Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/237/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Головань А. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

12.02.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого - Голованя А.М.

суддів - Гайсюка О.В., Кривохижі В.І.

при секретарі - Дімановій Н.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді апеляційну
скаргу публічного акціонерного
товариства «Родовід Банк» на заочне
рішення Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 12 листопада 2013 року за
позовом публічного акціонерного
товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором і

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2013 року ПАТ «Родовід
Банк» звернулося до суду з зазначеним
позовом, посилаючись на те, що 20 лютого
2008 року між банком та відповідачем
укладено кредитний договір, відповідно
до якого остання отримала споживчий
кредит на суму 5 454 грн. 50 коп. зі
сплатою процентів за користування
кредитом у розмірі 7 % на рік з кінцевим
терміном повернення кредиту до 20
лютого 2010 року.

Банк із свого боку виконав
зобовязання, а відповідачка порушила
умови договору та норми закону, які
регулюють дані відносини, а тому
відповідно до пунктів 4.1.23, 5.2.16
кредитного договору за порушення
строків погашення заборгованості та
процентів, плати за обслуговування
споживчого кредиту має сплатити пеню
за кожен день прострочки в розмірі 1,6 %
від суми простроченого платежу, а також
інфляційні за весь час прострочення
та 3 % річних від простроченої суми.

Станом на 08.01.2013 року
заборгованість ОСОБА_2 за кредитом
складає 171 419,09 грн., з яких 4 328,11 грн. -
прострочений кредит, 494,86 грн. -
прострочені проценти за кредит, 2 876,42
грн. - прострочена плата за управління
кредитом, 161 395,96 грн. - пеня, 1 494,68 -
інфляційні, 829,06 - 3%.

Заочним рішенням
Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 12
листопада 2013 року позов задоволено
частково. Стягнутио з ОСОБА_2 на
користь ПАТ «Родовід Банк»
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 10 023,13 грн. та судові витрати
в розмірі 102,85 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ
«Родовід Банк» ставить питання про
скасування рішення суду першої
інстанції у зв'язку з неправильним
застосуванням норм матеріального
права з ухваленням нового рішення, яким
позов задовольнити повністю.

В судове засідання апеляційного
суду ОСОБА_2, яка була належним чином
повідомленою про час та місце розгляду
справи не з'явилася. До суду
апеляційної інстанції відповідач
викликалася шляхом направлення
судових повісток за місцем проживання
та місцем роботи, про що свідчать
отримані судом відповідні поштові
повідомлення.(а.с.124-12) Також, відповідач
про час та місце розгляду справи
повідомлялася телефонограмою.(118,127)

Заслухавши доповідача,
пояснення представника ПАТ «Родовід
Банк» Нижник В.В., яка підтримала доводи
скарги, перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду, в межах
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню.

Судом установлено та убачається з
матеріалів справи, що 20 лютого 2008 року
між банком та відповідачем укладено
кредитний договір, відповідно до
якого остання отримала споживчий
кредит на суму 5 454 грн. 50 коп. зі
сплатою процентів за користування
кредитом у розмірі 7 % на рік з кінцевим
терміном повернення кредиту до 20
лютого 2010 року.

Відповідно до пунктів 4.1.23, 5.2.16
кредитного договорі за порушення
строків погашення заборгованості та
процентів, плати за обслуговування
споживчого кредиту передбачено
сплату пені за кожен день прострочки в
розмірі 1,6 % від суми простроченого
платежу, а також інфляційні за весь
час прострочення та 3 % річних від
простроченої суми.

Станом на 08.01.2013 року
заборгованість ОСОБА_2 за кредитом
складає 171 419,09 грн., з яких 4 328,11 грн. -
прострочений кредит, 494,86 грн. -
прострочені проценти за кредит, 2 876,42
грн. - прострочена плата за управління
кредитом, 161 395,96 грн. - пеня, 1 494,68 -
інфляційні, 829,06 - 3%.

За правилами ст. 1054 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України).

У разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання) (ст.
610 ЦК України).

Одним із видів порушення
зобов'язання є прострочення -
невиконання зобов'язання в обумовлений
сторонами строк.

Наслідки прострочення
позичальником повернення позики
визначено у ст. 1050 ЦК України.

Про правові наслідки порушення
зобов'язання боржником йдеться також у
ч. 1 ст. 611, ч. ч. 2, 4 ст. 612, які передбачають
відповідальність боржника.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2
ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК
України).

Згідно умов кредитного договору
сторони встановили як строк дії
договору - до моменту виконання
сторонами в повному обсязі взятих
на себе зобов'язань (п. 9.1), так і
строки виконання зобов'язань зі
щомісячним погашенням платежів,
останній з яких у визначеній сумі
підлягав виконанню в строк до 20 лютого
2010 року (п.1.1.5. п.4.1.9).

Таким чином, графіком
платежів, який є складовою частиною
договору, погашення кредитної
заборгованості та строки сплати
чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням
строку дії договору сторони встановили
і строки виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність ? це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Після
переривання перебіг позовної
давності починається заново (ч. ч. 1, 3
ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство
передбачає два види позовної давності:
загальну і спеціальну.Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог
законом встановлена спеціальна
позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей
конкретних правовідносин початок
перебігу позовної давності пов'язаний
з певними юридичними фактами та їх
оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК
України).

У зобов'язаннях, в яких строк
виконання не встановлено або визначено
моментом вимоги кредитора, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли у кредитора виникає право
пред'явити вимогу про виконання
зобов'язання. Якщо боржникові
надається пільговий строк для
виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252?255 ЦК України.

При цьому початок перебігу
позовної давності пов'язується не
стільки зі строком дії (припинення дії)
договору, як з певними моментами
(фактами), які свідчать про порушення
прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов, тобто
можливості реалізувати своє право в
примусовому порядку через суд.

Установлено, що згідно з умовами
кредитного договору (п.4.1.9) позичальник
зобов'язаний щомісячно погашати
заборгованість за споживчим кредитом
згідно з графіком (додаток №1).

Оскільки умовами договору
(графіком погашення кредиту)
встановлені окремі самостійні
зобов'язання, які деталізують обов'язок
боржника повернути весь борг частинами
та встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

Строк виконання кожного
щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3
ст. 254 ЦК України спливає у відповідне
число останнього місяця строку.

З матеріалів справи убачається,
що ОСОБА_2 останній платіж на виконання
зобов'язань по кредиту в розмірі 410 грн.
внесла 04.08.2008 року , з яких : - 216, 90 грн. на
погашення кредиту, 27,31 грн. - на
погашення процентів, 147,67 грн. - на
обслуговування кредиту, 18,12 - на
погашення пені (а.с.34), у той час як з
вимогами про стягнення заборгованості
за кредитом банк звернувся 18.01.2013 року.

Таким чином, оскільки згідно
графіку (а.с.16), який є невід'ємною
частиною договору, погашення кредиту,
процентів та за обслуговування кредиту
повинно здійснюватись позичальником
один раз на місяць не пізніше
останнього дня місяця, початок
позовної давності для стягнення цих
платежів необхідно обчислювати з
моменту (місяця, дня) припинення
виконання позичальником кожного із цих
зобов'язань.

Наведене свідчить, що позовна
давність за вимогами про стягнення
заборгованості по кредиту, процентів
та за обслуговування кредиту за минулі
платежі, які мав внести боржник згідно
графіка, спливла 18.01.2010 року, а по пені -
18.01.2012 року (дата звернення з позовом
18.01.2013 року за відрахуванням трьох
років за основним зобов'язанням та
відповідно одного року в частині
стягнення неустойки).

В той же час, починаючи з 31.01.2010 року
(терміну до якого мав бути внесеним
платіж за січень 2010 року) розпочався
перебіг строку позовної давності в
частині сплати наступних чергових
платежів, останній з яких у визначеній
сумі підлягав виконанню в строк до 20
лютого 2010 року.

Питання щодо перебігу строків
позовної давності вирішено у
відповідності до правової позиції
викладеної в постанові Верховного Суду
України № 6-116 цс13 від 06 листопада 2013
року.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК
України сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Чинний ЦК України не
передбачає заборони пред'явлення
окремих вимог у зв'язку з пропущенням
позовної давності. Пункт 7 ч. 11 ст. 11
Закону України "Про захист прав
споживачів", яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, у системному зв'язку з
самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту. Для
відмови у задоволенні позовних вимог в
зв'язку зі спливом строків позовної
давності в судовому засіданні
необхідна заява відповідача про
застосування таких строків.

Статтею 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод
закріплене право на справедливий
судовий розгляд, що охоплює таку
складову, як вчасне та належне
повідомлення осіб, які беруть участь у
справі, про судове засідання

Проте, виклик ОСОБА_2 до суду, в
порушення ч.10 ст. 74 ЦПК України та
Порядку визначення друкованого засобу
масової інформації, якому
розміщуються оголошення про виклик до
суду відповідача, третіх осіб, свідків,
місце фактичного проживання
(перебування) яких невідоме,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 25 січня 2006 р. N 52,
було здійснено через оголошення в
пресі лише у друкованому ЗМІ місцевої
сфери розповсюдження, без виклику у
друкованому засобі масової
інформації

загальнодержавної сфери
розповсюдження.(а.с. 83)

Зважаючи, що відповідач, яка не була
належним чином повідомленою про час та
місце розгляду справи в суді першої
інстанції, не подала заяви про
застосування строків позовної
давності за вимогами про стягнення
кредиту, процентів за користування
кредитом та пені, у суду не було
правових підстав застосовувати
наслідки спливу позовної давності.

В свою чергу, суд апеляційної
інстанції, яким було встановлено місце
проживання та роботи відповідача в м.
Олександрії (а.с.12), був позбавлений
змоги роз'яснити ОСОБА_2 її право
подати заяву про застосування строків
позовної давності, оскільки остання,
будучи належним чином оповіщеною про
час та місце розгляду справи, двічі,
29.01.2014 року та 12.02.2014 року не з'явилася в
судове засідання і не повідомила суд
про причини своєї неявки.

Також, через відсутність
відповідної заяви відповідача, на що
звернута увага у п.27 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 № 5 "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин", суд
апеляційної інстанції не може
вирішувати питання і про зменшення
неустойки з підстав передбачених ч.3 ст.
551 ЦК України.

За таких обставин, рішення суду,
виходячи з положень п.п. 2,4 ч.1 ст.309 ЦПК
України, підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
стягнення з ОСОБА_2 на користь банку
заборгованості за кредитним договором
в розмірі 171 419,09 грн., з яких 4 328,11 грн. -
прострочений кредит, 494,86 грн. -
прострочені проценти за кредит, 2 876,42
грн. - прострочена плата за управління
кредитом, 161 395,96 грн. - пеня, 1 494,68 -
інфляційні, 829,06 - 3%.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК
України якщо суд апеляційної інстанції
ухвалює нове рішення, суд відповідно
вирішує питання про розподіл судових
витрат, ураховуючи, що позов банку
задоволено на суму 171 419,09 грн., визначає
розмір судового збору який підлягає
стягненню з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Родовід Банк» в сумі 1 714,90 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» задовольнити.

Заочне рішення
Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 12
листопада 2013 року скасувати з
ухваленням нового рішення, яким
стягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
«Родовід Банк» заборгованість за
кредитним договором в розмірі 171 419,09
грн., (сто сімдесят одна тисяча
чотириста дев'ятнадць гривень), з яких 4
328,11 грн. - прострочений кредит, 494,86 грн. -
прострочені проценти за кредит, 2 876,42
грн. - прострочена плата за управління
кредитом, 161 395,96 грн. - пеня, 1 494,68 грн. -
інфляційні, 829,06 грн. - 3% та судові
витрати в розмірі 1 714,90 грн. (одна тисяча
сімсот чотирнадцять гривень).

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскарженим
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: