У х в а л а

17 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука А.О.,
Маляренка А.В.,

Мазур Л.М.,
Нагорняка В.А.,-

розглянувши у судовому засіданні заяву
ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29 травня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа -
Головне управління юстиції у м. Києві,
про визнання недійсним свідоцтва на
спадщину та визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом, в якому просив визнати
недійсним свідоцтво про право на
спадщину ОСОБА_3 в частині спадкового
майна, належного ОСОБА_4, визнати за ним
право власності на 1/18 частину будинку у
порядку спадкування, що залишилось
після смерті його батька ОСОБА_5, яку
він прийняв після смерті матері ОСОБА_6,
а саме у вигляді: 13 житлової кімнати
площею 9 кв.м., кухні площею 10,8 кв.м.,
житлової кімнати 8,2 кв.м., тамбура
площею 2,9 кв.м., санвузла площею 2 кв.м.,
гаражу площею 13,7 кв.м., які позначені у
технічному паспорті на житловий
будинок АДРЕСА_1 від 8 липня 2005 року як
квартири № 1.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 3 липня 2012 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
27 листопада 2012 року рішення суду першої
інстанції скасовано й ухвалено нове
рішення у справі про часткове
задоволення позову. Визнано частково
недійсним свідоцтво від 4 серпня 2008
року, видане ОСОБА_3 про право на
спадщину за заповітом на жилий будинок
з надвірними будівлями та спорудами по
АДРЕСА_1, посвідчене державним
нотаріусом Чотирнадцятої Київської
державної нотаріальної контори
Пилипчук О.І., зареєстроване у реєстрі
за № 1-3940 (спадкова
справа № 23/2008). Визнано за ОСОБА_4 право
власності у порядку спадкування на 1/24
частину жилого будинку з надвірними
будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, що
складається з житлового будинку -
дерев'яного, жилою площею - 33,70 кв.м.,
загальною площею - 43.70 кв.м., зазначений
у плані під літ. «А», надвірні будівлі
та споруди: сарай з погребом під літ.
«Б», навіс - під літ. «Н», вбиральня - під
літ. «Ж», спорудження під № 1-3, № І. В
іншій частині позовних вимог -
відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 29 травня 2013 року
касаційну скаргу

ОСОБА_3 відхилено, рішення апеляційного
суду м. Києва від

27 листопада 2012 року залишено без змін.

У січні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29 травня 2013 року з підстав
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме ст.ст.
256, 257, 261, 267 ЦК України, ст. 549 ЦК УРСР, що
потягло, на його думку, ухвалення
різних за змістом рішень у подібних
правовідносинах. У поданій заяві також
заявник ставить питання про поновлення
строку на звернення до суду з
відповідною заявою.

Клопотання ОСОБА_3 про поновлення
строку на звернення із заявою про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29 травня 2013 року підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

На підтвердження доводів неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції норм матеріального права,
заявником додано до заяви копії
постанов Верховного Суду України від 7
листопада 2012 року та

16 травня 2012 року, ухвал Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 грудня 2011 року, 2 березня 2011
року, 13 квітня 2011 року, 27 липня 2011 року, 21
листопада 2012 року, 24 липня 2013 року,
постановлених за результатом розгляду
справ у подібних правовідносинах.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30 вересня

2011 року «Про судову практику
застосування статей 353-360 Цивільного
процесуального кодексу України»
судовими рішеннями, на які заявник
посилається на підтвердження підстави,
передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України,
можуть бути рішення:

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ;

Вищого адміністративного суду України;

Вищого господарського суду України;

Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України, ухвалені як
судом касаційної інстанції;

апеляційних судів загальної
юрисдикції як судів касаційної
інстанції в цивільних справах, яким
право на перегляд у касаційному
порядку цивільних справ було надано
Законом «Про внесення змін до Закону
України «Про судоустрій України щодо
забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ» від 22 лютого 2007 року №
697-V.

Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним. Обов'язковою є
умова, щоб цими рішеннями, які набрали
законної сили, вирішено спір по суті, та
в них судом (судами) касаційної
інстанції неоднаково застосовано одні
й ті самі норми матеріального права.

З урахуванням викладеного не може
здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК України, на постанови
Верховного Суду України від
16 травня 2012 року та 7 листопада 2012 року,
оскільки вони не є судовими рішенням
суду касаційної інстанції.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30 вересня 2011 року
«Про судову практику застосування
статей 353-360 Цивільного процесуального
кодексу України» постановлення
касаційною інстанцією ухвали про
скасування рішення судів нижчих
інстанцій із передачею справи на новий
розгляд не означає остаточного
вирішення спору у справі й
застосування норм матеріального права
для вирішення спору по суті, тому
відповідні ухвали не можуть бути
предметом перегляду в порядку,
передбаченому главою 3 розділу V ЦПК
України, і на них не може здійснюватися
посилання на підтвердження підстави,
встановленої пунктом

1 частини першої статті 355 ЦПК України.

З урахуванням цього не може
здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
пунктом першим частини першої
статті 355 ЦПК України, на ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 грудня 2011 року, 2 березня 2011
року, 13 квітня 2011 року, 21 листопада 2012
року, 24 липня 2013 року про скасування
рішень судів нижчих інстанцій з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої (апеляційної) інстанцій,
оскільки вони не свідчать про
остаточне вирішення спору у даних
справах.

Також зі змісту заяви та долученої до
неї копії ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 липня 2011 року не вбачається
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, оскільки із
доданого до заяви судового рішення
(ухвали) не вбачається однакових
фактичних обставин та подібних
правовідносин у порівнянні з судовим
рішенням, яке оскаржується, а тому у
допуску справи до провадження слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 73, 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_3 строк на звернення із
заявою про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29 травня 2013 року.

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, третя особа: Головне управління
юстиції у м. Києві про
визнання недійсним свідоцтва на
спадщину та визнання права власності,
за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29 травня 2013 року до
провадження Верховного Суду України
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук

Судді:
А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк