповноважений ним орган в усякому
випадку повинен в зазначений у цій
статті строк виплатити не оспорювану
ним суму.

В разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Отже, обов'язок роботодавця виплатити
середній заробіток за весь час
затримки розрахунку при звільненні
настає лише у випадку, якщо така
затримка сталася з вини власника або
уповноваженого ним органу.

Судами встановлено що позивач з 01
жовтня 2010 року по 14 серпня 2012 року
працював на посаді директора КП «ЖКГ
«Липоводолинське». 14 серпня 2012
року його було звільнено з займаної
посади на підставі п. 8 ст. 36
КЗпП України. Судом також встановлено,
що на день звільнення позивачу не було
нараховано індексацію заробітної
плати в загальному розмірі 980,88 грн. і її
не було виплачено при звільненні його з
роботи.

Заперечуючи проти заявлених вимог,
відповідач вказував, що порушення
строків розрахунку при звільненні з
роботи сталося з вини позивача, який не
виконував своїх посадових обов'язків
як керівник підприємства і, зокрема, в
частині своєчасного та повного
нарахування працівникам підприємства
заробітної плати та інших виплат, що і
стало підставою для звільнення
позивача з роботи.

На підтвердження цих заперечень
відповідач надав копію акта ревізії
фінансово-господарської діяльності КП
«ЖКГ «Липоводолинське» за період з 01
жовтня 2010 року по 30 квітня 2012 року.

Вказані заперечення місцевим судом
належним чином не перевірені, а докази -
не досліджені.

З цих підстав висновок місцевого суду
про вину відповідача є передчасним.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення місцевого
суду, апеляційний суд не звернув уваги
на доводи апеляційної скарги про
неповне засування всіх обставин у
справі і сам не перевірив докази, якими
відповідач заперечував свою вину у
порушення строків розрахунку при
звільненні позивача.

З цих підстав ухвалені у справі рішенні
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Комунального
підприємства «Житлово-комунального
господарства» Липоводолинське»
задовольнити частково.

Рішення Липоводолинського районного
суду Сумської області від 30
липня 2013 року та рішення апеляційного
суду Сумської області від 29
серпня 2013 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Макарчук М.А.

Судді:
Леванчук А.О.

Нагорняк В.А.

Маляренко А.В.

Юровська Г.В.