У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючого судді -
Ковалевича С.П.

суддів: Мельника Ю.М.,
Хилевича С.В.

секретар судового
засідання - Ковальчук Л.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 06 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк», третя особа без
самостійних вимог на стороні
відповідача Товариство з обмеженою
відповідальністю «Альтра Авто» про
визнання договорів недійсними.

Перевіривши докази та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 06 грудня 2013
року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Вважаючи дане рішення незаконним
через порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
ОСОБА_1 подала на нього апеляційну
скаргу.

В обґрунтування скарги вказує, що на
підтвердження виконання умов договору
щодо надання позичальнику готівки у
спосіб визначений п.2.1. та п.2.2. договору
кредиту №738/13-А від 06.04.2007 року,
відповідач надав суду заяву на
отримання готівки від 06 квітня 2013 року
№ 738-006. Висновком експерта НДЕКЦ УМВС
України в Рівненській області від
23.01.2013 року № 1-4 встановлено, що підпис в
заяві на видачу готівки виконаний не
ОСОБА_1, а іншою особою. Інших належних
доказів виконання банком умов
кредитного договору, а саме видачі
готівки позивачу, суду надано не було.
Разом з тим, після ознайомлення з
висновком експерта, відповідачем
надані інші пояснення, в яких він
вказує, що гроші не були видані
позивачу, а перераховані на рахунок
автосалону ТОВ «Альтра Авто». Зазначає,
що такий спосіб кредитування не
передбачений оспорюваним договором та
суперечить ст.1054 ЦК України. Однак, суд
першої інстанції на вказані обставини
уваги не звернув, що призвело до
неправильного вирішення спору по суті.

Вказує, що відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд зазначив, що
отримання позивачем кредиту в сумі
42683,00 дол. США підтверджується
укладеним з відповідачем кредитним
договором № 738/13-А від 06.04.2007 року,
нотаріально посвідченим договором
застави № 738/13-А-1 від 06.04.2007 року,
договором поруки, квитанціями позивача
про сплату платежів по кредиту,
свідоцтвом про державну реєстрацію
автомобіля. Однак, перелічені
документи не є належними доказами
укладення кредитного договору - видачі
готівки Позичальнику.

Посилаючись на викладені обставини,
просить скасувати оскаржуване рішення
та ухвалити нове, яким позовні вимоги
ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено,
що 06.04.2007р. між АК банк соціального
розвитку „Укрсоцбанк" та ОСОБА_1
укладено договір кредиту № 738/13-А на
купівлю автотранспортного засобу
відповідно до якого банк надав
останній кредит в сумі 42683 доларів США.

На виконання п.1.3 кредитного
договору для забезпечення виконання
зобов"язання позичальника, між ним та
банком укладено договір застави №
738/13-А-1 від 06.04.2007р. відповідно до якого
позичальник - ОСОБА_1 передала в заставу
придбаний за кредитні кошти автомобіль
MITSUBISHI OUTLANDER, 2007 р. випуску.

Крім того, для забезпечення виконання
зобов"язань позичальника за кредитним
договором між банком та ОСОБА_4 був
укладений договір фінансової поруки №
738/13-А-2 відповідно до якого ОСОБА_4
виступив поручителем своєчасного
виконання позичальником своїх
обов"язків по вказаному договору.

Посилання ОСОБА_1 в позовній заяві та
апеляційній скарзі, як на підставу
задоволення своїх вимог, на ту
обставину, що вона фактично не
отримувала доларів США, а тому такий
договір є недійсним та удаваним не
заслуговують на увагу, оскільки
відповідно до п. 2.1 договору, надання
кредиту здійснюється шляхом видачі
Позичальнику готівкових коштів в
іноземній валюті шляхом конвертації
через касу банку для подальшого
перерахування Позичальником на цілі,
визначені п. 1.2. цього договору
(придбання автомобіля). Вказані умови
договору банком були виконані і
грошові кошти в сумі 42 683 Долара США
конвертовані у 215549 грн., які за
вказівкою ОСОБА_1 у відповідності до п.
3.1.1. договору перераховані ТзОВ
„Альтра Авто" як плата за автомобіль.
Отримавши вказані кошти, ТзОВ „Альтра
Авто" передало автомобіль MITSUBISHI OUTLANDER,
2007 р. випуску для ОСОБА_1, чого вона і
сама не заперечує.

Не заслуговують на увагу і твердження
позивачки, як на підставу визнання
кредитного договору недійсним, що
підписи в запиті про видачу кредиту від
02.04.2007р., заяві на видачу готівки від
06.04.2007р. та в акті про перевірку
транспортного засобу виконані не нею, а
іншою особою, оскільки фактично банком
умови договору були виконані і ОСОБА_1
отримала автомобіль.

Що стосується тверджень позивачки про
те, що банк не мав законних підстав
видавати кредит в іноземній валюті, то
відмовляючи в позові судом першої
інстанції наведені відповідні
висновки та докази, з якими
погоджується і колегія суддів.

Укладаючи вище вказаний кредитний
договір, ОСОБА_1, була ознайомлена з
його умовами, з ними погодилася, будь
яких заперечень по ньому не
висловлювала і добровільно його
підписала. На виконання умов договору
вона протягом 2007-2008рр. виконувала
вимоги договору і сплачували чергові
платежі відповідно до графіку
погашення в доларах США, тим самим
визнаючи його законність.

За наведених обставин, суд першої
інстанції правильно відмовив у
задоволенні позовних вимог, оскільки
підстав, передбачених ст. 203 ЦК України
для визнання спірного договору
недійсним позивачка не надала, як і не
надала доказів для визнання цього
договору удаваним у відповідності до
ст. 235 України. Крім того позов не може
бути задоволений також і тому, що
визнання угоди недійсною і визнання її
удаваною є взаємовиключними вимогами,
підстави для задоволенні таких вимог
визначені різними правовими нормами і
тягнуть за собою різні правові
наслідки.

Судом першої інстанції правильно
відмовлено і у задоволенні вимог
ОСОБА_1 про визнання недійсним договору
поруки № 738/13-А-2 від 06.04.2007р., оскільки
він укладений між банком та ОСОБА_4.
Позивачка стороною по ньому не
виступала, а сам ОСОБА_4 таких вимог до
суду не заявляв.

Доводи апелянта, які викладені в його
апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду, з якими погоджується і
колегія суддів.

Оскільки суд першої інстанції повно та
всебічно з'ясував дійсні обставини по
справі, дав належну оцінку зібраним
доказам і постановив рішення без
порушень норм матеріального та
процесуального права, підстав для його
скасування немає.

Керуючись ст. ст. 307, 313-315 ЦПК України
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 06 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення.

Сторони по справі мають право
оскаржити рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
протягом двадцяти днів з дня
проголошення ухвали апеляційної
інстанції в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
С.П. Ковалевич

Судді:
Ю.М. Мельник

С.В. Хилевич