У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна
В.І., Дербенцевої Т.П.,

Парінової І.К., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 19
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«Приватбанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк»)
звернулося до суду з указаним позовом,
просило стягнути з ОСОБА_3 42 149 грн 75 коп.
заборгованості за кредитним договором.

Свої позовні вимоги мотивувало тим, що
14 березня 2008 року між банком та ОСОБА_3
було укладено кредитний договір №
DNTANN00000002, за умовами якого позичальнику
надано кредит у розмірі 10 000 грн зі
сплатою 37,2 % строком до 14 березня 2010
року.

Внаслідок невиконання зобов'язання за
кредитним договором станом на 27
березня 2013 року виникла заборгованість
у розмірі 42 149 грн 75 коп.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
19 червня 2013 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 19
листопада 2013 року рішення суду першої
інстанції скасовано. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за договором від 14
березня 2008 року у розмірі 42 149 грн 75 коп.,
а саме: 7 067 грн 03 коп. - заборгованість за
кредитом, 838 грн 22 коп. - заборгованість
за процентами за користування
кредитом, 31 760 грн 18 коп. - пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором, 500 грн - штраф (фіксована
частина), 1 983 грн 32 коп. - штраф
(процентна складова). Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та вирішувати такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам судові рішення не
відповідають.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції виходив із того, що банк
пропустив строк позовної давності.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов,
апеляційний суд виходив із того, що
банком не пропущено строк позовної
давності, оскільки п. 5.5 Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
встановлено п'ятирічний строк позовної
давності щодо вимог про стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, пені, штрафів.

Із висновками судів першої та
апеляційної інстанцій погодитися не
можна з огляду на таке.

Судами встановлено, що 14 березня 2008
року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3
було укладено кредитний договір №
DNTANN00000002, за умовами якого позичальнику
надано кредит у розмірі 10 000 грн зі
сплатою 37,2 % строком до 14 березня 2010
року.

Внаслідок невиконання зобов'язання за
кредитним договором станом на 27
березня 2013 року виникла заборгованість
у розмірі 42 149 грн 75 коп., а саме: 7 067 грн 03
коп. - заборгованість за кредитом, 83 грн
22 коп. -за процентами за користування
кредитом, 31 760 грн 18 коп. - пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором, 500 грн - штраф (фіксована
частина), 1 983 грн 32 коп. - штраф
(процентна складова).

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Як убачається із матеріалів справи, ПАТ
КБ «ПриватБанк» у позовній заяві
посилався на те, що підписуючи заяву
позичальника на отримання кредиту,
ОСОБА_3 підтвердила свою згоду, що
зазначена заява, Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
«Розстрочка» та Тарифи банку складають
між нею та Банком кредитний договір.

Вирішуючи спір, апеляційний суд
виходив із того, що відповідно до п. 5.5
Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам строк позовної
давності щодо вимог про стягнення
кредиту, відсотків за користування
кредитом, винагороди, неустойки - пені,
штрафів за указаним Договором
встановлюється сторонами тривалістю 5
років.

Застосовуючи п. 5.5 Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам,
апеляційний суд не зазначив, із яких
саме умов він виходив при вирішенні
справи.

Як убачається із матеріалів справи, до
апеляційної скарги банком було додано
Умови надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) (а.с. 81).

Проте, як убачається із заяви
позичальника, підписаної 14 березня 2008
року ОСОБА_3, Кредитний договір
складають заява позичальника, Тарифи
банку та Умови надання споживчого
кредиту фізичним особам («Персональний
кредит»).

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд у порушення
ст. ст. 303, 316 ЦПК України не звернув
уваги на те, що у матеріалах справи
відсутні Умови надання споживчого
кредиту фізичним особам («Персональний
кредит»), що унеможливлює з'ясування
обставин справи, а саме: строки
погашення заборгованості та має
важливе значення для правильного
вирішення спору.

З огляду на допущені порушення норм
процесуального права, рішення суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню із направленням справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції відповідно до положень ч. 3
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 19
листопада 2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
А.С. Олійник

Судді:
В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

І.К. Парінова

В.О. Савченко