Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2014 року
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська

у складі : головуючого - судді
Черновського Г.В.,

при секретарі -
Пісчанській Т.М.,

за участю: представника позивача -
ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача -
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу № 201/15243/13-ц (2/201/324/2014) за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
витребування майна з чужого
незаконного володіння, за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання
права власності на автомобіль, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року позивач звернулась до
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2
про витребування майна з чужого
незаконного володіння (а. с. 3-5).

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_4
посилалась на те, що їй на праві
власності належить автомобіль Dewoo Sens,
р/н НОМЕР_1, 2006 року випуску, технічний
паспорт на який, а також ключі та сам
автомобіль вона передала ОСОБА_5 для
здійснення продажу даного автомобіля,
про що 01 листопада 2011 року була видана
відповідна нотаріально посвідчена
довіреність на ім'я ОСОБА_2. Оскільки на
протязі року після зазначених дій
ОСОБА_4 не отримала обумовлених
домовленістю між нею та ОСОБА_5 45 000,00
грн. за продаж належного позивачу
автомобіля, останньою 15 грудня 2011 року
було відізвано довіреність, видану нею
ж на ім'я ОСОБА_2 У зв'язку з тим, що
відповідач не повертає ані автомобіль,
ані сплачує за нього, ОСОБА_4 звернулась
до суду з даною позовною заявою та
просила суд, з урахуванням уточнень
просила суд витребувати з чужого
незаконного володіння від ОСОБА_2
автомобіль Dewoo Sens, р/н НОМЕР_1, 2006 року
випуску та повернути його ОСОБА_4; в
рахунок відшкодування моральної шкоди
у сумі 3 000,00 (а. с. 3-5, 35-39).

30 січня 2013 року до спільного розгляду
судом була прийнята зустрічна позовна
заява ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання
права власності на автомобіль, в
обґрунтування якого ОСОБА_2 посилався
на те, що між ним та ОСОБА_5 була
досягнена згода щодо продажу останнім,
що діяв від імені ОСОБА_4, автомобіля Dewoo
Sens, р/н НОМЕР_1, 2006 року випуску за 5 000,00
доларів США. За умовами такої
домовленості 01 листопада 2011 року
ОСОБА_5 особисто приїхав до ОСОБА_2 на
зазначеному автомобілі, передав
покупцю ключі від автомобіля,
технічний паспорт, а також нотаріально
посвідчену довіреність з правом
розпорядження вказаним автомобілем, а
позивач за зустрічним позовом передав
ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 5 000,00
доларів США, про що було складено
відповідну розписку у присутності
свідків. У зв'язку з зазначеним ОСОБА_2
просив суд припинити право власності
на спірний автомобіль ОСОБА_4 та
визнати право власності на автомобіль
за ОСОБА_2 (а. с. 26-27).

У судовому засіданні представник
ОСОБА_4 заявлені вимоги згідно уточнень
підтримав, на їх задоволенні наполягав,
проти зустрічного позову заперечував.

ОСОБА_2 та його представник у судовому
засіданні первісні позовні вимоги не
визнали, заперечували проти їх
задоволення, просили суд задовольнити
зустрічний позов.

Вислухавши пояснення представника
позивача, відповідача та його
представника, дослідивши письмові
докази, суд приходить до наступного
висновку.

Судом встановлено, що на підставі
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу ОСОБА_4 належить
автомобіль Dewoo Sens, р/н НОМЕР_1, 2006 року
випуску (а. с. 12, 13).

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 01 листопада 2011 року була видана
довіреність на ім'я ОСОБА_2, посвідчена
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, щодо
права розпорядження автомобілем Dewoo Sens,
р/н НОМЕР_1, 2006 року випуску (а. с. 29), яку
ОСОБА_4 відізвала заявою від 15 грудня 2011
року (а. с. 10).

Відповідно до розписки від 01 листопада
2011 року ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_2
грошові кошти у сумі 5 000,00 доларів США
для передачі ОСОБА_4 за купівлю
автомобіля Dewoo Sens, р/н НОМЕР_1, 2006 року
випуску (а. с. 30).

Аналізуючи виниклі між сторонами
правовідносини, суд приходить до
наступного.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено,
що обов'язок із доказування
покладається також на осіб, яким надано
право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб, або державні чи
суспільні інтереси. Тобто,
процесуальними нормами встановлено як
право на участь у доказуванні, так і
обов'язок із доказування обставин при
невизнані них сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, що
випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що
власник може витребувати в натурі
належне йому майно від особи, яка
незаконно, без відповідної правової
підстави, заволоділа ним.

Згідно ч. ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Вирішуючи первісні позовні вимоги
позивача до відповідача щодо вилучення
з незаконного володіння ОСОБА_2
автомобілю Dewoo Sens, р/н НОМЕР_1, 2006 року
випуску, та повернення його ОСОБА_4, а
також зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2,
приймаючи до уваги, що довіреність на
право розпорядження вказаним
автомобілем була відізвана власником
вказаного автомобіля - ОСОБА_4, що
дозволено Законом, грошові кошти за
автомобіль Dewoo Sens, р/н НОМЕР_1, ОСОБА_2
передав не власниці автомобіля, а іншій
особі, доказів на підтвердження
передачі цією особою грошових коштів
ОСОБА_4 за належний їй автомобіль суду
надано не було, у зв'язку з чим суд
приходить до висновку про
обґрунтованість первісних позовних
вимог в частині витребування з чужого
незаконного володіння спірного
автомобіля та необхідності
задоволення позову в цій частині. У
зв'язку з зазначеним же зустрічні
позовні вимоги є недоведеними та
такими, що не підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Частиною першою ст. 1167 ЦК України
встановлено, що моральна шкода завдана
фізичній особі неправомірними діями,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Визначаючи розмір моральної шкоди суд
повинен враховувати роз'яснення, що
містяться в постанові Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» від 31
березня 1995 року № 4 (із змінами та
доповненнями внесеними постановою
Пленуму Верховного Суду України від 25
травня 2001 року № 5), згідно з яким ця
шкода визначається залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових витрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
час та зусилля, необхідні для
відновлення попереднього стану.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_4 не було
надано суду жодного доказу на
підтвердження завдання саме
відповідачем моральної шкоди та
доказів настання негативних наслідків
для фізичного та/або психічного
здоров'я ОСОБА_4 у зв'язку з діями
ОСОБА_2, суд вважає за необхідне
відмовити у задоволенні первісних
позовних вимог про відшкодування
моральної шкоди.

Вирішуючи питання стосовно розподілу
судових витрат по даній цивільній
справі та приймаючи до уваги результат
вирішення справи, на підставі ст. 88 ЦПК
України, суд вважає за необхідне
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
судовий збір у сумі 415,61 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 203, 316, 317, 1167, 1212 ЦК України, ст. ст. 10, 11,
60, 61, 88, 169, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
витребування майна з чужого
незаконного володіння - задовольнити
частково.

Вилучити з чужого незаконного
володіння ОСОБА_2 автомобіль Dewoo Sens, р/н
НОМЕР_1, 2006 року випуску, та повернути
даний автомобіль його власнику -
ОСОБА_4.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 в
рахунок повернення судового збору 415
(чотириста п'ятнадцять) грн. 61 коп.

У задоволенні решти позову - відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про визнання права власності на
автомобіль - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Головуючий-суддя Г. В. Черновськой