Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної
О.О.Суддів:Касьяна О.П.,Коротуна В.М.,
Ступак О.В.,Штелик С.П.розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_7,
третя особа - товариство з обмеженою
відповідальністю «Авто Профіт», про
стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 08 липня 2013
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 09 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство
«Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль») звернулось до
суду із позовом до ОСОБА_7, третя особа -
товариство з обмеженою
відповідальністю «Авто Профіт» (далі -
ТОВ «Авто Профіт»), про стягнення
заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог
посилалось на те, що 22 серпня 2006 року
між ним та ТОВ «Торговий дім «Ніко»,
правонаступником якого є ТОВ «Авто
Профіт», укладено кредитний договір. 28
лютого 2007 року в забезпечення
виконання кредитних зобов'язань між
позивачем та відповідачем укладено
договір поруки. Кредитні зобов'язання
боржником повністю не виконані в
результаті чого станом на 28 березня 2013
року ТОВ «Авто Профіт» мало кредитну
заборгованість у розмірі 355290,66 доларів
США, що складає 2839838,25 грн, яку позивач
просив суд стягнути з відповідача.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 08 липня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 09
жовтня 2013 року, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування рішення
Печерського районного суду м. Києва від
08 липня 2013 року та ухвали апеляційного
суду м. Києва від 09 жовтня 2013 року і
ухвалення нового рішення про
задоволення позову, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково на таких підставах.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судами встановлено, що 22 серпня 2006 року
між Акціонерним поштово-пенсійним
банком «Аваль», правонаступником якого
є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ТОВ
«Торговий дім «Ніко» укладено
генеральну кредитну угоду № 010/08/3229, за
умовами якої кредитор зобов'язується
надавати позичальнику банківські
послуги з надання кредитних ліній,
відкриття акредитивів в порядку і на
умовах, визначених в додаткових
договорах, що укладатимуться в межах та
на виконання цієї угоди. Відповідно до
пункту 1.3. зазначеної угоди сторони
встановили ліміт активних операцій за
цією угодою та договором про надання
акредитивів № 11/2/08-058 від 01 липня
2002 року у сумі 25000000,00 доларів США до
31 грудня 2006 року, 15000000,00 доларів США
після 31 грудня 2006 року.

Відповідно до кредитного договору №
010/08/3230 від 22 серпня 2006 року позивач
відкрив позичальнику відновлювальну
кредитну лінію у сумі 25000000,00 доларів
США строком до 01 лютого 2007 року зі
сплатою 10,5 % річних, при цьому сума
кредиту починаючи з 31 грудня 2006 року не
може перевищувати 15000000,00 доларів США.

28 лютого 2007 року між позивачем та
ОСОБА_7 укладено договір поруки №
020/08/334, відповідно до якого останній
бере на себе зобов'язання перед
кредитором відповідати по
зобов'язанням ТОВ «Торговий дім «Ніко»,
які виникають з умов генеральної
кредитної угоди № 010/08/3229, в повному
обсязі цих зобов'язань.

24 листопада 2008 року укладено додаткову
угоду до генеральної кредитної угоди №
010/08/3229, якою встановлено процентну
ставку за кредитом у розмірі 11 % річних.

28 квітня 2010 року між позивачем та
ОСОБА_7 укладено додаткову угоду №
020/08/334-5 до договору поруки № 020/08/334,
відповідно до якої поручитель на
добровільних засадах бере на себе
зобов'язання перед кредитором
відповідати по зобов'язанням ТОВ
«Торговий дім «Ніко», які виникають з
умов генеральної кредитної угоди №
010/08/3229 та кредитного договору № 010/08/3230,
а саме: повернути кредит у розмірі
24000000,00 доларів США до 01 червня 2010 року,
сплатити проценти за його
користування, комісійну винагороду,
неустойку (пеню, штраф), в розмірі,
строки та у випадках, передбачених
угодою.

21 червня 2010 року укладено додаткову
угоду до кредитного договору № 010/08/3230
(в межах генеральної кредитної угоди №
010/08/3229), відповідно до якої загальна
заборгованість позичальника перед
банком за цим договором становить
24000000,00 доларів США строком до 01 липня 2010
року зі сплатою процентної ставки у
розмірі 11 % річних.

30 липня 2010 року укладено додаткову
угоду до кредитного договору № 010/08/3230
(в межах генеральної кредитної угоди №
010/08/3229), відповідно до якої ТОВ «Авто
Профіт» визнано правонаступником ТОВ
«Торговий дім «Ніко».

Відповідно до частини 1 статті 553 ЦК
України за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Відмовляючи у позові, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що сторони кредитної
угоди змінили відсоткову ставку за
кредитом без погодження з поручителем,
внаслідок чого збільшився обсяг
відповідальності останнього, що
призвело до припинення поруки
відповідно до частини 1 статті 559 ЦК
України.

Крім того, суди вважали, що порука
припинилась на підставі частини 4
статті 559 ЦК України, оскільки кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явив вимоги до
поручителя.

З висновком судів першої та
апеляційної інстанції про припинення
договору поруки на підставі частини 1
статті 559 ЦК України колегія суддів
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ погоджується з огляну на
наступне.

Відповідно до частини 1 статті 559 ЦК
України порука припиняється з
припиненням забезпеченого нею
зобов'язання, а також у разі зміни
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до кредитного договору
№ 010/08/3230 від 22 серпня 2006 року
позивач відкрив позичальнику
відновлювальну кредитну лінію зі
сплатою 10,5 % річних (а.с. 22).

Станом на момент укладення договору
поруки від 28 лютого 2007 року процентна
ставка за користування кредитними
коштами була обумовлена сторонами у
розмірі 10,25 % річних (а.с. 26).

Однак, 24 листопада 2008 року між банком та
боржником укладено додаткову
угоду до генеральної кредитної угоди №
010/08/3229, якою встановлено процентну
ставку за кредитом у розмірі 11 % річних
(а.с. 29-1).

Судами встановлено, що поручитель
ОСОБА_7 не був належним чином
повідомлений про підвищення
процентної ставки в межах генеральної
кредитної угоди № 010/08/3229.

Зі змісту ст. ст. 559, 598 ЦК України
вбачається, що припинення зобов'язання
поруки означає такий стан сторін
правовідношення, при якому в силу
передбачених законом обставин
суб'єктивне право і кореспондуючий
йому обов'язок перестають існувати.

Термін «порука», застосований
законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України,
використовується в розумінні
зобов'язального правовідношення
поруки, з припиненням якого втрачає
чинність договір поруки.

Аналіз указаних норм дає підстави для
висновку, що до припинення поруки
призводять такі зміни умов основного
зобов'язання без згоди поручителя, які
призвели або можуть призвести до
збільшення обсягу відповідальності
останнього. Збільшення
відповідальності поручителя внаслідок
зміни основного зобов'язання виникає в
разі: підвищення розміру процентів;
відстрочення виконання, що призводить
до збільшення періоду, за який
нараховуються проценти за
користування чужими грошовими коштами;
установлення (збільшення розміру)
неустойки тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України у
справі № 6-112цс12 від 10 жовтня 2012 року.

Проте, з висновками судів про
припинення договору поруки
від 28 лютого 2007 року на підставі
частини 4 статті 559 через не
пред'явлення кредитором вимоги до
поручителя протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання погодитись не
можна з огляду на наступне.

Згідно з частиною 4 статті 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Відповідно до частин 1, 3 статті 251 ЦК
України строком є певний період у часі,
зі спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Строк може
бути визначено актами цивільного
законодавства, правочином або рішенням
суду.

На підставі частини 1 статті 252, частини
1 статті 253 ЦК України строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями, годинами. Перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок

Відповідно до пункту 3.2. договору
поруки № 020/08/334 від 28 лютого 2007 року
днем виникнення зобов'язання
поручителя погасити заборгованість
боржника вважається день закінчення
строку дії генеральної кредитної угоди
№ 010/08/3229.

Згідно з додатковою угодою до
кредитного договору № 010/08/3230 від 21
червня 2010 року (в межах генеральної
кредитної угоди № 010/08/3229), загальна
заборгованість позичальника перед
банком за цим договором становить
24000000,00 доларів США строком до 01 липня 2010
року.

Відповідно до пункту 4.1. договору
поруки № 020/08/334 від 28 лютого 2007 року
порука припиняється, якщо кредитор в
межах трирічного терміну з дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимог до
поручителя.

Отже, договорами поруки встановлено
строк її припинення - після закінчення
трьох років, починаючи від останнього
дня, передбаченого для виконання
зобов'язань за договором кредиту.

Тому, у даній справі днем настання
строку виконання основного
зобов'язання, з якого починається
відлік трирічного строку для
пред'явлення кредитором вимоги до
поручителів, буде - 01 липня 2010 року, а
припинення поруки відповідно до вимог
ч. 4 ст. 559 ЦК України - 01 липня 2013 року.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України у
справі № 6-3цс13 від 13 лютого 2013 року.

Відповідно до статті 341 ЦПК України суд
касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення і ухвалити
нове рішення або змінити рішення, якщо
застосовано закон, який не поширюється
на ці правовідносини, чи не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Вирішуючи спір, суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли
правильного висновку про припинення
договору поруки від 28 лютого 2007 року
на підставі частини 1 статті 559 ЦК
України, однак помилково застосували
закон, який не поширюється на спірні
правовідносини, а саме - положення
частини 4 статті 559 ЦК України.

За таких обставин, рішення Печерського
районного суду м. Києва від 08 липня 2013
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 09 жовтня 2013 року підлягають
зміні з підстав, передбачених статтею
341 ЦПК України, з виключенням із
мотивувальної частини оскаржуваних
рішень посилання на положення частини 4
статті 559 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 336, 341 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

в и р і ш и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення Печерського районного
суду м. Києва від 08 липня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 09
жовтня 2013 року змінити.

Виключити із мотивувальної частини
оскаржуваних рішень посилання на
положення частини 4 статті 559 ЦК
України.

В іншій частині рішення судів першої та
апеляційної інстанцій залишити без
змін.

Рішення оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.О. Дьоміна Судді:О.П.
Касьян В.М. Коротун О.В. Ступак С.П.
Штелик