АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №678/388/13-ц
Провадження №22-ц/792/144/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

у складі: головуючої судді Варвус
Ю.Д.,

суддів: Купельського А.В., Фанди В.П.

при секретарі: Рудому
В.М.

з участю: апелянта ОСОБА_1,
представника відповідача Шудри С.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Летичівського районного суду
Хмельницької області від 27 листопада
2013 року по справі за позовом
Національної академії внутрішніх
справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат на
навчання та за зустрічним позовом
ОСОБА_1 до Національної академії
внутрішніх справ, Управління УМВС
України про розірвання договору,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року Національна академія
внутрішніх справ, звертаючись до суду з
вказаним позовом, зазначала, що згідно
наказу ректора Київського
національного університету
внутрішніх справ від 22 липня 2006 року
№ 69 дск ОСОБА_1 був зарахований
курсантом другого курсу денної форми
навчання. 29 листопада 2007 року між
КНУВС, комплектуючим органом - УМВС
України в Хмельницькій області та
ОСОБА_1 укладено договір № ХМ 71 про
підготовку фахівця за державним
замовленням з 01.09.05р. по 9.06.09р. та його
працевлаштування, згідно з яким
відповідач погодився навчатись за
рахунок коштів державного бюджету і
після закінчення навчання повинен
відпрацювати за місцем розподілу не
менше як три роки, а у разі відмови
від проходження служби в органах
внутрішніх справ протягом перших
трьох років після закінчення навчання,
має відшкодувати фактичні витрати
за період навчання.

Відповідно до наказу КНУВС від
19.06.2009р. ОСОБА_1 присвоєно
________________________________________________________________________
__

Головуючий у першій інстанції: Курнос
С.О. Провадження № 22-ц/792/144/14

Доповідач: Купельський А.В.
Категорія: 19

кваліфікацію юриста і наказом № 159 о/с
УМВС в Хмельницькій області від

03.07.2009р. його призначено слідчим СВ
Летичівського РВ УМВС.

Згідно наказу УМВС України в
Хмельницькій області № 272 о/с від
30.08.2011р відповідача звільнено за
власним бажанням, до спливу трирічного
терміну після закінчення навчання.

У зв'язку з цим позивач просив суд
стягнути з ОСОБА_1 вартість навчання у
розмірі 18862 грн. 01 коп.

ОСОБА_1 заявив зустрічний позов до
Національної академії внутрішніх
справ, Управління МВС України про
розірвання трьохстороннього договору
№ ХМ 71 від 29.11.2007р. про підготовку
фахівця за державним замовленням з
підстав порушення відповідачем умов
договору, оскільки оспорюваний договір
його примусили підписати, його не
інформували щороку про фактичні
витрати, пов'язані з навчанням,
відшкодуванням витрат на навчання і
примусовим трирічним відпрацюванням
відповідач порушує його право на
безоплатну вищу освіту і порушує його
право на вільний вибір
працевлаштування; в договорі не
обумовлена вартість навчання; він
працевлаштований слідчим, тобто не по
спеціалізації; звільнення до спливу
трирічного строку пов'язане із
підвищенням професійного рівня і
продовження навчання в Інституті
підготовки професійних суддів
Національного університету «Одеської
юридичної академії».

У зв'язку з цим просив суд, розірвати
договір № ХМ-71 від 29 листопада 2007 року
про підготовку фахівця.

Рішенням Летичівського районного суду
Хмельницької області від 27 листопада
2013 року позов НАВС по стягнення витрат
за навчання задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_1 вартість навчання у розмірі 18862
грн. 01 коп. У зустрічному позові ОСОБА_1
відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням,
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить
його скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позову НАВС відмовити,
його зустрічний позов задоволити.

Вважає, що рішення є необґрунтованим,
неповно з'ясовано обставини, які мають
значення для справи, дана невірна
оцінка доказам, що призвело до
неправильного застосування норм
матеріального та процесуального права.

Посилається на те, що суд не взяв до
уваги те, що він не проживав в казармі
та не харчувався в їдальні з 2005 до
середини 2007 року.

Зазначає, що суд, не звернув увагу на те,
що апелянт звільнився з ОВС з поважних
причин та на підтвердження надав
належні докази.

Апелянт вказує, що суд необґрунтовано
прийняв до уваги довідку про
розрахунок фактичних витрат,
пов'язаних з його утриманням, оскільки
це суперечить умовам самого договору.

ОСОБА_1 також посилається, що суд в
своєму рішенні не обґрунтував причини
відмови у зустрічному позові.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
ознайомившись з доводами апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом встановлено, і це
підтверджується матеріалами справи, що
між Київським національним
університетом внутрішніх справ,
начальником УМВС в Хмельницькій
області, ОСОБА_1 було укладено
тристоронній договір № ХМ-71 від 29.11.2007
року (а.с. 8-11), згідно якого апелянт
навчався за рахунок державного бюджету
і був направлений, та прийнятий на
роботу згідно наказу Управління МВС в
Хмельницькій області №59о/с від 03.07.09р.,
на посаду слідчого СВ Летичівського РВ
УМВС України (а.с. 12), та згідно наказу
УМВС в Хмельницькій області №272о/с від
30.08.2011р., виданого на підставі його,
рапорту на звільнення з ОВС у зв'язку з
навчанням в Одеській юридичній
академії, його звільнено з посади
слідчого за п. 64 «Ж» (за власним
бажанням) (а.с. 25, 53, 70).

У статуті Національної академій
внутрішніх справ, прийнятому
Конференцією трудового колективу НАВС
прот. від 12.10.2010р. № 1, затв. Наказом МВС
України від 17.11.2010р. № 555 і погодженого
заступником Міністра освіти і науки
України, зазначено, що відповідно до
розпорядження КМУ від 27.08.2010р. № 1709-р
«Про реорганізацію деяких вищих
навчальних закладів Міністерства
внутрішніх справ» Київський
національний університет внутрішніх
справ реорганізовано в Національну
академію внутрішніх справ і Указом
Президента України «Про Національну
академію внутрішніх справ» від 31.08.2010р.
№887/2010 за вищим навчальним закладом
збережено статус національного.

Згідно довідок від 18.06.2009р.і
від 20.11.2013р. про розрахунок фактичних
витрат, пов'язаних з утриманням
рядового міліції ОСОБА_1 за час
навчання у Київському національному
університеті внутрішніх справ за
період з 01.09.2006 року по 19.06.2009р., сума
витрат складає всього 18 862 грн. 01коп., в
т. ч.: 6193 грн. 32 коп. - грошове
забезпечення; 8842 грн. 70 коп. -
продовольче забезпечення; 1334 грн.58 коп.
- речове забезпечення; 2491 грн.41 коп. -
оплата комунальних послуг та
енергоносіїв (а. с.13- 21, 175-176).

Задовольняючи позов НАВС, суд виходив з
того, що відповідно до ч. 2 Указу
Президента України від 23.01.1996р. № 77/96
«Про заходи реформування системи
підготовки спеціалістів та
працевлаштування випускників вищих
навчальних закладів» особи, які
навчаються за рахунок державних
коштів, укладають з адміністрацією
договір, та в разі відмови відпрацювати
в державному секторі народного
господарства три роки відшкодовують
витрати за весь період навчання.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову, суд керувався тим, що
відповідно до п. 2.3.6. Договору про
підготовку фахівця у Київському
національному університеті
внутрішніх справ від 29.11.2007 року,
укладеного з ОСОБА_1, останній
зобов'язаний у разі відрахування з
навчального закладу чи звільнення з
органів внутрішніх справ по закінченню
навчання до встановленого трирічного
терміну перебування на службі
відшкодувати фактичні витрати,
пов'язані з його утриманням під час
навчання в університеті.

Згідно п. 3.2. вищевказаного
договору, однією з підстав
відшкодування фактичних витрат на
підготовку є відмова від подальшого
проходження служби на посадах
начальницького складу в органах
внутрішніх справ протягом перших трьох
років після закінчення навчання

З таким висновком погоджується колегія
суддів апеляційного суду.

Посилання апелянта, що суд не взяв до
уваги те, що він не проживав в казармі
та не харчувався в їдальні з 2005 до
середини 2007 року не є обґрунтованим.
Відповідач доказів, крім паспорта з
відміткою про реєстрацію місця
проживання не надав. Зазначене не може
спростувати докази надані позивачем
про проживання ОСОБА_1 в казармі та про
харчування в цей час.

Не може бути підставою для скасування
рішення суду, посилання апелянта що
суд, не звернув увагу, що він звільнився
з органів внутрішніх справ з поважних
причин та не прийняв надані на
підтвердження цього належні докази.

Працівник має право розірвати
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, відповідно до ст. 38
КЗпП України попередивши про це
власника або уповноважений ним орган
письмово за два тижні. У разі, коли
заява працівника про звільнення з
роботи за власним бажанням зумовлена
неможливістю продовжувати роботу (крім
іншого вступ до навчального закладу.

Відповідно до п 64. постанови КМ
УРСР, від 29.07.1991, № 114 "Про затвердження
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ" особи
середнього, старшого і вищого
начальницького складу звільняються зі
служби в запас (з постановкою на
військовий облік): крім іншого за п.п. ж)
за власним бажанням - при наявності
поважних причин, що перешкоджають
виконанню службових обов'язків; та п.п.
и) через сімейні обставини або з інших
поважних причин, перелік яких
затверджується Кабінетом Міністрів
України.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 12 червня 2013 р. N 413
затверджено перелік сімейних обставин
та інших поважних причин, що можуть
бути підставою для звільнення громадян
з військової служби та із служби осіб
рядового і начальницького складу.

Між тим, зазначений перелік
обставин не може бути застосований при
вирішені цього спору, оскільки спірні
правовідносини регулюються
спеціальним нормативними актами.

Відповідно до п. 3 постанови КМ
України, від 01.03.2007, № 313 "Про
затвердження Порядку відшкодування
особами витрат, пов'язаних з їх
утриманням у вищих навчальних закладах
Міністерства внутрішніх справ" витрати
відшкодовують згідно з договором.

Зазначений договір був укладений
відповідно до наказу Міністерства
внутрішніх справ України від 14 травня
2007 року N 150 Про затвердження Типового
договору про підготовку фахівця у
вищому навчальному закладі
Міністерства внутрішніх справ України.
В зазначеному договорі відображено
порядок відшкодування витрат на
навчання в разі дострокового
розірвання договору.

Відповідно до п. 9 постанова КМ
України, від 22.08.1996, № 992 "Про Порядок
працевлаштування випускників вищих
навчальних закладів, підготовка яких
здійснювалась за державним
замовленням" розірвання випускником
угоди, передбаченої пунктом 4 цього
Порядку, допускається, крім іншого, з
таких поважних причин: вступу до вищих
навчальних закладів III-IV рівнів
акредитації для випускників вищих
навчальних закладів I-II рівнів
акредитації. ОСОБА_1 закінчив
Національну академію внутрішніх справ,
яка є закладом 4 - го рівня акредитації.
Вступ на навчання до Одеської
юридичної академії не може бути
поважною умовою для даних обставин.

Не може бути підставою для
скасування рішення суду посилання
ОСОБА_1 на те, що термін за який повинен
бути стягнуто відшкодування витрат на
навчання повинен бути зменшений на 12
місяців - період проходження строкової
військової служби.

Як видно з довідки виданої
позивачем - Національною академією
внутрішніх справ (а. с. 44, 176) розрахунок
витрат проводився з врахуванням вимог
ст. 23 Закону України „Про військовий
обов'язок та військову службу), тобто
без врахування терміну строкової
служби.

Безпідставним є посилання
апелянта, що суд в своєму рішенні не
обґрунтував причини відмови у
зустрічному позові, оскільки таке
обґрунтування в рішенні присутнє.

Заява апелянта про те, що він не був
працевлаштований спростовується
матеріалами справи.

На а. с. 104 знаходиться рапорт ОСОБА_1, в
якому зазначено, що він погоджується з
посадою слідчого Летичівського
районного відділу УМВС, що
узгоджується з п.п. 2.2.3 договору про
підготовку фахівця у Київському
національному університеті.

Інші доводи апеляційної скарги,
ретельно досліджені судом, висновків
суду не спростовують і не дають підстав
вважати, що судом допущені порушення
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду правильне,
обґрунтоване, відповідає обставинам
справи, постановлене з дотриманням
вимог процесуального права, колегія
суддів не вбачає підстав для його
скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія
суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Летичівського районного суду
Хмельницької області від 27 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом згідно:

суддя апеляційного суду
А.В. Купельський