Справа № 1216/96/12
Провадження № 22ц/782/1034/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого судді - Авалян Н.М.

суддів - Єрмакова Ю.В., Туренка С.І.

при секретарі - Аліханян Г.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області
апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк»
на рішення Марківського районного суду
Луганської області від 10 квітня 2013 року
по цивільній справі за позовом ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості по договору кредиту, -

ВСТАНОВИЛА :

Позивач 28 березня 2012 року звернувся до
суду з позовом, в обґрунтування якого
зазначив, що відповідач отримав кредит
в розмірі 9 944 грн. на підставі
кредитного договору від 10 жовтня 2006
року. В порушення договору взятих на
себе зобов'язань відповідач не виконав,
у зв'язку з чим станом на 27 лютого 2012
року утворилась заборгованість в
розмірі 107 155,54 грн., з яких: 9 944 грн. -
тіло кредиту, 38 813,86 грн. - відсотки за
користування кредитом, 5 031,71 грн. -
комісія за користування кредитом, 47 787,13
грн. - пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язання, 500 грн. - штраф (фіксована
частина), 5 078,84 грн. - штраф (процентна
складова). Посилаючись на вказані
обставини, позивач просив стягнути з
відповідача заборгованість в
зазначеному розмірі.

Рішенням Марківського районного
суду Луганської області від 10 квітня 2013
року в задоволенні позову було
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Луганської області від 11 вересня 2013
року була задоволена апеляційна скарга
ПАТ КБ «ПриватБанк». Рішення суду
першої інстанції скасоване та ухвалене
нове рішення, яким суд задовольнив
позов ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнув з
ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
від 10 червня 2006 року в розмірі 107 155,54
грн. та в рахунок відшкодування судових
витрат 1 071,56 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12 лютого 2014 року
була частково задоволена касаційна
скарга ОСОБА_1 Рішення апеляційного
суду Луганської області від 11 вересня
2013 року скасоване з передачею справи на
новий апеляційний розгляд.

В апеляційній скарзі позивач просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги
обґрунтовані тим, що суд першої
інстанції неправильно застосував до
правовідносин сторін норми
матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
представника апелянта, перевіривши
матеріали справи та надавши оцінку
правильності застосування судом норм
матеріального та процесуального права
в межах доводів апеляційної скарги,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до п.п.1,2,3 ч.1 ст.307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право залишити рішення його без змін,
скасувати рішення і ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог або
змінити рішення.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.309 ЦПК України
підставами для зміни чи скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є: 1) неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для
справи; 2) недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; 3)
невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права. Норми матеріального права
вважаються порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано
закон, який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
першої інстанції не відповідає.

З матеріалів справи вбачається,
що 10 жовтня 2006 року між КБ «ПриватБанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«ПриватБанк», та ОСОБА_1 був укладений
договір споживчого кредиту №LGB0RX05040004,
який оформлений у вигляді заяви
позичальника. За умовами договору банк
передав позичальнику кредитні кошти у
розмірі 9 944 грн. на придбання товару на
строк 24 місяці по 10 жовтня 2008 року
включно. Позичальник зобов'язувався
здійснювати погашення заборгованості
шляхом щомісячної оплати з 25 по 30 число
кожного місяця по 218,77 грн

Як вбачається з тексту заяви
позичальника, яка підписана ОСОБА_1
останній надав згоду на те, що заява
разом із запропонованими банком
Умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам «Розстрочка.
Стандарт», тарифами складає між
позичальником і банком кредитний
договір, засвідчивши це своїм підписом.

Кредитні кошти за меморіальним ордером
на підставі рахунку-фактури №035 від 10
жовтня 2006 року були передані продавцю
товару - приватному підприємцю ОСОБА_2
Покупцем товару (ноутбуку, цифрової
відеокамери, копіювального апарату) є
ОСОБА_1

Відповідач свої зобов'язання за
договором не виконував, внаслідок чого
станом на 27 лютого 2012 року утворилась
заборгованість в розмірі 107 155,54 грн., з
яких: 9 944 грн. - тіло кредиту, 38 813,86 грн. -
відсотки за користування кредитом, 5
031,71 грн. - комісія за користування
кредитом, 47 787,13 грн. - пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язання,
500 грн. - штраф (фіксована частина), 5 078,84
грн. - штраф (процентна складова).

Відмовляючи в задоволенні позову
за необґрунтованістю, суд першої
інстанції свій висновок обґрунтував
трьома обставинами: 1) позивачем не
представлено доказів того, що
примірник заяви на видачу кредиту був
банком виданий позичальнику, тим самим
позичальник був позбавлений права
відкликати свою згоду на укладання
договору про надання споживчого
кредиту; 2) позивач не довів факту
видачі відповідачу кредитних коштів,
тому договір є неукладеним; 3)
позивачем пропущений загальний
трирічний строк позовної давності, а з
Умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам, відповідно до яких (п.
1.7.31) строк позовної давності стосовно
вимог про повернення кредиту, сплати
відсотків за користування кредитом,
винагороди, неустойки, пені, штрафів
визначений в 5 років, відповідач не був
ознайомлений.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення,
апеляційний суд виходив з того, що
висновки суду не відповідають
матеріалам справи та нормам
матеріального права, оскільки
встановлено, що кредитний договір
оформлений у вигляді заяви
позичальника за програмою
кредитування «Розстрочка. Стандарт».
Заява містить в собі всі істотні умови
кредитного договору та підписана
представником банку і позичальником.
Кредитні кошти перераховані суб'єкту
підприємницької діяльності для
придбання позичальником ОСОБА_1
ноутбуку, цифрової відеокамери,
копіювального апарату.

Ці висновки суду апеляційної інстанції
Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ визнав правильними.

Разом з тим помилковими визнані
висновки апеляційного суду про те, що
на правовідносини сторін не
розповсюджуються правила позовної
давності з огляду на те, що кредитним
договором сторони передбачили, що він
діє до повного виконання.

Відповідно до ч.4 ст.338 ЦПК України
висновки і мотиви, з яких скасоване
рішення судом касаційної інстанції, є
обовязковими для суду апеляційної
інстанції при новому розгляді справи.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в частині висновків щодо
застосування строків позовної
давності, апеляційний суд приходить до
наступних висновків.

Правовідносини сторін є
договірними та врегульовані нормами
цивільного права про зобов'язання, що
виникли з кредитного договору.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, і одностороння відмова від
виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання, у
відповідності зі ст.ст.610, 611 ЦК України,
є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання, тобто - неналежне
виконання. У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив
виконання зобов'язання, якщо він не
приступив до його виконання або не
виконав його в строк, встановлений
договором або законом.

Виходячи з приписів
вищезазначених норм права та
встановлених обставин, оскільки
відповідач не виконував взятих на себе
зобов'язань за кредитним договором,
позов ПАТ КБ «Приватбанк» слід
визнати обґрунтованим.

У зв'язку з обґрунтованістю позову до
правовідносин сторін підлягають
застосуванню правила позовної
давності.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони встановили як строк дії
договору - до 10 жовтня 2008 року, так і
строки виконання зобов'язань зі
щомісячним погашенням платежів. Строк
виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч.3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

Як встановлено судом, з моменту
виникнення кредитних правовідносин
відповідач не виконував щомісячні
зобов'язання з погашення кредиту, у той
час як з вимогами про стягнення
заборгованості за кредитом банк
звернувся 28 березня 2012 року, включивши
до позовних вимог всю суму
заборгованості.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ст. 261 ЦК
України початок перебігу позовної
давності співпадає з моментом
виникнення у сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами)
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня, коли відбулося це
порушення.

Позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків
сплати чергових платежів, передбачених
договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК
України кредитор протягом усього часу -
до встановленого договором строку
закінчення виконання останнього
зобов'язання вправі заявити в суді
вимоги про дострокове повернення тієї
частини позики (разом з нарахованими
процентами - ст. 1048 ЦК України ), що
підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення
кредитора до суду платежі підлягають
стягненню у межах позовної давності по
кожному із платежів.

Зазначена правова позиція
висловлена Верховним Судом України у
постанові № 6-116 цс 13 від 6 листопада 2013
року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для судів.

У даній справі судом встановлено, що за
умовами договору погашення кредиту
повинно здійснюватись позичальником
частинами з « 25» по « 30» число кожного
місяця, тому початок позовної давності
для стягнення цих платежів необхідно
обчислювати з моменту (місяця, дня)
невиконання позичальником кожного із
цих зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, що
укладаючи кредитний договір,
відповідач погоджувався із Умовами
надання споживчого кредиту, відповідно
до яких (п. 5.5) термін позовної давності
по вимогах про стягнення кредиту,
процентів за користування кредитом,
винагороди, неустойки - пені, штрафів за
даним договором встановлюється
сторонами тривалістю у п'ять років.

Одже, позичальник, укладаючи
кредитний договір, погоджувався із
Умовами надання споживчого кредиту,
які є його частиною, та в яких строк
позовної давності збільшено до п'яти
років, що не заборонено ст. 259 ЦК
України, за правилами якої сторонам
дозволено за домовленістю збільшувати
встановлену законом як загальну, так і
спеціальну позовну давність.

З огляду на вищевикладене
висновок суду першої інстанції про
пропуск позивачем строку позовної
давності є помилковим, у зв'язку з чим
ухвалене у справі рішення не можна
вважати законним та обґрунтованим,
тому воно підлягає скасуванню на
підставі п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову, виходячи з
наступного.

Враховуючи, що позов пред'явлений в
суді 28 березня 2012 року, в задоволенні
позову про стягнення заборгованості,
що утворилась поза межами погодженого
сторонами п'ятирічного строку позовної
давності, тобто до 01 березня 2007 року,
слід відмовити у зв'язку з пропуском
строку позовної давності.

Ця заборгованість в загальному розмірі
3 064,76 грн. складається з: 1437,17 грн. - тіло
кредиту, 651,85 грн. - проценти за
користування кредитом, 875,08 грн. -
комісія, 100,66 грн. - пеня.

В межах погодженого сторонами
п'ятирічного строку позовної давності
утворилась заборгованість за період з
01 березня 2007 року до 01 березня 2012 року,
яка складається з: тіла кредиту - 8 506,83
грн., процентів за користування
кредитом - 38 162,01 грн., комісії - 4156,63 грн.,
пені - 47 686,47 грн., штрафу (фіксована
частина) - 500 грн., а також штрафу
(процентна складова), розмір якого
позивачем визначений в порушення
закону.

За змістом ст.549 ЦК України пеня та
штраф є різновидом неустойки як
юридичної відповідальності, які
обчислюються у відсотках саме від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання, при цьому можливість
нарахування одного виду неустойки на
інший вид є недопустимим.

Позивачем штраф (процентна складова)
розрахований в розмірі 5% від загальної
суми заборгованості за тілом кредиту,
заборгованості по сплаті відсотків та
суми пені за прострочення виконання
умов договору, що протирічить ст.549 ЦК
України, оскільки нарахування одного
виду неустойки (штрафу) на інший вид
неустойки (пені) законом не
допускається.

Апеляційний суд для розрахунку штрафу
(процентної складової) виходить із
загальної суми заборгованості за
тілом кредиту - 8506,83 грн., по сплаті
відсотків - 38162,01 грн. та комісії - 4 156,63
грн. В сумарному виразі розмір штрафу,
який підлягає стягненню з відповідача.
становить 2541,27 грн. з наступного
розрахунку: 8506,83 грн. + 38162,01 грн. + 4156,63
грн. = 50825,47 грн. х 5 : 100)

У зв'язку з тим, що рішення суду
підлягає скасуванню в цілому
апеляційний суд, приймаючи остаточне
рішення по справі, вважає можливим
застосувати до правовідносин сторін
правила ст.ст.509, 551 ЦК України

Згідно ч. 3 ст. 509 ЦК України,
зобов'язання між сторонами по
загальному правилу мають ґрунтуватися
на засадах добросовісності, розумності
та справедливості та вважає необхідним
застосувати положення ч. 3 ст. 551 ЦК
України.

За змістом ч. 3 статті 551 ЦК України
суд має право у випадку виникнення
спору з приводу розміру штрафних
санкцій (неустойки), оцінивши розмір
заборгованості та розмір штрафних
санкцій (неустойки), зменшити її
розмір в тому випадку, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення, тобто зменшити
розмір штрафних санкцій (неустойки)
через її неспівмірність з розміром
основного зобов'язання.

Як зазначено вище, сума
заборгованості за тілом кредиту,
процентам за користування кредитом та
комісії становить 50 825,47 грн., а сума
нарахованої пені 47 686,47 грн. Тобто,
розмір заявленої до стягнення пені є
непропорційно великим порівняно із
сумою боргу.

За таких обставин, апеляційний суд
вважає, що розрахована в межах строку
позовної давності сума пені підлягає
зменшенню вдвічі - до 23 843,24 грн. (47 686,47
грн : 2), виходячи із засад розумності та
справедливості.

Таким чином, остаточно в межах строку
позовної давності підлягає стягненню
з відповідача на користь позивача
заборгованість у розмірі 77 709,98 грн., з
яких: 8506,83 грн. - тіло кредиту, 38 162,01 грн.
- проценти за користування кредитом, 4
156,63 грн. - комісія, 23 843,24 грн. - зменшена
пеня, 500 грн. - штраф (фіксована частина),
2 541,27 грн. - штраф (процентна складова).

У зв'язку з частковим задоволенням
позову відповідно до ст.88 ЦПК України
понесені позивачем судові витрати у
вигляді сплати судового збору
підлягають відшкодуванню відповідачем
відповідно до пропорційності
задоволених позовних вимог

Підсумовуючи наведене, керуючись
ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.1, 4, 313-317, 319, 323-325,
327 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк»
задовольнити частково.

Рішення Марківського районного суду
Луганської області від 10 квітня 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк»
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором від 10 жовтня 2006
року №LGB0RX05040004 за період з 01 березня 2007
року до 01 березня 2012 року в розмірі 77
709,98 грн., з яких: 8506,83 грн. - тіло кредиту,
38 162,01 грн. - проценти за користування
кредитом, 4 156,63 грн. - комісія, 23 843,24 грн.
- пеня, 500 грн. - штраф (фіксована
частина), 2 541,27 грн. - штраф (процентна
складова).

Відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» за
необґрунтованістю в задоволенні іншої
частині позову .

Відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» у
зв'язку з пропуском строку позовної
давності в задоволенні позову про
стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за
кредитним договором, яка утворилась до
01 березня 2007 року в розмірі 3 064,76 грн., з
яких: 1 437,17 грн. - тіло кредиту, 651,85 грн. -
проценти за користування кредитом, 875,08
грн. - комісія, 100,66 грн. - пеня.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» 777,10 грн. у відшкодування
витрат з оплати судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції - Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя: (підпис)
Згідно з оригіналом

Судді: (підписи)
Суддя-доповідач: