Справа № 2-5001/11
Провадження № 2/712/10/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2014 року Соснівський районний
суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді -
ПИРОЖЕНКО С.А.

при секретарі -
ТІТОВА О.І.

з участю адвоката -
ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Черкаси
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Черкаська
міська рада, Перша Черкаська державна
нотаріальна контора, приватний
нотаріус ОСОБА_5 про визнання договору
дарування недійсним, поділ спадкової
частини будинку, визнання права
власності на частину будинку з
надвірними господарськими спорудами,
встановлення порядку користування
земельною ділянкою, відшкодування
матеріальної та моральної шкоди та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про визнання за ним права власності на
частину будинку у зв'язку з
неможливістю її виділення в натурі,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про розподіл
будинковолодіння, посилаючись на те, що
відповідно до Свідоцтв про право на
спадщину за законом після смерті
батьків від 04 жовтня 2000 року та від 22
січня 2008 року, йому належить 23/100
частини домоволодіння з прибудовами та
надвірними спорудами по АДРЕСА_1
Відповідачеві ОСОБА_3 належить 77/100
частини вказаного домоволодіння, в
тому числі 27/50 частини на підставі
договору дарування від 23 грудня 1998 року
та 23/100 частини на підставі Свідоцтв про
право на спадщину за законом від 04
жовтня 2000 року та від 22 січня 2008 року. За
даним спірним домоволодінням
закріплена земельна ділянка, площею 600
кв. м, згідно рішення Черкаської
міської ради № 250 від 22 березня 1956 року,
загальна площа житлового будинку
складає 94,8 кв. м, а спірна складає - 42,4
кв. м.

Після смерті батьків відповідач
проживає в даному домоволодінні в кв. №
2, з окремим виходом, встановив нові
замки, вселив квартирантів, та не дає
можливості позивачу користуватись
будинком та земельною ділянкою, чим
порушує його права.

Оскільки між сторонами виникають спори
про порядок користування і володіння
частиною будинку - кв. НОМЕР_1 (яка
належала батькам), а також земельною
ділянкою, позивач вважає за необхідне
поділити спірну частину будинку з
відповідною частиною прибудов та
надвірних споруд, земельну ділянку в
натурі відповідно до ідеальних часток
згідно варіанту, визначеного
будівельно-технічною експертизою.

В лютому 2009 року позивач збільшив
позовні вимоги, та просив на підставі
ст. 364 ЦК України виділити йому в натурі
частку будинку АДРЕСА_1 а саме : веранду,
позначену на технічному плані « 1-1»,
площею 8,0 кв. м. кухню, позначену « 1-2»,
площею 5,8 кв. м, жилу кімнату, позначену
« 1-3», площею 7,8 кв. м, коридор « 1-5»,
площею 4,4 кв. м, санвузол « 1-6», площею 1,3
кв. м, а також виділити у власність
гараж, позначений літерою «З».

В подальшому позивач ще збільшив
позовні вимоги, просив визнати
недійсним Договір дарування 27/50
частини домоволодіння по АДРЕСА_1
укладений 27 березня 2009 року
відповідачем ОСОБА_3 та його сином
ОСОБА_4, вказуючи, що за даним договором
у власність останнього перейшла
конкретно не визначена частка
домоволодіння, тому зміст даного
правочину суперечить нормам ЦК про
непорушність та захист права власності
та порушує його право на частку в
домоволодінні.

Також у зв'язку з тим, що його сім'я
потребує збільшення житлової площі для
проживання, просив поділити будинок і
виділити йому в натурі частку шляхом
відхилення від розміру ідеальних
часток співвласників згідно першого
варіанту висновку судової
будівельно-технічної експертизи від 25
березня 2009 року, визнати за ним право
власності на 28/100 частину домоволодіння
по АДРЕСА_1 а за ОСОБА_3 - право власності
на 72/100 частки даного домоволодіння,
стягнути з позивача на користь
відповідача грошову компенсацію за
збільшення його частки у власності в
сумі 7 274 грн., виходячи з інвентарної
вартості нерухомого майна. Просив
також розділити відповідно нових
часток 28/100 частин та 72/100 частин права
власності земельну ділянку по третьому
варіанту додаткової експертизи від 15
квітня 2010 року та виділити позивачу в
користування ділянку, площею 169 кв.м, а
відповідачу ОСОБА_3- виділити ділянку,
площею 433 кв.м з врахуванням, що гараж
літ.«З» на території вказаного
домоволодіння побудований позивачем
за власні кошти і не належить до
спадкового майна.

Справа неодноразово розглядалась
різними судовими інстанціями. Ухвалою
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 серпня 2011 року касаційна
скарга ОСОБА_2 була задоволена
частково, рішення Соснівського
районного суду м.Черкаси від 28 грудня
2010 року та ухвала апеляційного суду
Черкаської області від 6 квітня 2011 року
скасовані, справа направлена на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Не погоджуючись з даним позовом
відповідач ОСОБА_3, звернувся до суду з
зустрічною позовною заявою про
визнання права власності на частку
спадкового майна та сплату грошової
компенсації, мотивуючи позовні вимоги
тим, що через неприязні відносини з
братом (позивач по справі) спільне
володіння та користування житловим
будинком неможливе, частка відповідача
є незначною, і не може бути виділеною в
натурі, річ є неподільною, спільне
володіння і користування є неможливим,
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника і його
сім'ї.

В подальшому надав суду заяву про
залишення зустрічного позову без
розгляду, про що судом винесено
відповідну ухвалу 28 січня 2014 року.

В травні 2012 року позивач ОСОБА_2,
збільшив позовні вимоги та просив
визнати недійсним договір дарування
27/50 частини домоволодіння по АДРЕСА_1
укладений між батьком позивача та
відповідача ОСОБА_6 та ОСОБА_3 23.12.1998
року з підстав відсутності згоди
дружини дарувальника на дарування
частини будинку, що порушило її право
власності на житловий будинок. Визнати
недійсним договір дарування 27/50
частини домоволодіння по АДРЕСА_1
укладений 27.03.2009 р. між відповідачем
ОСОБА_3 та його сином ОСОБА_4, визнати за
ОСОБА_2 право власності на ? частину
житлового будинку АДРЕСА_1 визнати за
відповідачем ОСОБА_3 право власності на
? частину житлового будинку АДРЕСА_1
розділити житловий будинок в натурі,
встановити порядок користування
земельною ділянкою, виділивши позивачу
і відповідачу по ? її частині, вселити
ОСОБА_3 в будинок АДРЕСА_1 в м.Черкаси.
Оскільки відповідач грубо порушує його
право власності на частку в будинку, в
зв'язку з чим у нього погіршилось
здоров'я, просив суд стягнути з
відповідача моральну шкоду в сумі 10 000
грн., стягнути з відповідача також 12 000
грн. доходу від використання майна, що є
у спільній частковій власності, та
судові витрати.

В судовому засіданні позивач та
його представники ОСОБА_7, адвокат
ОСОБА_8 позовні вимоги уточнили, та
просили суд визнати договір дарування
від 27 березня 2009 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 недійсним, збільшити частку
спадкового майна в розмірі 265/1000 (26,5%) в
розмірі 35 132 грн., відповідно до
клопотання та розрахунку до нього від 11
грудня 2013 року, виділити частку майна
для проживання відповідно до
експертизи, а саме приміщення: 1-1; 1-2; 1- 6;
та частину приміщення 1-4, гараж літ. З,
погріб літ. В та вигрібну яму літ № 7.
Виділити для користування земельну
ділянку в розмірі 169 кв.м. відповідно до
експертизи (варіант № 3), вселити в
будинок АДРЕСА_1 так як відповідач
протягом шести років чинить перешкоди
та змінив замки. Стягнути з відповідача
моральну шкоду в сумі 10 000 грн. та 12 000
грн. матеріальної шкоди за здачу в
найом частини житлового будинку з
гаражем. Стягнути на користь
відповідача 2 758 грн. збільшеної частки
на (1,5%).

Відповідач ОСОБА_3 та його
представник ОСОБА_9 позовні вимоги не
визнали, та пояснили суду, що 23 грудня
1998 року між ОСОБА_6 (батько) та ОСОБА_3
(син) було укладено Договір дарування
27/50 частин житлового будинку з
відповідною частиною надвірних споруд
розташованих за адресою: АДРЕСА_1. У
відповідності до діючої на той час
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій та вимог Кодексу про
шлюб та сім'ю, які регулювали режим
спільного майна подружжя, 22 грудня 1998
року державним нотаріусом в ОСОБА_10
(мати) була відібрана відповідна Заява,
за якою вона надала згоду на укладення
чоловіком договору дарування. Дана
заява перебуває в матеріалах справи, її
існування спростовує твердження
позивача ОСОБА_2 про недійсність
правочину через порушення права
власності матері на майно набуте в
шлюбі з батьком. При підготовці
технічної документації для оформлення
договору дарування 01 грудня 1998 року
працівниками Бюро технічної
інвентаризації за заявою ОСОБА_6 було
проведено розрахунок часток в
домоволодінні по АДРЕСА_1 виходячи з
пропорції 27/50 - 23/50. При цьому будинок
було розділено на кв. 1 і кв. 2 (яка
відчужувалась в частці 27/50), проведено
реальний розподіл надвірних споруд,
зазначені приміщення, які увійшли до
обох квартир, внесені відповідні зміни
в технічну документацію. Саме за
розрахунком часток нотаріусом в
договорі дарування було зазначено, які
саме приміщення відходять в
користування одарованого - літ. 2-1, 2-2,
2-3, 2-4, 2-5, 2-6, ганок, льох літ. «Е», гараж
літ. «Ж», частина огорожі та замощення.
Ці зміни та розподіл будинку на
квартири були і будуть обов'язковими
для подальших співвласників. Дана
частина будинку фактично облаштована
ізольованою квартирою з окремим
виходом, в спору не перебувала. В праві
розпорядження даною власністю ОСОБА_3
не міг і не був обмежений.

Відповідач ОСОБА_4 до судового
засідання не з'явився, але в матеріалах
справи мається заява, (т.2 а.с.35) в якій
просить справу слухати без його участі.

Представник Черкаської міської
ради в судове засідання не з'явився,
про день та час розгляду справи був
повідомлений належним чином.

Приватний нотаріус ОСОБА_5, до
судового засідання не з'явилась,
направила лист про розгляд справи в її
відсутність, вирішення справи виносить
на розсуду суду.

Представник Першої Черкаської
нот контори до судового засідання не
з'явився, але в матеріалах справи є
клопотання про розгляд справи в їх
відсутність, в вирішенні спору
покладаються на компетентність суду.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, встановив
наступні факти та відповідні їм
правовідносини, які регулюються
нормами цивільного, житлового та
земельного законодавства.

В судовому засіданні встановлено,
що ОСОБА_2 відповідно до Свідоцтв про
право на спадщину за законом від 04
жовтня 2000 року та від 22 січня 2008 року
після смерті батьків є власником 23/100
частини будинковолодіння з
прибудовами та надвірними спорудами по
АДРЕСА_1

Відповідачеві ОСОБА_3 належало 77/100
частин цього будинковолодіння , в тому
числі 27/50 частин на підставі Договору
дарування від 23 грудня 1998 року та 23/100
частин на підставі Свідоцтв про право
на спадщину за законом від 04 жовтня 2000
року та від 22 січня 2008 року.

23 грудня 1998 року між ОСОБА_6 (батько) та
ОСОБА_3 (син), було укладено договір
дарування 27/50 частин житлового будинку,
з відповідною частиною надвірних
споруд розташованих за адресою:
АДРЕСА_1. У відповідності до діючої на
той час Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій та вимог
Кодексу про шлюб та сім'ю, які
регулювали режим спільного майна
подружжя, 22 грудня 1998 року нотаріусом в
ОСОБА_10 (мати) була відібрана
відповідна Заява (т.2 а.с.77), за якою вона
надала згоду на укладення чоловіком
договору дарування. Дана заява
спростовує твердження позивача ОСОБА_2
про недійсність правочину через
порушення права власності матері на
майно набуте в шлюбі з батьком. За
розрахунком часток проведеним ЧООБТІ
нотаріусом в договорі дарування було
зазначено, які саме приміщення
відходять в користування одарованого -
літ. 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, ганок, льох літ.
«Е», гараж літ. «Ж», частина огорожі та
замощення. Дана частина будинку
фактично облаштована ізольованою
квартирою з окремим виходом, та в спору
між сторонами не

перебувала. В праві розпорядження
даною власністю ОСОБА_3 не міг і не був
обмежений, а тому 27 березня 2009 року
відповідач ОСОБА_3 за договором
дарування, оформленим у приватного
нотаріуса Черкаського міського
нотаріального округу ОСОБА_11 за
реєстром № 1136 відчужує (дарує) з
належних йому 77/100 частин
будинковолодіння АДРЕСА_1 27/50 частин
своєму синові ОСОБА_4 - теж відповідачу
по справі, реєструючи цей договір
належним чином в КП «ЧООБТІ».
Встановлено, що пунктом 3 оспорюваного
договору дарування від 27.03.2009 року
передбачено, що відчужувана
дарувальником ОСОБА_3 обдарованому
ОСОБА_4 27/50 частин домоволодіння по
АДРЕСА_1 належить дарувальнику на
підставі договору дарування від 23
грудня 1998 року, що, як правильно вказали
попередні суди, спростовує посилання
позивача на те, що оспорюваним
договором у власність ОСОБА_4 перейшла
конкретно не визначена частка
домоволодіння.

І оскільки за договором дарування від
27.03.2009 року ОСОБА_3 розпорядився 27/50
частиною спільного домоволодіння, яка
належала йому до відкриття спадщини
після смерті батьків та до набуття
ОСОБА_2 права власності в порядку
спадкування на 23/100 частини спільного
будинку, даний договір в повній мірі
відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, ст.
319 ЦК України, якою передбачено право
власника на володіння, користування й
розпорядження належним йому майном на
власний розсуд, та не порушує права
власності ОСОБА_2 на 23/100 частин
домоволодіння по АДРЕСА_1

Таким чином, спірне будинковолодіння
АДРЕСА_1 належить в даний час трьом
власникам : ОСОБА_4 - частка 27/50, ОСОБА_2
та ОСОБА_3 - по 23/100 частини кожному.

Загальна площа житлового будинку
складає 94,8 кв. м, спірна (спадкова) - 42,4
кв. м. За даним будинковолодінням
закріплена земельна ділянка, площею 600
кв. м згідно з рішенням Черкаської
міської ради № 250 від 22.03.1956 року. По
фактичному користування площа
земельної ділянки складає 602 кв. м.

З матеріалів справи встановлено, що
пред'являючи в листопаді 2008 року позов
до суду, позивач ОСОБА_2, посилаючись
на недосягнення згоди з братом
щодо користування будинком і земельною
ділянкою по АДРЕСА_1, статті 368, 372 ЦК
України, просив поділити частину
житлового будинку, а саме квартиру
НОМЕР_1 , яка належала батькам, та
земельну ділянку, розташовану за цією ж
адресою, згідно ідеальних часток.

По справі була призначена та проведена
комісійна судова будівельно-технічна
експертиза № 1736/12-23, 1185/13-23 від 01 жовтня
2013 року, за висновком якої реальний
розподіл домоволодіння АДРЕСА_1
м.Черкаси шляхом проведення
реконструкції (перепланування і
переобладнання) приміщень житлового
будинку з метою влаштування трьох
ізольованих квартир у відповідності до
ідеальних часток співвласників, не
вбачається можливим, оскільки
виходячи із умови виділення кожному із
співвласників окремої квартири для
ізольованого користування та
заселення однією сім»єю, не можливо
виконати вимоги пунктів: 2.21, 2.22, 2.24, 2.26,
2.27, 2.28, 2.30 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки.
Основні положення», 8.10, 8.11, 8.12 ДБН
В.3.2-2-2009 «Житлові будинки.
Реконструкція та капітальний ремонт»,
6.28, 6.29 ДБН В 2.5-20-2001» Газоснабжение».

Висновком експертизи № 38/СЕ від 25
березня 2009 року та додатковим
висновком № 8/СЕ від 15 квітня 2010 року
надано три варіанти поділу земельної
ділянки по АДРЕСА_1 відносно часток 23/100
і 77/100, який за наявності трьох
співвласників не може бути
застосованим. Згідно висновку
проведеної
судово-будівельно-технічної
експертизи від 25.03.2009 року не
передбачено виділення ОСОБА_4 27/50
частки, тому вона не може враховуватись
при поділі спадкової частини
домоволодіння в розмірі 23/50 частки в
рівних долях між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Не знайшли підтвердження під час
розгляду справи доводи позивача щодо
отримання ОСОБА_3 будь-якого доходу від
здачі в оренду частини будинку по
АДРЕСА_1, а також щодо спричинення
позивачу матеріальної та моральної
шкоди.

За таких обставин, суд вважає, що
позовні вимоги не підлягають до
задоволення, так як позивач обрав не
вірний спосіб захисту своїх прав, та
сторони в даному випадку не втратили
право на отримання грошової
компенсації за свою частину спадкового
майна.

Керуючись ст.ст.10,11,209,212,214-215,218 ЦПК
України, ст.ст. 203, 319, 364, 368, 372 ЦК України,
ст..88 ЗК України, суд -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_2 в задоволенні позову -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Черкаського
апеляційного суду протягом 10 днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: