Справа № 424/2198/13-ц
Провадження №2/424/100/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року Ровеньківський
міський суд Луганської області

в складі: головуючого судді
Ібадової Н.П.,

при секретарі
Бурлака О.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у залі суду м.
Ровеньки Луганської області цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1,
представник інтересів позивача ОСОБА_2
до відповідача ОСОБА_3, третя особа, що
не заявляє самостійних вимог Служба у
справах дітей виконавчого комітету
Ровеньківської міської Ради
Луганської області, «про передачу
дитини для проживання з батьком», -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до
Ровеньківського міського суду
Луганської області з позовною заявою
до відповідача ОСОБА_3, третя особа, що
не заявляє самостійних вимог Служба у
справах дітей виконавчого комітету
Ровеньківської міської Ради
Луганської області, «про передачу
дитини для проживання з батьком», в
якій зазначив, що ухвалою
Ровеньківського міського суду
Луганської області від 16.01.2012 року було
затверджено мирову угоду, відповідно
до якої в період з 16.01.2012 року по 16.03.2012
року, позивач спілкується з малолітнім
сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, два рази на
тиждень - неділя, понеділок у
присутності відповідачки ОСОБА_3 за
адресою: АДРЕСА_1; з 17.03.2012 року позивач
спілкується з малолітнім сином ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, два рази на тиждень
середа, четвер, за адресою: АДРЕСА_2, без
ночівлі, а після спливу п'яти місяців з
01.06.2012 року з ночівлею. Ухвала суду має
силу судового рішення.

На початку 2012 року позивач вже
звертався до Ровеньківського міського
суду Луганської області з позовом про
передачу йому дитини у зв'язку з тим, що
відповідачка ухиляється від виконання
обов'язків і порушує його право на
зустрічі та виховання дитини. Але через
деякий час відповідачка погодилась
надавати позивачу побаченні з сином та
можливість його виховувати, і з приводу
цього ним було подано заяву про
залишення позову без розгляду.

Дійсно деякий час, а саме кілька
місяців, відповідачка надавала йому
можливість зустрічатися із сином, але
на цей час відповідачка знов порушує
його права до сина і обов'язки щодо
виконання їх мирової угоди. Змінила
місце проживання дитини. Побачення з
сином не надає. На телефонні дзвінки не
відповідає. Позивач разом із родичами
приїжджав до неї додому, але будинок
зачинений і замок взявся іржею, що
свідчить про те, що відповідачка давно
не проживає в будинку, де повинен
мешкати і його син. Таким чином,
відповідачка порушує права та інтереси
позивача щодо дитини. Такі дії
відповідачки є похабними і вона не
збирається виконувати закони України
щодо його права на дитину. Дитина до
позивача дуже прив'язана. У нього з
сином дуже хороші відносини. Своїми
діями відповідачка усяк ухиляється від
виконання мирової угоди та рішення
Виконавчого комітету Ровеньківської
міської ради Луганської області, що дає
позивачеві право на звернення до суду з
позовом і просити суд передати дитину
на проживання йому. Позивач, у свою
чергу, не буде перешкоджати
відповідачці побачення з сином.
Відповідачка може бачитися з сином хоч
кожний день.

З тих підстав, що відповідачка не
виконує мирову угоду, позивач подав до
Відділу Державної виконавчої служби
Ровеньківського управління юстиції
виконавчий лист для виконання і
зобов'язання відповідача в
примусовому порядку надавати йому
дитину. Але Відділ ДВС відмовив у
відкритті провадження у зв'язку з тим,
що у виконавчому документі відсутні
засоби зобов'язального та примусового
характеру. Після цього, позивач знов
намагався зв'язатися з відповідачкою,
але все марно. На цей час він так і не
може побачитись зі своїм сином і
приймати участь у його вихованні. Тому
він вимушений просити суд передати
дитину йому для проживання. Також, на
підставі ст. 59 ч. 5 СК України, особа, яка
ухиляється від виконання рішення суду,
зобов'язана відшкодувати матеріальну
та моральну шкоду, завдану тому з
батьків, хто проживає окремо від
дитини.

Просив суд ухвалити рішення, яким
передати дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
для проживання батьку ОСОБА_1, та
стягнути з відповідачки спричинену її
неправомірними діями моральну шкоду,
розмір якої він оцінює в 10 000 гривень.
Стягнути з відповідача судовий збір,
понесений ним при звернення до суду з
позовом.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні
заявлені позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, просив їх задовольнити.
Суду пояснив, що він хоче спілкуватись
з дитиною, оскільки дитина в основному
проживає разом із бабусею. Дитина не
ходить у дитячий садок, йому в цьому
році йти до школи, проте він не
виховується в колективі та не знає, як
спілкуватися з іншими дітьми. До дитини
його не впускають, силою дитину взяти
на виховання він не може. Умови
проживання для дитини у нього
нормальні. Його мати - бабуся дитини -
вчитель на пенсії, вона може приймати
також участь у вихованні. Поряд із
будинком є дитячий садочок та школа,
дитячі майданчики. Він не хоче
відбирати дитину від матері, хоча
іншого виходу у нього не має. Забрати
дитину від колишньої тещі він також не
може. Колишня дружина стверджує, що
дитина проживає разом із нею, проте,
коли він приїздив за адресою: АДРЕСА_1,
там нікого не було. Цей будинок був
придбаний на двох. Колишня дружина не
перебуває на обліку у лікаря-психіатра
та нарколога, вона є приватним
підприємцем, у неї власна перукарня в
смт. Великокамянка, іншої сім'ї у неї не
має. Щодо доходу відповідачки, він не
може сказати достатній він чи ні.
Аліменти він сплачує постійно.
Використання коштів на утримання
дитини він не перевіряє. Орган опіки і
піклування провести таку перевірку він
не просив. Наркотиками колишня дружина
не зловживає, проституцією не
займається, не жебракує, дитину в
жебракування не втягує. Дитину бачив
останній раз один рік тому. Для того,
щоб усунути перешкоди у спілкуванні з
дитиною, він звертався до суду. У період
з 2010 року по 2013 року він звертався до
суду із заявою про дозвіл на зустрічі з
дитиною. Дати та час побачення були
визначені добровільно. Чому відповідач
не виконує рішення суду він не знає. До
правоохоронних органів із заявою про
притягнення дружини до кримінальної
відповідальності за ухилення від
виконання рішення суду він не
звертався. До органу опіки та
піклування з подібною заявою він також
не звертався. В присутності дитячого
психолога та відповідача, він
спілкувався з дитиною, жодних
претензій з боку відповідача не було.
Дитина до садочку не ходить,
знаходиться у бабусі. Зі слів сусідів
відповідачка іноді забирає дитину.
Дитині на даний момент п'ять років. Шлюб
між ним та відповідачем був розірваний
у 2008 році. Окремої кімнати у дитини не
було, оскільки в будинку дві житлових
кімнати, в інших проводився ремонт.
Своє ліжко та іграшки у дитини є, він
здоровий, розвинений, відповідач його
не б'є. Для свого віку він розвинений
нормально, як звичайна дитина. У нього
практично не має друзів, він не грає з
іншими дітьми. Він буде проживати з
дитиною у будинку своїх батьків, там є
окрема кімната, його мати допоможе у
вихованні дитини, дитина буде
забезпеченою та буде нормально
розвиватись. Зв'язку з колишньою
дружиною не має, і навіть не
намагається знайти номер засобу
зв'язку. На роботі теж закрито і
постійно чекати її там він не може.
Останній раз він відвідував місце її
роботи три місяці тому. Брат матері
обслуговується у відповідача, і він
казав, що з нею все гаразд. Між
сторонами була укладена мирова угода, в
якій встановлені дні спілкування, і там
зазначено, що місце проживання дитини
разом із матір'ю, ухвала суду є чинною.
Приблизно два з половиною роки він
намагається побачитись з дитиною.
Звернувся до суду, оскільки законом
передбачено його право на спілкування
з дитиною. Вона не спілкується зі
спільними друзями, оскільки вони
спілкуються з ним.

Представник позивача ОСОБА_1 за угодою -
адвокат ОСОБА_2 у судовому засіданні
заявлені позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, просив їх задовольнити.
Суду пояснив, що позивач перебував у
шлюбі з відповідачем. Від спільного
життя вони мають малолітню дитину.
Неодноразово позивач звертався до
суду, до служби у справах дітей. Були
встановлені дні, коли ОСОБА_1 може
бачитись з сином. Відповідач ці рішення
порушує. Спочатку вона давала позивачу
можливість спілкуватись з дитиною,
проте потім почала порушувати цю
домовленість. Мирним шляхом між
сторонами було вирішене спірне питання
про порядок спілкування позивача з
дитиною, проте відповідач умови
мирової угоди не виконує. Відповідач
нічого не пояснює, відповідач тривалий
час не бачиться з дитиною.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги
ОСОБА_1 не визнала повністю, в
обґрунтування своїх заперечень надала
до суду копії актів квартального
комітету виконкому Кленової селищної
ради міста Ровеньки Луганської області
про те, що у період з 05 березня 2012 року
по 23 жовтня 2013 року ОСОБА_1 не з'являвся
за адресою: АДРЕСА_1, як встановлено
ухвалою Ровеньківського міського суду
Луганської області від 16 січня 2012 року,
а також не забирав дитину для
спілкування з останнім за адресою:
АДРЕСА_2. Копії актів за вказаний період
часу відповідач надала до суду в
кількості 170 штук (а.с. 31-233).

Представник третьої особи - Служби у
справах дітей виконавчого комітету
Ровеньківської міської суду
Луганської області за довіреністю
Рєзнікова А.М. у судовому засіданні
пояснила, що з сім'єю все гаразд. Матір
та батько є адекватними людьми. В
селищі про матір добре відзиваються.
Перед судовим засіданням представники
Служби у справах дітей намагались
відвідати матір та з'ясувати питання,
чому вона не дає дитину для спілкування
з батьком. Проте вдома нікого не було.
Секретар виконавчого комітету
Кленової селищної ради не може дати
обґрунтовану відповідь, чому
відповідач перешкоджає батькові у
спілкуванні з дитиною. Працівники
Служби у справах дітей відвідували
будинок, де дитина зареєстрована, про
місце фактичного мешкання відповідача
та дитини їм не відомо. Сусіди двері
також не відчинили. Вживати інші дії не
в їх компетенції. До органу опіки та
піклування селищної ради вони не
заходили. Сім'я на обліку ніде не
перебуває. Вони не зловживають
спиртними напоями, за місцем мешкання
характеризуються добре, селище
маленьке і їх всі знають, жодних
нарікань на їхню адресу не має. Де на
теперішній час знаходиться дитина вона
не знає. Дитина має право на
спілкування з батьком та з матір'ю.
Просить суд ухвалити рішення в
інтересах малолітньої дитини.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи та надані
сторонами докази, суд вважає, що позов
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3
перебували в зареєстрованому шлюбі.
Шлюб між ними було розірвано у 2008 році.

Від спільного життя сторони мають
малолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
що підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_1 (а.с. 5), який на
теперішній час проживає разом із
матір'ю ОСОБА_3.

Згідно ухвали Ровеньківського
міського суду Луганської області від 16
січня 2012 року (а.с. 6-7), по цивільній
справі №2-618/11 (2/1223/22/12) за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_3 «про усунення перешкод у
спілкуванні з дитиною та її вихованні»
між сторонами була затверджена мирова
угода на наступних умовах:

1. В період з 16.01.2012 року по 16.03.2012 року
позивач ОСОБА_1 спілкується з
малолітнім сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
два рази на тиждень - неділя, понеділок,
у присутності відповідача ОСОБА_3 за
адресою: АДРЕСА_1.

2. З 17.03.2012 року позивач ОСОБА_1
спілкується з малолітнім сином ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, два рази на тиждень -
середа, четвер, за адресою: АДРЕСА_2, без
ночівлі, а після спливу п'яти місяців - з
01.06.2012 року з ночівлею.

23.08.2012 року Ровеньківським міським
судом Луганської області був виданий
виконавчий лист про усунення перешкод
ОСОБА_3 у спілкуванні ОСОБА_1 з дитиною
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та її вихованні
(а.с. 10-11), проте у відкритті виконавчого
провадження було відмовлено, оскільки
у виконавчому документі відсутні
засоби зобов'язального та примусового
характеру (а.с. 8-9).

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
даною позовною заявою, оскільки
відповідач ОСОБА_3 не виконує рішення
суду та чинить перешкоди у його
спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Окрім того, позивач ОСОБА_1 посилається
на те, що час та місце його зустрічей з
малолітнім сином були визначені
рішенням комісії з питань захисту прав
дитини виконавчого комітету
Ровеньківської міської ради
Луганської області №20 від 17.12.2010 року
(а.с. 12-13), яке відповідачем ОСОБА_1 також
не виконується.

Відповідно до ст. 159 Сімейного
Кодексу України, якщо той із батьків, з
ким проживає дитина, чинить перешкоди
тому з батьків, хто проживає окремо, у
спілкуванні з дитиною та у її
вихованні, зокрема якщо він ухиляється
від виконання рішення органу опіки та
піклування, другий із батьків має право
звернутися до суду з позовом про
усунення цих перешкод. Суд визначає
способи участі одного з батьків у
вихованні дитини (періодичні чи
систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місце та час їхнього спілкування. В
окремих випадках, якщо це викликано
інтересами дитини, суд може обумовити
побачення з дитиною присутністю іншої
особи. Під час вирішення спору щодо
участі одного з батьків у вихованні
дитини береться до уваги ставлення
батьків до виконання своїх обов'язків,
особиста прихильність дитини до
кожного з них, вік дитини, стан її
здоров'я та інші обставини, що мають
істотне значення, в тому числі стан
психічного здоров'я одного з батьків,
зловживання ним алкогольними напоями
або наркотичними засобами. За заявою
заінтересованої сторони суд може
зупинити виконання рішення органу
опіки та піклування до вирішення спору.
У разі ухилення від виконання рішення
суду особою, з якою проживає дитина, суд
за заявою того з батьків, хто проживає
окремо, може передати дитину для
проживання з ним. Особа, яка ухиляється
від виконання рішення суду, зобов'язана
відшкодувати матеріальну та моральну
шкоду, завдану тому з батьків, хто
проживає окремо від дитини.

Позивачем не було надано суду
жодних доказів того, що передача
малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, для
проживання з ним є доцільним, оскільки
проживання з відповідачем шкодить його
здоров'ю та розвиткові, зокрема, що
відповідач негативно ставиться до
виконання своїх обов'язків, має
незадовільний стан здоров'я, або має
незадовільний психічний стан,
зловживає алкогольними напоями або
наркотичними засобами, не працює, веде
аморальний спосіб життя, тобто
позивачем не надано доказів того, що
проживання малолітньої дитини з
матір'ю ОСОБА_1 суперечить перш за все
інтересам малолітньої дитини.

Також, позивач у судовому
засіданні пояснив, що відповідач
працює, має самостійний дохід, дитина
не хворіє, позивач не піддає малолітню
дитину фізичному чи психологічному
насиллю, а свій намір щодо передання
йому дитини для проживання мотивує тим,
що він хоче спілкуватись з дитиною, а
позивач йому в цьому перешкоджає і не
виконує рішення суду, проте жодних мір
щодо зобов'язання відповідача
виконувати рішення суду про час та
місце його спілкування з дитиною,
ОСОБА_1 не приймав.

Відповідно до принципу шостого
Декларації прав дитини від 20 листопада
1959 року (мовою оригіналу), ребенок для
полного и гармоничного развития его
личности нуждается в любви и понимании.
Он должен, когда это возможно, расти
на попечении и под ответственностью
своих родителей и во всяком случае в
атмосфере любви и моральной и
материальной обеспеченности;
малолетний ребенок не должен, кроме
тех случаев, когда имеются
исключительные обстоятельства, быть
разлучаем со своей матерью.

Таким чином, суд приходить до
висновку, що позивач не надав суду
жодних доказів доцільності передачі
малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, для
проживання разом із ним, у зв'язку з чим,
суд вважає, що його позовні вимоги не
підлягають задоволенню з наведених
вище підстав.

Керуючись ст.ст. 7, 10, 60 ,209, 212, 213, 214, 215, 218,
294,367 ЦПК України, ст.ст. 154,155,157,158,159
Сімейного Кодексу України,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4 відмовити за необґрунтованістю.

Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи Апеляційним Судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Н.П. Ібадова

16.01.2014