АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 546/466/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/544/14
Головуючий у 1-й інстанції Горулько О. М.
Доповідач Гальонкін С. А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Полтавської області в складі:

Головуючого - судді: Гальонкіна
С.А.,

суддів: Лобова О.А., Петренка
В.М.,

при секретарі:
Цилюрик М.М.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Решетилівського
районного суду Полтавської області від
15 листопада 2013 року по справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача апеляційного суду
Полтавської області Гальонкіна С.А., -

в с т а н о в и л а :

Позивач 15 квітня 2013 року звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
в розмірі 29495,34 грн. та судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 25
жовтня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк»
(правонаступник - ПАТ КБ «ПриватБанк»)
та ОСОБА_2 було укладено договір №
DNABRX03440083 про надання споживчого кредиту
у розмірі 4800 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 1% на
місяць на суму залишку заборгованості
за кредитом, щомісячної винагороди в
розмірі 115,2 грн. та одноразової
винагороди у розмірі 800 грн., з кінцевим
терміном повернення 25.10.2009 року.
Відповідно до умов договору, боржник
зобов'язувався щомісячно здійснювати
погашення заборгованості за кредитом,
яка складається з заборгованості за
кредитом, відсотками, комісії та інших
витрат. Кредитні кошти відповідачем
належним чином не поверталися, а тому,
станом на 14 березня 2013 року утворилась
заборгованість на загальну суму 29495,34
грн.

Заочним рішенням Решетилівського
районного суду Полтавської області від
15 листопада 2013 року відмовлено в
задоволенні позовних вимог Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором № DNABRX03440083 від 25 жовтня 2007
року, у зв'язку зі спливом строків
позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить рішення
місцевого суду скасувати та ухвалити
нове про задоволення позовних вимог.
Посилається на те, що при ухваленні
рішення судом дана неправильна оцінка
встановленим обставинам справи,
порушені норми матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Згідно ч. 3 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
вважає, що скарга підлягає частковому
задоволенню з підстав, визначених п.3, 4
ч.1 ст.309 ЦПК України - невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК
України передбачено, що доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
пропущений загальний строк позовної
давності в три роки та відповідно до п. 7
ч. 13 ст. 11 ЗУ «Про захист прав
споживачів», враховуючи роз'яснення п.
31 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012
року, позовна давність за позовом про
повернення споживчого кредиту
застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.

Однак, з таким висновком місцевого суду
колегія суддів погодитись не може,
оскільки висновки суду не відповідають
обставинам справи та порушують норми
матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 25
жовтня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк»
(правонаступник - ПАТ КБ «ПриватБанк»)
та ОСОБА_2 було укладено договір №
DNABRX03440083 про надання споживчого кредиту
у розмірі 4800 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 1% на
місяць на суму залишку заборгованості
за кредитом, щомісячної винагороди в
розмірі 115,2 грн. та одноразової
винагороди у розмірі 800 грн., з кінцевим
терміном повернення 25.10.2009 року.

Даний договір укладено для придбання
відповідачкою моторолера, що
підтверджується доданими до позовної
заяви копіями акту прийому-передачі
товару від 25 жовтня 2007 року та
рахунку-фактури № 49 від 25 жовтня 2007
року (а.с.6-7).

Договір складається із Заяви
позичальника, Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(СТАНДАРТ) та Тарифів, на що
позичальником дана відповідна згода,
яка власноручно підписана (а.с.5).

При зверненні до суду позивачем було
надано Загальні положення, відповідно
до яких сторонами погоджена
тривалість позовної давності в 50 років
(а.с.7-16).

Колегія суддів вважає, що Загальні
положення, відповідно до яких
сторонами погоджена тривалість
позовної давності в 50 років, не
заслуговують на увагу, оскільки надана
банком роздруківка, фактично не має
назви, містить лише Загальні положення
та визначення термінів. Вказаний
документ носить розпорядчий характер,
жодним чином не відноситься до Умов
споживчого кредитування фізичних осіб
«Розстрочка», тому не може вважатись
складовою частиною письмового
договору, в якому сторони домовились
збільшити строки позовної давності.

На вимогу апеляційного суду позивачем
надані Умови надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) (а.с.83-87).

Відповідно до розділів 4 та 5 Умов
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») (Стандарт)
визначено порядок розрахунків та
відповідальність сторін.

Термін позовної давності по вимогам
про стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
Договором встановлюється сторонами
тривалістю 5 років (п.5.5. Умов).

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки, а
спеціальна по позовній вимозі про
стягнення пені - один рік (ст.ст. 257,258 ЦК
України). Статтею 259 ЦК України
визначено, що позовна давність,
встановлена законом, може бути
збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

У заяві на отримання кредиту вказано,
що боржник ознайомився та згодний із
умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»
(Стандарт), які були надані йому у
письмовій формі, своїм підписом
підтвердив факт про надану йому повну
інформацію про умови кредитування.
Згідно п. 5.5 Умов надання споживчого
кредиту, терміни позовної давності по
вимогах про стягнення кредиту,
відсотків за користування кредитом,
винагороди, неустойки - пені, штрафів за
даним договором встановлюються
сторонами тривалістю 5 років. З даним
пунктом умов боржник погодився, про що
свідчить його підпис на заяві та
вказаний пункт недійсним не визнано.

Із наданого суду розрахунку
заборгованості (а.с.3-4) вбачається, що,
отримавши кредит, відповідачка
останній раз сплатила проценти за
користування кредитом 11 березня 2008
року, а з квітня 2008 року припинила їх
сплату; оплата коштів на погашення
кредиту була припинена з листопада 2009
року. До суду позивач звернувся з
позовом 15 квітня 2013 року.

Окрім того, місцевий суд, застосовуючи
наслідки спливу позовної давності, не
врахував правову позицію, висловлену
Верховним Судом України в постанові у
справі № 6-101цс12 від 21.11.2012 року,
відповідно до якої позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою нею до
винесення рішення судом першої
інстанції.

На момент розгляду справи в
апеляційному суді, Верховний Суд
України зробив правовий висновок у
справі № 6-126цс13 від 20.11.2013 року,
відповідно до якого норми ЗУ «Про
захист прав споживачів», якими
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту.

ЦК України не передбачено заборони
пред'явлення окремих вимог у зв'язку з
пропущенням позовної давності.

Нормами статті 267 ЦК України визначено,
що позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові.
Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з'явилася,
будь-яких заяв, клопотань чи заперечень
щодо пред'явленого позову суду не
направляла, судовий розгляд було
проведено в заочному порядку.

Доводи позивача, які мають значення для
правильного вирішення справи, місцевий
суд належним чином не перевірив та не
врахував діючі норми матеріального
права, внаслідок чого прийшов до
помилкового висновку.

Колегія суддів приходить до висновку,
що позовні вимоги пред'явлені в межах
збільшеного строку позовної давності.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до норм статей 629, 610, 612, 625 ЦК
України - договір є обов'язковим до
виконання; порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання; боржник вважається таким,
що прострочив, якщо не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором та
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

Зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору у
встановлений договором строк, як
закріплено нормами статей 526, 530 ЦК
України.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень та
добросовісно здійснювати свої
процесуальні права і виконувати
процесуальні обов'язки.

Відповідно до принципу
диспозитивності розгляду цивільної
справи, суд має вирішувати справу в
межах заявлених вимог та наданих
сторонами доказів.

Будь-яких доказів на підтвердження
стягнення заборгованості за кредитним
договором іншими судовими рішеннями,
які набрали законної сили, матеріали
справи не містять та сторони не
посилаються на наявність таких
обставин.

Згідно заяви позичальника (а.с.5),
боржник зобов'язувався щомісячно
здійснювати погашення заборгованості
за кредитом, яка складається з
заборгованості за кредитом,
відсотками, комісії та інших витрат.
Погашення заборгованості здійснюється
в наступному порядку: щомісяця в період
сплати, за який приймається період з 5
по 10 число кожного місяця позичальник
повинен надавати Банку грошові кошти
(щомісячний платіж) у сумі 341,53 грн.

Із наданого позивачем розрахунку
позовних вимог (а.с.3-4) вбачається, що
Банком визначена заборгованість
відповідача за кредитним договором
станом на 14.03.2013 року у загальному
розмірі 29495,34 грн., у тому числі:

- заборгованість за основною
сумою кредиту - у розмірі 3223,27 грн.;

- заборгованість за
процентами за користування кредитом - у
розмірі 462,77 грн.;

- заборгованість по комісії
за користування кредитом - 2188,80 грн.;

- пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань - 21739,77 грн.;

- штраф за порушення строків
платежів (фіксована частина) - 500 грн. та
процентна складова - 1380,73 грн.

Відповідно до Заяви позичальника та п.
3.2.5 Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт), погашення заборгованості
здійснюється шляхом внесення коштів на
картку клієнтом або шляхом списання
коштів з дебетової картки, позичальник
доручає Банку здійснювати договірне
списання коштів.

На вимогу апеляційного суду,
позивачем був наданий детальний
поденний розрахунок нарахованої пені
(а.с.88-110), з якого вбачається, що в
загальну суму заборгованості 21739,77 грн.,
були включені грошові кошти в сумі 20914,12
грн. Вказана сума 30.03.2011 року на
підставі протоколу КК від 29.03.2011 (6600230)
була списана (а.с.88). Ця ж обставина
також підтверджується меморіальним
ордером № B0330L0GHY tr. PT07B0330L0GHY 1, відповідно
до якого сума 20914,12 грн. була
перерахована з дебетового на
кредитовий рахунок, платник ОСОБА_2,
призначення платежу - списання кредиту
(а.с.110).

Колегія суддів вважає, що списані кошти
були безпідставно включені до
загального розміру пені, а тому позовна
вимога про стягнення пені підлягає
частковому задоволенню в розмірі
825,65грн. (21739,77- 20914,12=825,65), враховуючи
відсутність заявленого відповідачем
клопотання про застосування наслідків
спливу спеціального строку позовної
давності.

Також, частковому задоволенню
підлягають позовні вимоги про
стягнення штрафів - фіксованого та
процентного.

Пунктом 5.3. Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) закріплено, що при порушенні
Позичальником строків платежів по
будь-якому з грошових зобов'язань,
передбачених договором більш ніж на 30
днів, Позичальник зобов'язаний
сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн. +
5% від суми позову (а.с.87).

Однак, позивачем до стягнення був
заявлений розмір фіксованого штрафу в
сумі 500 грн., що не відповідає п. 5.3. Умов,
які є складовою укладеного сторонами
договору.

Окрім того, розрахунок процентної
складової штрафу здійснювався
виходячи із сукупних величин
заборгованості за кредитом,
заборгованості по процентам за
користування кредитом, заборгованості
по комісії за користування кредитом та
пені, що в свою чергу суперечить ч. 2 ст.
550 ЦК України, яка визначає, що проценти
на неустойку не нараховуються. Колегія
суддів вважає, що нарахування
відсотків на пеню є безпідставним та
таким, що суперечить нормам чинного
законодавства.

Таким чином, стягненню підлягає
фіксований штраф в розмірі 250 грн. та
процентна складова штрафу 5% (на сукупні
складові заборгованості за кредитом,
заборгованості по процентам за
користування кредитом, заборгованості
по комісії за користування кредитом) в
розмірі 293,74 грн. ((3223,27+462,77+2188,80)х5%=293,74).

Рішення суду повинно ґрунтуватись на
нормах закону та доказах, досліджених
при розгляді справи. Колегія суддів
вважає, що висновки суду першої
інстанції суперечать встановленим
обставинам справи, не ґрунтуються на
нормах закону та порушують норми
матеріального і процесуального права.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
є обґрунтованими та такими, що
підлягають частковому задоволенню.

За таких обставин, рішення місцевого
суду підлягає скасуванню з
постановленням нового рішення про
часткове задоволення заявлених
позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України в разі
часткового задоволення позову судові
витрати підлягають стягненню
пропорційно до розміру задоволених
вимог (24,6%). Таким чином, на користь
позивача слід стягнути 108 грн. 84 коп.,
виходячи з розміру сплаченого судового
збору за подачу позову до суду та за
подачу апеляційної скарги
((294,95+147,48):100х24,6=108,84).

Керуючись ст.ст. 303, 309 ч.1 п.3,4, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» - задовольнити
частково.

Заочне рішення Решетилівського
районного суду Полтавської області від
15 листопада 2013 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «ПриватБанк» ( 49094, м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
перемога, 50, рахунок № 3111, , МФО 305299) заборгованість за
договором № DNABRX03440083 від 25 жовтня 2007
року: 3223,27 грн. - заборгованість за
кредитом; 462,77 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;
2188,80 грн. - заборгованість по комісії за
користування кредитом; 825,65 пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором, 250 грн. - штраф (фіксована
частина); 293,74 грн. - штраф (процентна
складова), а всього 7244,23 грн. (сім тисяч
двісті сорок чотири гривні 23 копійки).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «ПриватБанк» (49094, м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
перемога, 50, рахунок № 0001, , МФО 305299) в рахунок
відшкодування понесених судових
витрат 108,84 грн. ( сто вісім гривень
вісімдесят чотири копійки).

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий: (підпис)
Гальонкін С.А.

Судді: (підпис)
Лобов О.А.

(підпис)
Петренко В.М.

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
Гальонкін С.А.