Справа № 748/36/13-ц Провадження №
22-ц/795/230/2014 Головуючий у I інстанції
-Кухта В. О. Доповідач - Шевченко В.
М.Категорія -цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіШевченка
В.М.суддів:Лакізи Г.П., Скрипки А.А.при
секретарі:Руденко О.М.за участю:ОСОБА_5,
представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7,
експерта Доценка С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Чернігівського районного суду
Чернігівської області від 11 грудня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_5 про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою
шляхом відновлення меж та знесення
самовільно збудованої споруди,

в с т а н о в и в:

Рішенням Чернігівського районного
суду Чернігівської області від 11
грудня 2013 року, позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5
про усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою шляхом відновлення
меж та знесення самовільно збудованої
споруди - задоволено в повному обсязі.

Зобов'язано ОСОБА_5 усунути перешкоди в
користуванні належною ОСОБА_6
земельною ділянкою НОМЕР_1 в садовому
товаристві «Калинка» Рудківської
сільської ради Чернігівського району
та області, шляхом перенесення паркану
згідно меж цієї земельної ділянки.

Зобов'язано ОСОБА_5 за власний кошт
знести самовільно збудовану
капітальну споруду туалет, яка
знаходиться на межі земельних ділянок
НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в садовому товаристві
«Калинка» Рудківської сільської ради
Чернігівського району та області.
Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням
суду, ОСОБА_5 звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
Чернігівського районного суду
Чернігівської області від 11 грудня 2013
року скасувати та ухвалити нове про
відмову у задоволенні позову у повному
обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що висновок експертизи, яким
керувався суд при ухваленні рішення є
необґрунтованим та не відповідає
фактичним обставинам справи, оскільки
експертиза проведена з істотними
порушеннями. Апелянт зазначає, що
різниця площ земельної ділянки ОСОБА_5,
згідно акту та фактичного користування
становить 5 кв.м (512 кв.м - 507 кв.м), а
ОСОБА_6 - 12 кв.м (502 кв.м - 490 кв.м), а
висновок експерта про те, що «межова
лінія між земельними ділянками НОМЕР_2
та НОМЕР_1 розпочинається в місті
примикання ділянок з боку вул.
Ручейная та проходить до тильної
межової лінії з викривленням в бік
земельної ділянки НОМЕР_1 на 0,3 м» не
співпадає з планом-схемою фактичного
користування земельними ділянками.
Апелянт вказує, що збільшення його
земельної ділянки відбулось за рахунок
перенесення огорожі в бік проїзду для
кращого повороту-розвороту
транспортних засобів, оскільки
земельна ділянка розташована на
перехресті двох вулиць.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_5, представника ОСОБА_6, експерта
Доценка С.В., який роз'яснив свій
висновок, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню виходячи з
наступного.

Позивач обґрунтовував свої вимоги тим,
що відповідач порушує правила
добросусідства, самовільно переніс
металевий паркан в бік його земельної
ділянки, збудував капітальну цегляну
споруду - туалет на фактично належній
йому (позивачу) земельній ділянці, що є
грубим порушенням Статуту
Обслуговуючого кооперативу «Садового
товариства «Калинка» та порушую його
права як землекористувача.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову ОСОБА_6, суд першої інстанції
виходив з того, що позивач заперечує
проти часткового розміщення
збудованого ОСОБА_5, цегляного туалету
на своїй земельній ділянці, і ця
самочинно збудована споруда, порушує
його (ОСОБА_6) право на користування
своєю земельною ділянкою, а тому його
вимоги: щодо перенесення паркану
згідно меж земельних ділянок, згідно
одержаних сторонами документів, що
посвідчують право сторін на земельні
ділянки в цих межах, та зобов'язання
відповідача знести споруду туалету за
власний кошт є правомірними.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується і апеляційний
суд, виходячи з наступного.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що
право власності та право користування
на земельну ділянку виникає після
одержання власником або користувачем
документа, що посвідчує право
власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, та
його державної реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
відповідно до державного акту на право
власності на земельну ділянку від 5
вересня 2005 року , виданого на підставі
розпорядження Чернігівської районної
державної адміністрації від 11 березня
2005 року ОСОБА_6 є власником земельної
ділянки НОМЕР_1 площею 0,05 га у садовому
товаристві «Калинка» (для ведення
садівництва). Згідно плану були
встановлені також межі зазначеної
земельної ділянки.(а.с.7-8).

Судом першої інстанції також
встановлено, що ОСОБА_5 відповідно до
державного акту на право власності на
земельну ділянку від 5 травня 2008 року,
виданого на підставі розпорядження
Чернігівської районної державної
адміністрації від 14 листопада 2007 року є
власником земельної ділянки площею
НОМЕР_2 площею 0,0507 га у садовому
товаристві «Калинка» (для ведення
садівництва). Також були встановлені
межі земельної ділянки. (а.с.36).

Земельна ділянка відповідача межує із
земельною ділянкою позивача.

Виходячи із змісту частини 2 статті 152
ЗК України право на землю підлягає
захисту не лише тоді, коли земельна
ділянка вибуває з володіння власника
або користувача, а й тоді, коли ділянка
залишається у його володінні, проте
внаслідок дій інших осіб власник чи
користувач не може у повному обсязі
використовувати чи розпоряджатися нею.

Згідно з положеннями п.3 ст.10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків встановлених
цим Кодексом.

Зазначаючи про фактичне обмеження
можливостей реалізації ним прав
власника на земельну ділянку ОСОБА_6
зазначав про те, що ОСОБА_5 самовільно
переніс паркан в бік його(позивача)
земельної ділянки частково, на якій
збудував капітальну споруду - туалет.
При цьому на підтвердження зазначеного
позивач надав: Акти претензії від 01
жовтня 2011 року та 27 травня 2012 року
складені Обслуговуючим кооперативом
«Садове товариство «Калинка», в яких
зазначено, що ОСОБА_5 садова ділянка
НОМЕР_2 розміщено металевий паркан в
бік садової ділянки НОМЕР_1 (ОСОБА_6.) та
розміщено на 31 см, за межею з сусідньою
садовою ділянкою НОМЕР_1 капітально
відбудований цегляний туалет, що є
порушенням Статуту кооперативу.(а.с.9,10).

Суд першої інстанції у відповідності
із правилами п.4 ст.10 ЦПК України з
метою всебічного і повного з'ясування
обставин справи за клопотанням
ОСОБА_5 призначив по справі судову
будівельно-технічну експертизу.

Як вбачається з Висновку експерта
Чернігівського відділення КНДІСЕ від
17 вересня 2013 року ним встановлено, що в
кінці земельної ділянки ОСОБА_5 НОМЕР_2
на відстані 0,12 м, від фактичної межової
лінії розташована цегляна будівля
(туалет-душ), яка частково знаходиться
на земельній ділянці НОМЕР_1 (ОСОБА_6.).
При порівнянні державних актів на
земельні ділянки та фактичного
користування, межова лінія між
земельними ділянками НОМЕР_2 та НОМЕР_1
розпочинається в місті примиканні
ділянок з боку вулиці Ручейная та
проходить до тильної межової лінії з
викривленням в бік земельної ділянки
НОМЕР_1 на 0,30 м, що по площі становить 3,8
кв.м. Згідно з фактичним користуванням
земельна ділянка НОМЕР_1 ОСОБА_6
зменшилась у ширині з тильної сторони
на 0,62 м. Для відновлення межової лінії
між земельними ділянками НОМЕР_2 та
НОМЕР_1 необхідно: з тильної сторони
земельних ділянок перенести межову
лінію на 0,30 м в сторону земельної
ділянки НОМЕР_2 ОСОБА_5.(а.с.61-74).

В суді першої інстанції, після
оголошення зазначеного висновку
експерта та його дослідження, ОСОБА_5 не
висловлював своєї незгоди із даним
висновком, не зазначав необхідності
проведення нових експертних
досліджень, шляхом призначення
додаткової або повторної експертизи.

В засіданні апеляційного суду судовий
експерт Даценко С.В., який у
відповідності із правилами ст.189 ЦПК
України роз'яснював свій висновок
зазначив, що результати проведених ним
дослідних дій на порушені перед ним
питання відповідають іншим фактичним
даним, які свідчать, що межова лінія
між земельними ділянками НОМЕР_2 та
НОМЕР_1 проходить до тильної межової
лінії з викривленням в бік земельної
ділянки НОМЕР_1 на 0,30 м. Капітальна
цегляна будівля (туалет-душ), яка
споруджена ОСОБА_5 виходячи із схеми
розмежувань земельних ділянок, які
повинні проходити рівною межовою
лінією знаходиться від червоної лінії
на 28 см. на земельній ділянці НОМЕР_1
ОСОБА_6 Дослідження проводилися
методом зіставлення та аналізу даних
візуально-інструментального
обстеження і наданих документів з
вимогами нормативної документації,
чинної в галузі будівництва.
Використання при обмірі земельних
ділянок метричного засобу-рулетки не
суперечить інструментальним методам
дослідження, які застосовуються при
проведенні подібних експертних
досліджень.

Враховуючи зазначене, перевіряючи і
оцінюючи висновок експерта від 17
вересня 2013 року, апеляційний суд
вважає, що було додержано вимоги
законодавства при проведенні
експертизи, висновок експерта є
достатньо обґрунтованим, узгоджується
з іншими матеріалами справи, експерт
дав вичерпні відповіді на порушені
перед ним питаннями, і тому відсутні
підстави для призначення повторної
експертизи по справі, про що заявляв
клопотання в засіданні апеляційного
суду ОСОБА_5

Таким чином розглядаючи земельний спір
з приводу суміжного землекористування,
встановивши порушення ОСОБА_5 меж між
суміжними земельними ділянками,
наявність у ОСОБА_6 підстав вимагати
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою, оскільки
відповідачем самовільно зайнята
частина його ділянки, суд першої
інстанції обґрунтовано зобов'язав
відповідача усунути перешкоди в
користуванні належною позивачу
земельною ділянкою НОМЕР_1, шляхом
перенесення паркану згідно меж цієї
земельної ділянки.

За положеннями частин 1,4,7 ст.376 ЦК
житловий будинок, будівля споруда, інше
нерухоме майно вважається самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.
Якщо власник (користувач) земельної
ділянки заперечує проти визнання
права власності на нерухоме майно за
особою, яка здійснила самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою , яка
здійснила самочинне будівництво, або
за її рахунок.

Чинне законодавство не визнає
самочинне будівництво об'єктом
правового захисту, крім передбаченого
ч.3 ст.376 ЦК випадку, а тому правовими
наслідками самочинного будівництва, в
разі звернення до суду з позовом
відповідного органу, або власника
суміжної земельної ділянки права якого
порушено, є або знесення такого
будівництва, або проведення
відповідної його перебудови.

Як вбачається з матеріалів справи при
зведенні ОСОБА_5 цегляної споруди
(туалету - душ) ним були порушені вимоги
п.3.25 ДБН 360-92 та п.5.1.2 Статуту
Обслуговуючого кооперативу «Садового
товариства «Калинка», у відповідності
із якими мінімальна відстань від
найбільш виступної конструкції стіни і
від межі сусідньої ділянки повинна
бути не менше 1.0м. Крім того, наявними в
матеріалах справи доказами
встановлено, що зазначена самочинна
цегляна споруда є капітальною і
частково (на 28 см) знаходиться на
земельній ділянці НОМЕР_1 ОСОБА_6

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, викладених в п.24 Постанови «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України ( про
правовий режим самочинного
будівництва)» від 30 березня 2012 року№6
знесення нерухомості , збудованої з
істотним відхиленням від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотним
порушенням будівельних норм і правил
можливе лише за умови, що неможлива
перебудова нерухомості відповідно
проекту або відповідно до норм і
правил, визначених державними
правилами та санітарними нормами.

Установивши факт здійснення ОСОБА_5
самочинного будівництва цегляної
споруди ( туалету - душ), що порушує
права ОСОБА_6 та те, що шляхом
здійснення перебудови неможливо
усунути порушення будівельних норм,
правил і вимог земельного
законодавства, суд першої інстанції у
відповідності із правилами ч.7 ст.376 ЦК
України дійшов правильного висновку
про задоволення позовних вимог,
зобов'язавши ОСОБА_5 за власний кошт
знести самовільно збудовану
капітальну споруду - туалет, оскільки
це є єдино можливий спосіб поновити
порушені права позивача.

Апеляційний суд вважає безпідставними
доводи апеляційної скарги про
необґрунтованість рішення суду,
оскільки суд першої інстанції виходячи
з правової природи спору, повністю
з'ясував обставини , що мають значення
для справи, ці обставини доведені
передбаченими законом доказами,
висновок суду про те, що позов підлягає
задоволенню обґрунтований судом у
відповідності із правилами ст.ст.213-214
ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи, тому
апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду
Чернігівської області від 11 грудня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: