У Х В А Л А

Іменем України

14 лютого 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів палати в цивільних
справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі суддів:
Чужі Ю.Г. (головуючий), Леска В.В.,
Кондора Р.Ю., при секретарі Гаврилко
В.С., розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Мукачівського міськрайонного суду від
20 березня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, виконавчого
комітету Мукачівської міської ради,
житлового ремонтно-експлуатаційного
підприємства № 3 м. Мукачева про
визнання недійсним договору найму
жилого приміщення,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2010 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з зазначеним позовом, посилаючись
на те, що вона є власником квартири
АДРЕСА_1 на підставі договору дарування
домоволодіння від 22.12.1948 року та
договору конкретного користування ним
від 01.08.1994 року.

Дана обставина встановлена рішенням
Мукачівського міськрайонного суду від
12.10.2004 року, яке набрало законної сили.

Зазначала, що позбавлена можливості
користуватися своїм майном, оскільки
15.07.2004 року між житловим
ремонтно-експлуатаційним
підприємством №? 2 м. Мукачева,
правонаступником якого є ЖРЕП № 3 ( т. 1
а.с. 60) та ОСОБА_3 було укладено договір
найму зазначеної квартири.

Даний договір на думку позивача є
недійсним, оскільки суперечить чинному
законодавству, укладений без її згоди
та порушує її право власності на
квартиру.

Вказувала, що рішенням Мукачівського
міськрайонного суду від 12.10.2004 року
було задоволено її позов та розірвано
договір найму квартири АДРЕСА_1 від
27.07.1985 року, укладений між ЖРЕП №? 2 і
ОСОБА_3 та виселено ОСОБА_3 і ОСОБА_5 з
цієї квартири з наданням іншого житла.

ОСОБА_3 і ОСОБА_5 відмовляються
звільнити квартиру, мотивуючи свою
відмову наявністю вищезгаданого
договору найму квартири від 15.07.2004 року.

Посилаючись на дані обставини просила
визнати недійсним договір найму
квартири від 15.07.2004 року, укладений між
ЖРЕП № 3 та ОСОБА_3

Під час розгляду справи ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_6 померла.

Ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 24.01.2012 року
до участі в справі залучено
правонаступника позивача - ОСОБА_4.

Справа розглядалася судами різних
інстанцій неодноразово.

Останнім рішенням Мукачівського
міськрайонного суду від 20.03.2013 року
позов задоволено. Визнано недійсним
договір найму квартири АДРЕСА_1,
укладений 15.07.2004 року між ЖРЕП №? 2 м.
Мукачева та ОСОБА_3

В обґрунтування апеляційної скарги
позивачка ОСОБА_3 посилається на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову ОСОБА_4

В порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа
розглянута у відсутності позивача,
відповідачів, представників
виконавчого комітету Мукачівської
міської ради та ЖРЕП-3, які належним
чином повідомлені про час і місце
розгляду справи.

Заслухавши представника апелянта
та представника позивача, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляції колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга до задоволення не
підлягає з таких підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд, відповідно до
вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Матеріалами справи та судовими
рішеннями, які набрали законної сили і
мають силу преюдиції встановлено, що
відповідно до договору дарування від
22.12.1948 року ОСОБА_6 отримала в дар від
свого батька ОСОБА_7 17/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1.

Рішенням народного суду 1-ї дільниці м.
Мукачево від 23.09.1953 року даний договір
був визнаний недійсним (т. 1 а.с. 30-31).

Рішенням виконавчого комітету
Закарпатської обласної ради депутатів
трудящих № 091с від 23.12.1953 року дане
домоволодіння було зараховано на
баланс комунального господарства
міста Мукачево.

22.05.1985 року відповідачу ОСОБА_3 на
підставі рішення виконкому
Мукачівської міської ради був виданий
ордер № 25 на жилу площу квартири
АДРЕСА_1 на сім'ю з двох осіб.

27.07.1985 року між ЖРЕП №? 2,
правонаступником якого є ЖРЕП № 3, м.
Мукачева, та ОСОБА_3 укладено договір
найму зазначеної квартири.

Ухвалою Мукачівського міського суду
від 15.05.1994 року рішення народного суду
1-ї дільниці м. Мукачево від 23.09.1953 року,
яким договір дарування від 22.12.1948 року
був визнаний недійсним, було
переглянуто у зв'язку з нововиявленими
обставинами та скасовано (т. 1 а.с. 33-34).

Договором конкретного користування
від 01.08.1994 року, укладеним між
співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1,
визначено, що ОСОБА_6 є власником
квартири АДРЕСА_1 цього будинку.

25.01.2000 року Закарпатська обласна
державна адміністрація скасувала
рішення виконавчого комітету
Закарпатської обласної ради від 25.12.1953
року, яким було скасовано реєстрацію
права власності на будинки АДРЕСА_5 та
АДРЕСА_1 за громадянином ОСОБА_7 і
зараховано на баланс комунального
підприємства м. Мукачево.

28.02.2002 року рішенням виконавчого
комітету Мукачівської міської ради
було знято з балансу квартиру АДРЕСА_1
та розірвано договір найму цієї
квартири, який було укладено з ОСОБА_3

Рішенням апеляційного суду від 28.04.2004
року визнано незаконним розпорядження
Закарпатської обласної державної
адміністрації від 25.01.2000 року з тих
підстав, що Законом України "Про
місцеве самоврядування в Україні'' не
передбачено право голів
облдержадміністрацій скасовувати
рішення виконавчих комітетів;
зобов'язано Мукачівський
міськвиконком поновити розірваний
договір найму жилого приміщення з
ОСОБА_3 на тій підставі, що його
розірвання передбачено лише в судовому
порядку.

15.07.2004 року між ЖРЕП №? 2 м.Мукачева та
ОСОБА_3 укладено новий договір найму
спірної квартири.

Про те, що даний договір найму є новим
вказує відсутність в ньому вказівки
про відновлення попереднього договору
найму, а зі змісту договору та акту
здачі і приймання квартири видно, що
ЖРЕП №? 2 надало, а наймач ОСОБА_3
прийняв в користування квартиру
АДРЕСА_1.

Крім цього, даний договір найму житла
послужив підставою для зупинення
виконавчого провадження з приводу
виселення відповідачів

Рішенням Мукачівського міськрайонного
суду Закарпатської області від 12.10.2004
року встановлено, що ОСОБА_6 є
власником квартири АДРЕСА_1 на підставі
договорів дарування домоволодіння від
22.12.1948 року та конкретного користування
ним від 01.08.1994 року. та визнано
незаконним і скасовано рішення
виконкому Закарпатської обласної ради
депутатів трудящих № 901 від 25.12.1953 року
"Про зарахування на баланс
комунального господарства
будинковолодінь АДРЕСА_5 та будинку
АДРЕСА_1"; розірвано договір найму
квартири АДРЕСА_1 від 27.07.1985 року,
укладений між ЖРЕП №? 2 та ОСОБА_3;
виселено ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з вартири із
наданням іншого жилого приміщення;
зобов'язано виконавчий комітет
Мукачівської міської ради надати
ОСОБА_3, ОСОБА_5 інше житло, зняти з
комунального балансу м. Мукачева
квартиру АДРЕСА_1 і передати її ОСОБА_6

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 29.01.2007 року
рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 12.10.2004 року в частині
зобов'язання виконавчого комітету
Мукачівської міської ради
Закарпатської області надати ОСОБА_3,
ОСОБА_5 інше житло змінено. Зобов'язано
виконавчий комітет Мукачівської
міської ради Закарпатської області
надати ОСОБА_3, ОСОБА_5 інше житло не
гірше за розміром, благоустроєм та
місцем розташування ніж квартира
АДРЕСА_1. В іншій частині рішення суду
залишено без змін.

Ухвалою Верховного суду України від
29.10.2008 року рішення Мукачівського
міськрайонного суду від 12.10.2004 року та
рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 29.01.2007 року
залишено без змін.

Зі змісту рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 29.01.2007 року
та ухвали Верховного суду України від
29.10.2008 року видно, що право власності
ОСОБА_6 на вищезгадану квартиру ніким
не оспорюється і вона, як власник, має
право вимагати усунення будь-яких
перешкод, які обмежують чи ускладнюють
її право володіння та розпорядження
майном (ст. 3, 4, 19, 48, 50 Закону України
«Про власність», який був чиний до
20.07.2007 року, ст. 15,16, 21, 317, 319, 321, 383, 386, 391, 393,
397, 399 ЦК України).

Крім цього, ухвалою Верховного суду
України встановлено, що ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 надано квартиру АДРЕСА_4, яка
складається з трьох кімнат, житловою
площею 40,1 кв.м., загальною площею 64,4
кв.м. з вигодами на склад сім'ї 2 чол.
Квартира розташована на першому
поверсі п'ятиповерхового житлового
будинку.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Частина третя цієї статті передбачає,
якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільству, його моральним
засадам.

Відповідно до ст. 150 ЖК України
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Згідно ст. 155 ЖК України жилі будинки
(квартири), що є в приватній власності
громадян, не може бути в них вилучено,
власника не може бути позбавлено права
користування жилим будинком
(квартирою), крім випадків,
установлених законодавством Союзу РСР
і Української РСР.

Власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-якф дії,
які не суперечать закону (ч. 1, ч. 2 ст. 319
ЦК України).

Статтею 321 ЦК України встановлено, що
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

У відповідності до ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Оспорюваний договір найму жилого
приміщення від 15.07.2004 року не
відповідає вимогам ЦК України, чинного
на той час Закону України «Про
власність» та ЖК України, оскільки він
вчинений без відома, згоди та всупереч
інтересам власника квартири.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції, на думку колегії суддів,
дійшов обґрунтованого висновку про
наявність підстав для задоволення
позову.

Суд вірно встановив фактичні обставини
справи, правильно застосував
матеріальний закон, дотримався
процедури розгляду справи та вирішив
спір у відповідності з чинним
законодавством.

Рішення суду є законним та
обґрунтованим і підстав для його зміни
чи скасування немає. Доводи апеляції
висновків суду не спростовують, а тому
до уваги взяті бути не можуть.

Керуючись ст.ст. 307-308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 20 березня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, однак
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді: