Провадження № 22-ц/779/20/2014
Головуючий у 1 інстанції Бойчук О.В.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів Матківського
Р.Й., Шишка А.І.

секретаря Бойчука
Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ТОВ
«Кей-Колект» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за
кредитним договором за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Івано-Франківського міського суду від
14 жовтня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 14 жовтня 2013 року задоволено
позов ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто в солідарному порядку з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4,
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 заборгованість згідно
Договору про надання споживчого
кредиту від 26.09.2008 року у розмірі 247 700,65
доларів США, що за курсом НБУ станом на
19.10.2012 року еквівалентно 1 979 871,30 грн. та
по 804,75 грн. судового збору з кожного з
відповідачів.

В апеляційній скарзі на дане
рішення ОСОБА_2 посилається на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин, які мають значення
для справи, невідповідність висновків
суду обставинам справи. Зазначає, що
судом не взято до уваги той факт, що
договір про надання споживчого кредиту
укладався безпосередньо із ПАТ (АКІБ)
«УкрСиббанк», як і договори поруки, де у
всіх договірних умовах та
зобов'язаннях кредитором виступає
первісний позивач. Стягуючи
заборгованість на користь ТОВ
«Кей-Колект» на підставі договору
факторингу суд не прийняв до уваги, що
заявлені останнім вимоги є
безпідставними. Зокрема, позивач не
надав суду об'єктивних доказів
правомірності виникнення грошової
вимоги, що базується на кредитному
зобов'язанні, вираженому в іноземній
валюті, як відповідно не надано доказів
на підтвердження наділення такого
відповідними дозвільними документами
та повноваженнями,що необхідні для
проведення такого роду операцій. Поза
увагою суду залишилась також і та
обставина, що діючим законодавством не
передбачено розповсюдження операцій
факторингу на фізичних осіб.

Крім того, суд не врахував, що ТОВ
«Кей-Колект» не представив належних
доказів щодо переходу до нього права
вимоги стосовно прав в зобов'язаннях
боржника перед ПАТ «УкрСиббанк», а
представлені розрахунки розміру
заборгованості не відображають
дійсного стану, оскільки не враховано
сум платежів, які він продовжував
вносити на рахунок банку. Стягуючи на
користь позивача розмір
заборгованості судом не прийнято до
уваги, що такий безпідставно
визначений станом на 19.10.2012 року, тоді
як ТОВ не має будь-яких правових
підстав для нарахування та отримання
доходів, аналогічно як і для отримання
боргових зобов'язань в іноземній
валюті.

Щодо недійсності договору
факторингу, то ним подано до суду
позовну заяву, спір за якою на даний час
судом ще не вирішено. З цих підстав
просив рішення скасувати, ухвалити
нове, яким в задоволенні позову
відмовити.

В засіданні апеляційної інстанції
ОСОБА_3 доводи скарги підтримала з
наведених у ній підстав.

Представник позивача доводи
апеляційної скарги заперечив
посилаючись на обґрунтованість
висновків суду.

ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в засідання
апеляційного суду не з'явилися
повторно будучи належним чином
повідомленими, що не перешкоджає
розгляду справи в їх відсутності.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення з таких
підстав.

За змістом ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Встановлено, що 26 вересня 2008 року між
АКІБ «УкрСиббанк» (перейменоване на
ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 укладено
договір про надання споживчого кредиту
№0, згідно якого банк надав
останньому кредит в іноземній валюті
на загальну суму 170 000 доларів США на
споживчі цілі на у порядку та на умовах,
зазначених в Договорі з кінцевим
терміном погашення - 26 вересня 2028 року
на умовах сплати за використання
кредитних коштів на перший місяць
установленого терміну кредитування
процентної ставки в розмірі 14% річних
(а.с.7-12).

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором
26.09.2008 року укладено договори поруки
між: банком та ОСОБА_3 - № 231274, банком та
ОСОБА_4 - № 231270, банком та ОСОБА_5 - № 231276,
відповідно до п. п.1.3,1.4 яких поручителі
зобов'язалися перед кредитором
відповідати за зобов'язаннями
позичальника, які виникають з умов
Договору у повному обсязі цих
зобов'язань і така їх відповідальність
є солідарною (а.с.14-17).

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і у встановлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону, а за відсутності таких умов та
вимог-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач посилався на розрахунок
заборгованості, поданий ним станом на
19.10.2012 року згідно якого загальна
заборгованість відповідача становить
247 700, 65 доларів США, що еквівалентно 1 979
871,30 грн., з них: основна заборгованість -
169 326,12 доларів США (в еквіваленті 1 353 423,68
грн.), заборгованість по процентах - 78
374,53 доларів США (в еквіваленті 626 447,62
грн. (а.с.33-35).

Статтею 554 ЦК України передбачено
правові наслідки порушення
зобов'язання, забезпеченого порукою,
зокрема щодо солідарної
відповідальності боржника та
поручителя та відповідальність
поручителя перед кредитором у тому ж
обсязі, що і боржник, включаючи сплату
основного боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку про
підставність позовних вимог та
стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в
солідарному порядку заборгованості за
договором кредиту.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок, в
тому числі, й переданням ним своїх прав
іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

За положенням статті 514 ЦК України
до нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі та умовах, що існували на момент
переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 517 ЦК України
первісний кредитор у зобов'язанні
повинен передати новому кредиторові
документи, які засвідчують права, що
передаються, та інформацію, яка є
важливою для їх здійснення. Боржник має
право не виконувати свого обов'язку
новому кредиторові до надання
боржникові доказів переходу до нового
кредитора прав у зобов'язанні.

З матеріалів справи вбачається, що 12
грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ
«Кей-Колект» уклали Договір Факторингу
№1, згідно якого одночасно з
відступленням права вимоги до Фактора
переходять усі права Клієнта за усіма
договорами забезпечення. Обсяг (сума)
прав вимоги на дату укладення цього
договору визначений у Додатку 1 до
цього договору (а.с.39-46).

Про відступлення прав вимоги за
кредитним договором відповідачів було
повідомлено у встановленому законом
порядку (а.с.105-108).

Встановлено, що в перелік кредитних та
забезпечуваних договорів, наведеного у
Додатку №1 до Договору про
відступлення права вимоги за
договорами іпотеки від 12.12.2011 року та
Додатку до Додаткового договору №1 від
02.04.2012 року до Договору факторингу №1
від 12.12.2011 року, включено договір
іпотеки ОСОБА_3 та вищезазначені
договори поруки (а.с.109-112).

Таким чином, суд прийшов до
обґрунтованого висновку, що відповідно
до договору факторингу права та вимоги
за зобов'язаннями, які виникли у ОСОБА_2
на підставі Договору про надання
споживчого кредиту та у ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 на підставі договорів поруки
перейшли до нового кредитора - ТОВ
«Кей-Колект».

Посилання апелянта на те, що договір
ним укладено з АКІБ «УкрСиббанк», а
будь-які договірні відносини з
позивачем відсутні, тому вимоги
останнього є безпідставними, не
заслуговує уваги, оскільки відповідно
до вимог ст.516 ЦК України заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Що стосується доводів апелянта про
відсутність в матеріалах справи
доказів відступлення права вимоги, то
такі є надуманими. Як вбачається з п.3.2.
договору факторингу (а.с.41зворот)
відступлення прав вимоги
засвідчується складанням сторонами
акта приймання-передачі прав вимоги за
відповідною формою, що і було проведено
сторонами (а.с.45).

Аналогічно не можуть бути прийняті до
уваги твердження апелянта щодо
недійсності договору факторингу,
оскільки за положеннями ст. 11 ЦПК
України про диспозитивність
цивільного судочинства суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Разом з тим обґрунтованими є вимоги
апеляційної скарги про те, що судом
першої інстанції неправильно
визначено суму, яка підлягає стягненню
з відповідачів.

Встановлено, що відступлення права
вимоги та обсяг (сума) прав вимоги була
визначена на дату укладення Договору
факторингу (п.1.2) та зазначена у Додатку
1 до цього договору в розмірі 228 824,04
долари США (169 326,12 + 54 497,92 доларів США), що
станом на 12.11.2011 року еквівалентно 1 828
281,20 грн. (а.с.109-110). В той же час судом
стягнуто суму боргу в розмірі 247 700,65
доларів США, що за курсом НБУ станом на
19.10.2012 року еквівалентно 1 979 871,30 грн.

Крім того, як вбачається з розрахунку
заборгованості (а.с.33-35) після
відступлення права вимоги боржником на
погашення заборгованості за кредитним
договором було сплачено 550 доларів США,
що за офіційним курсом НБУ
еквівалентно 4 394,50 грн.

Відповідно до п. п.3.3.,3.4. Договору
факторингу № 1 після складання акта
приймання передачі прав вимоги Клієнт
втрачає право на будь-які платежі
Боржників і Гарантів в оплату їх
заборгованості за Первинними
Договорами і Договорами Забезпечення.
Будь-які грошові суми, отримані
Клієнтом в рахунок погашення
заборгованості за Первинними
Договорами і Договорами Забезпечення
після Дати Відступлення, вважаються
такими, що належать Фактору.

Тому рішення суду в частині стягнення
грошових сум необхідно змінити,
зменшивши суму стягнення
заборгованості по кредитному договору
з відповідачів на користь позивача до
228 274,04 долари США (169 326,12 + 54 497,92 - 550), що
еквівалентно 1 823 886,70 грн. (1 828 281,20 - 4394,50
грн. ).

В решті рішення суду слід залишити без
змін.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції щодо
обґрунтованості позовних вимог та
стягнення з відповідачів в солідарному
порядку заборгованості за договором
кредиту.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково. Рішення
Івано-Франківського міського суду від
14 жовтня 2013 року в частині стягнення
грошових сум змінити, зменшивши суму
стягнення заборгованості по
кредитному договору до 228 274,04 долари
США, що еквівалентно 1 823 886,70 грн. (одному
мільйону вісімсот двадцять три тисячі
вісімсот вісімдесят шість гривень
сімдесят копійок).

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Г.П. Мелінишин

Судді:
Р.Й. Матківський

А.І. Шишко