Справа № 161/2101/14-ц
Провадження № 6/161/216/14
У Х В А Л А

12 лютого 2014 року
місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської
області в складі:

головуючого - судді Філюк Т.М.,

при секретарі Коритнюк А.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку подання
старшого державного виконавця відділу
державної виконавчої служби Луцького
районного управління юстиції про
тимчасове обмеження виїзду за межі
України ОСОБА_1,

в с т а н о в и в :

Старший державний виконавець відділу
державної виконавчої служби Луцького
районного управління юстиції
звернувся в суд з поданням про
тимчасове обмеження виїзду за межі
ОСОБА_1.

Своє подання мотивує тим, що на
виконанні у відділі Державної
виконавчої служби Луцького районного
управління юстиції у Волинській
області знаходяться виконавчий лист №
1-116, виданий 30 жовтня 2009 року
Ківерцівським районним судом про
стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 35090
гривень завданих збитків.

Зазначає, що з метою примусового
виконання вищезазначеного виконавчого
листа 04 лютого 2010 року державним
виконавцем відділу відкрито виконавче
провадження та зобов'язано боржника
виконати рішення суду до 09 лютого 2010
року.

Вказує, що майно, на яке можливо
звернути стягнення у боржника
відсутнє, також не відомо місце
проживання ОСОБА_1, остання добровільно
рішення суду не виконує.

Оскільки боржник заборгованість на
користь стягувача не сплачує,
ухиляється від покладених на неї
судовим рішенням зобов'язань, заявник
вважає, що наявні підстави для
обмеження її у праві виїзду за межі
України.

Просить тимчасово обмежити право
виїзду за межі України ОСОБА_1.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України,
судове засідання відбувається без
виклику чи повідомлення сторін та
інших заінтересованих осіб.

Старший державний виконавець
Державної виконавчої служби Луцького
районного управління юстиції в судове
засідання не з'явився, подав суду заяву
про розгляд справи у його відсутності.

Аналізуючи матеріали справи, суд
прийшов до висновку, що в задоволенні
подання слід відмовити за
безпідставністю.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 6 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України»
громадянинові України, який має
паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон у
випадках, якщо діють неврегульовані
аліменти, договірні чи інші невиконані
зобов'язання - до виконання зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконанні у відділі Державної
виконавчої служби Луцького районного
управління юстиції у Волинській
області знаходяться виконавчий лист №
1-116, виданий 30 жовтня 2009 року
Ківерцівським районним судом про
стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 35090
гривень завданих збитків.

Судом встановлено, що постановою
головного державного виконавця
відділу Державної виконавчої служби
Луцького районного управління юстиції
відкрито виконавче провадження по
виконанню вищезазначеного виконавчого
листа та зобов'язано боржника негайно
виконати рішення до 04 лютого 2010 року.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» регулює
порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, визначає
випадки тимчасового обмеження
громадян на виїзд з України і
встановлює порядок розв'язання спорів
у цій сфері.

Згідно з п. 2 ст. 6 цього Закону
передбачено як підставу для
тимчасового обмеження у праві виїзду
за кордон наявність невиконаних
зобов'язань або розв'язання спору за
погодженням сторін у передбачених
законом випадках, або забезпечення
зобов'язань заставою, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України.

Згідно п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про
виконавче провадження», ч.1 ст. 377-1 ЦПК
України, державний виконавець у
процесі здійснення виконавчого
провадження має право у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням,
звертатися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи за межі
України - до виконання зобов'язань за
рішенням.

Ухилення від виконання зобов'язань,
покладених судовим рішенням, позначає
з об'єктивної сторони такі діяння (дії
чи бездіяльність) особи боржника, які
полягають у навмисному чи іншому
свідомому невиконанні нею зазначених
обов'язків.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК
наявність умислу та обставини, які є
предметом посилання суб'єкта подання
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України як на підставу його
вимог, підлягають доведенню.

Державним виконавцем не було надано
суду доказів, які свідчили про те, що
боржник ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на нього судом.

Із матеріалів оглянутого в судовому
засіданні виконавчого провадження
вбачається, що державним виконавцем в
ході виконання рішень суду не було
вчинено всіх дій, передбачених Законом
України «Про виконавче провадження»,
спрямованих на погашення боргу. Також
не надано доказів того, що боржник
вчиняє дії що підтверджують ухилення
ОСОБА_1 від виконання зобов'язань,
покладених на неї судовими рішеннями, а
проведені виконавчі дії по стягненню
заборгованості із ОСОБА_1 жодним чином
не свідчать про ухилення останньої від
виконання зобов'язань за рішеннями
суду.

В матеріалах виконавчого провадження
відсутні дані про те, чи, існує будь-яке
нерухоме майно, що належне боржнику
ОСОБА_1 на праві власності і на яке з
метою виконання судового рішення
можливо звернути стягнення, чи
відкриті в банківських установах
рахунки на ім'я ОСОБА_1 Наявні в
матеріалах виконавчого провадження
довідки щодо не перебування на обліку
як отримувач пенсії та не перебування в
Луцькому районному центрі зайнятості
на обліку як безробітний, видані ще 2010
року.

Сам по собі той факт, що боржник не
проживає за адресою, вказаною у
виконавчих листах, за відсутності
даних про вжиття державним виконавцем
передбачених законом заходів для
встановлення місця його фактичного
проживання, не свідчить про ухилення
боржника від виконання зобов'язань.

Із змісту вимог ст. 33 Конституції
України, ст. 313 ЦК України, п.18 ч.3 ст.12
Закону України "Про виконавче
провадження", ст. 6 Закону України "Про
порядок виїзду з України, і в'їзду в
Україну громадян України", в їх
системному зв'язку, вбачається, що
право ОСОБА_1 на свободу пересування
може бути обмежено лише у виключних
випадках у зв'язку з навмисними діями
останньої, що спрямовані на ухилення
від виконання обов'язків по виконанню
рішення суду.

Державним виконавцем у відповідності
до ст. 11 Закону України "Про виконавче
провадження" не використано надані
йому права у точній відповідності із
Законом, не надано доказів на
підтвердження обставин умисного
ухилення боржника від виконання
рішення суду та її намір вибути за межі
України з метою невиконання рішень
суду, а тому суд приходить до висновку,
що зазначене подання є передчасним і в
його задоволенні слід відмовити за
безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 119, 210, 377-1 ЦПК
України, ст. 33 Конституції України, ст.
313 Цивільного кодексу України, ст. 6
Закону України "Про порядок виїзду з
України, і в'їзду в Україну громадян
України", ст.11 Закону України "Про
виконавче провадження", суд -

у х в а л и в :

В задоволенні подання старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби Луцького
районного управління юстиції про
тимчасове обмеження виїзду за межі
України ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд шляхом
подання апеляційної скарги на ухвалу
суду протягом п'яти днів з дня її
проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги на ухвалу суду. У
разі подання апеляційної скарги,
ухвала, якщо її не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Суддя

Луцького міськрайонного суду

Філюк Т.М.