АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/1565/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/776/14
Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О.
Доповідач Дряниця Ю. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Полтавської області в складі:

Головуючого - судді : Дряниці Ю.В.

Суддів: Карнауха П.М.,
Пилипчук Л.І.,

при секретарі : Ткаченко
Т.І.,

з участю: позивача ОСОБА_1, представника
позивача ОСОБА_2,

представника відповідача
ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 25 листопада 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи -
нотаріус Другої Кременчуцької
державної нотаріальної контори ОСОБА_5,
приватний нотаріус Кременчуцького
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
про визнання заповіту частково
недійсним та стягнення 10000 грн.
моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача апеляційного суду
Полтавської області Дряниці Ю.В., -

в с т а н о в и л а :

В лютому 2014 року позивач звернувся до
місцевого суду з позовом до
відповідача, який в подальшому
доповнив, та просив визнати недійсним
заповіт, складений 13 березня 2009 року
ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 в частині
нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, та
стягнути моральну шкоду в розмірі 10000
грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що ОСОБА_8 попередньо склала заповіт на
його користь, а в подальшому склала ще
один заповіт на корить відповідачки.
ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Вважає, що
повторний заповіт ОСОБА_8 було складено
під впливом помилки, оскільки померла
вважала, що квартира їй вже не належить,
оскільки заповіт на квартиру раніше
вона склала на користь ОСОБА_1 Також
позивач зазначає, що відповідачка
знаючи про дійсну волю померлої та
запевняла його, що не буде претендувати
на квартиру. Вважає, що дії
відповідачки завдали йому моральну
шкоду, яку оцінює в 10000 грн.

Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 25 листопада 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання заповіту
ОСОБА_8 недійсним в частині
розпорядження квартирою АДРЕСА_1, та
про стягнення моральної шкоди в сумі
10000 грн. - залишено без задоволення.

Додатковим рішенням Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 30 січня 2014 року
стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави
судовий збір в сумі 229,40 грн.

Не погодившись з рішенням
місцевого суду його оскаржив ОСОБА_1,
який просив рішення місцевого суду
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позов. Вважає, що
матеріали справи містять достатньо
доказів на підтвердження позовних
вимог, однак судом невірно дано їм
оцінку. Вважає, що судом було порушено
норми матеріального і процесуального
права.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи,
з'ясувавши межі апеляційного
оскарження, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з підстав, визначених ст.308 ЦПК України.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Як убачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1
в м. Кременчук Полтавської області у
віці 79 років, про що зроблено
відповідний актовий запис № 653 (а.с.9).

За життя ОСОБА_8 була власницею
однокімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с.12-14)
та частини будинку АДРЕСА_1.

На випадок своєї смерті ОСОБА_8
неодноразово складала заповіти.

Так, 22 жовтня 1998 року ОСОБА_8 заповіла
ОСОБА_1 належну їй квартиру АДРЕСА_1
(а.с.11). 29 лютого 2000 року належну їй
частку будинку вона заповіла ОСОБА_9,
цей заповіт ОСОБА_8 13 березня 2009 року
скасувала, що підтверджується Витягом
про реєстрацію в спадковому реєстрі
(а.с.83).

Останній заповіт на випадок своєї
смерті ОСОБА_8 склала 13 березня 2009 року,
яким все своє майно, де б воно не було та
з чого б воно не складалося, а також все
те, що належатиме їй на день смерті, і на
що вона за законом матиме право,
заповіла ОСОБА_4 (а.с.82). Заповіт був
складений в письмовій формі, в якому
зазначено час та місце його складання,
міститься власноручний підпис
заповідача, посвідчений державним
нотаріусом Другої Кременчуцької
державної нотаріальної контори ОСОБА_5,
про що зроблений відповідний
реєстровий запис за № 2-506.

ОСОБА_1 не входить до кола спадкоємців
ОСОБА_8 Після смерті ОСОБА_8 була
відкрита спадкова справа (а.с.10,44).

Також, судом першої інстанції було
встановлено, що з позивачем ОСОБА_1
померлу ОСОБА_8 пов'язували давні
дружні стосунки. Влітку 2012 року у
ОСОБА_8 виявили онкологічне
захворювання. Позивач надавав їй
допомогу в обстеженні, лікуванні та
догляду. Поховання ОСОБА_8, організацію
ритуальних обідів взяв на себе ОСОБА_1
В подальшому ОСОБА_4 у рахунок
компенсації таких витрат передала йому
900 доларів США.

Під час розгляду справи в суді першої
інстанції були допитані свідки.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції з'ясувавши всі обставини по
справі та норми законодавства, що
регулюють вирішення даного спору,
вірно дійшов висновку, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню, з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.1233,1234 ЦК
України, заповітом є особисте
розпорядження фізичної особи на
випадок своєї смерті. Право на заповіт
має фізична особа з повною цивільною
дієздатністю. Право на заповіт
здійснюється особисто. Вчинення
заповіту через представника не
допускається.

Як визначено ч.1 ст.1257 ЦК України -
заповіт, складений особою, яка не мала
на це права, а також заповіт, складений
з порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним. Загальні
вимоги щодо форму заповіту чітко
викладені в нормах статті 1247 ЦК
України.

Недійсність правочину може бути
встановлена законом (нікчемний
правочин) та рішенням суду
(оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 229 ЦК України якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов»язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків встановлених законом.

За позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі. Недійсність
окремого розпорядження, що міститься у
заповіті, не має наслідком недійсніть
іншої його частини. У разі недійсності
заповіту спадкоємець, який за цим
заповітом був позбавлений права на
спадкування, одержує право на
спадкування за законом на загальних
підставах (стаття 1257 ЦК України).

Обставини, щодо яких помилилася
сторона правочину, мають існувати саме
на момент вчинення правочину. Особа на
підтвердження своїх вимог про визнання
правочину недійсним повинна довести,
що така помилка дійсно мала місце, а
також, що вона має істотне значення.
Помилка внаслідок власного
недбальства, незнання закону чи
неправильного його тлумачення однією
зі сторін не є підставою для визнання
правочину недійсним ( п. 19 Постанови
Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання право чинів
недійсними»).

Доводи позивача про наявність помилки
з боку заповідача, обґрунтовуються
юридичною необізнаністю ОСОБА_8, що не є
підставою в розумінні ст. 229 ЦК України
для визнання заповіту недійсним та
таким, що вчинено під впливом помилки.

Окрім того, позивач ставить вимогу про
визнання заповіту недійсним лише в
частині нерухомого майна - квартири
АДРЕСА_1, однак сспорюваний заповіт не
містить кількох окремих розпоряджень
заповідача, а складається з одного
розпорядження всім майном на користь
відповідачки.

Власник майна за життя має право вільно
та самостійно розпоряджатися своєю
власністю, а тому доводи апелянта не
беруться до уваги, оскільки вираження
волі ОСОБА_8 було вільним.

У разі складання кількох заповітів
щодо розпорядження одним і тим же
майном (множинність заповітів) слід
враховувати, що відповідно до частин 2, 3
ст. 1254 ЦК України заповідач має право у
будь-який час скласти новий заповіт.
Заповіт, який було складено пізніше,
скасовує попередній заповіт повністю
або у тій частині, в якій він йому
суперечить. Кожний новий заповіт
скасовує попередній і не відновлює
заповіту, який заповідач склав перед
ним. Якщо новий заповіт, складений
заповідачем, був визнаний недійсним,
чинність попереднього заповіту не
відновлюється, крім випадків,
встановлених статтями 225 і 231 ЦК
України.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень та
добросовісно здійснювати свої
процесуальні права і виконувати
процесуальні обов'язки.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
висновки місцевого суду ґрунтуються на
законі та зроблені на підставі повного,
всебічного та об'єктивного дослідження
наданих сторонами доказів, доводів та
заперечень сторін, яким судом дана
відповідна правова оцінка.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі,
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгоди апелянта з
висновками суду першої інстанції та з
їх оцінкою.

Доводи апеляційної скарги щодо
невірного застосування місцевим судом
норм матеріального права не
заслуговують на увагу. Відповідно до
ст. 11 ЦПК України зміст, аналіз підстав
та предмету заявленого позову свідчить
про розгляд справи судом першої
інстанції з дотриманням принципу
диспозитивності. Оцінка доказів судом
проведена вірно з дотриманням норм
статті 212 ЦПК України.

Апеляційна скарга не містить нових
фактів чи засобів доказування, які б
спростували висновки суду першої
інстанції. Наведені в апеляційній
скарзі доводи не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
місцевим судом норм матеріального і
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи, тому підстав для її
задоволення немає.

За результатами апеляційного розгляду
колегія суддів приходить до висновку,
що при вирішенні спору по суті місцевим
судом були вірно враховані та
застосовані норми матеріального права,
а також правильно встановлені фактичні
обставини по справі та їм дано належну
правову оцінку.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 25 листопада 2013 року - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий: (підпис)
Дряниця Ю.В.

Судді: (підпис)
Карнаух П.М.

(підпис)
Пилипчук Л.І.

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
Дряниця Ю.В.