У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

суддів: Колодійчука В.М., Висоцької
В.С., Фаловської І.М., розглянувши в
попередньому судовому засіданні
справу за позовом Компанії «Філгейт
Кредіт Ентерпрайзіс Лімітед» до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Призма Бета», ОСОБА_4
про стягнення заборгованості за
договором позики та поруки, за
касаційними скаргами Компанії
«Філгейт Кредіт Ентерпрайзіс Лімітед»
на рішення Дніпровського районного
суду м. Києва від 15 липня 2013 року, ухвалу
Дніпровського районного суду м. Києва
від 15 липня 2013 року та ухвали
апеляційного суду м. Києва від 29
жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року Компанія «Філгейт
Кредіт Ентерпрайзіс Лімітед»,
звернулася до суду із вказаним позовом,
у якому просила стягнути солідарно з
товариства з обмеженою
відповідальністю «Призма Бета» (далі -
ТОВ «Призма Бета») та ОСОБА_4 борг за
договором позики та поруки в розмірі 2
тис. доларів США, а також стягнути з ТОВ
«Призма Бета» на користь позивача
заборгованість за договором позики у
розмірі 55 301 710,66 доларів США.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 03
вересня 2007 року між позивачем та ТОВ
«Призма Бета» укладено договір позики,
відповідно до умов якого позивач
зобов'язався надати відповідачу ТОВ
«Призма Бета» позику в розмірі 30 000 000
доларів США. 01 вересня 2008 року між
позивачем та відповідачем ТОВ «Призма
Бета» укладено додаткову угоду до
договору позики, якою збільшено розмір
позики до 50 000 000 доларів США. Згідно п.
2.1. договору позики відповідач ТОВ
«Призма Бета» зобов'язався сплатити
позивачу проценти за користування
позикою по ставці 10 % річних з
розрахунку 365-денного року. Згідно п. 2.3.
договору позики відповідач ТОВ «Призма
Бета» зобов'язався повернути позивачу
проценти в останній день повернення
позики, тобто 31 грудня 2012 року, що
також відповідає п. 3.3. договору. У
період з 13 листопада 2007 року
по 19 лютого 2010 року позивач надав
відповідачу ТОВ «Призма Бета»
позику в розмірі 40 398 100 доларів США,
однак, у порушення зобов'язань за
договором позики, відповідач борг
позивачу не повернув, а також не
здійснив плату процентів річних за
користування позикою, розмір яких
становить 14 727 967 доларів США.

16 лютого 2013 року між позивачем та
відповідачем ОСОБА_4 було укладено
договір поруки, відповідно до умов
якого відповідач ОСОБА_4
зобов'язався як солідарний боржник
відповідати за повернення
відповідачем ТОВ «Призма Бета» позики
у розмірі 2 тис. доларів США. Станом на
день звернення позивача з даним
позовом до суду, відповідачами не
виконано зобов'язань за договором
позики та договором поруки , що є
підставою звернення позивача з вимогою
про стягнення з відповідачів
заборгованості за договором позики від
03 вересня 2007 року, яка становить суму
позики в розмірі - 40 398 100 доларів США та
суму процентів за користування позикою
у розмірі - 14 727 967 доларів США, з
врахуванням 3 % річних у розмірі
167 643,66 доларів США, що підлягає
стягненню з відповідачів з урахуванням
розміру солідарного зобов'язання
забезпеченого порукою.

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 15 липня 2013 року, залишеною
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 29 жовтня 2013 року,
провадження у справі закрито в частині
заявлених вимог до ТОВ «Призма
Бета» про стягнення заборгованості за
договором позики. Роз'яснено
позивачеві про можливість звернення з
аналогічним позовом до господарського
суду в порядку господарського
судочинства.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 15 липня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 29 жовтня 2013 року, в
позові до ТОВ «Призма Бета», ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за договором
позики та поруки відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову.

До касаційного суду з двома
касаційними скаргами на вказані вище
оскаржувані в касаційному порядку
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій звернулася
Компанія «Філгейт Кредіт Ентерпрайзіс
Лімітед». Заявник просить скасувати
рішення та ухвалу Дніпровського
районного суду м. Києва від 15 липня 2013
року, а також вказані вище ухвали
апеляційного суду м. Києва від 29 жовтня
2013 року, з направленням справи на новий
розгляд до районного суду, посилаючись
на порушення судами обох інстанцій
норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
в межах касаційних скарг правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційні
скарги підлягають відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження судового
рішення може бути неправильне
застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції під час
розгляду справи в касаційному порядку
перевіряє в межах касаційної скарги
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права.

Ухвалюючи у справі рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог до ТОВ
«Призма Бета», ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за договором позики та
поруки, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився і
апеляційний суд, дійшов обґрунтованого
висновку про відсутність підстав для
задоволення вимог позивача щодо
солідарного стягнення з відповідача
ОСОБА_4 на його користь суми боргу за
порушення зобов'язання відповідача ТОВ
«Призма Бета» перед позивачем згідно
договору позики від 03 вересня 2007 року
та додаткової угоди до нього від 01
вересня 2008 року, забезпеченого порукою,
оскільки відбулася зміна умов договору
позики від 03 вересня 2007 року на
підставі рішення Господарського суду
м. Києва від 11 лютого 2013 року, що
набрало законної сили 26 лютого 2013
року, а саме відбулася заміна
позикодавця Компанії «Філгейт Кредіт
Ентерпрайзіс Лімітед» на «Ассофіт
Холдингс Лімітед», що, відповідно,
свідчить про зміну кредитора у
зобов'язанні забезпеченого порукою
відповідача ОСОБА_4

Постановляючи ухвалу про закриття
провадження у справі в частині
заявлених вимог до ТОВ «Призма Бета»
про стягнення заборгованості за
договором позики, суд першої інстанції,
з висновками якого погодився і
апеляційний суд, керувався тим, що спір
в цій частині існує між об'єктами
господарювання і повинен вирішуватися
в порядку господарського судочинства.

Матеріали справи та доводи касаційної
скарги не свідчать про порушення
судами обох інстанцій норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
тому колегія суддів вважає за
необхідне відхилити касаційні скарги.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Компанії «Філгейт
Кредіт Ентерпрайзіс Лімітед» на
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 15 липня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 29 жовтня
2013 року відхилити.

Касаційну скаргу Компанії «Філгейт
Кредіт Ентерпрайзіс Лімітед» на ухвалу
Дніпровського районного суду м. Києва
від 15 липня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 29 жовтня
2013 року відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 15 липня 2013 року, ухвалу
Дніпровського районного суду м. Києва
від 15 липня 2013 року, а також оскаржувані
в касаційному порядку ухвали
апеляційного суду м. Києва від 29
жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Колодійчук В.М. Висоцька
В.С. Фаловська І.М.