У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка
А.В.,

Нагорняка В.А., Юровської
Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_4 про
дострокове розірвання договору та
стягнення коштів, за зустрічним
позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

за касаційною скаргою ОСОБА_5 в
інтересах та за довіреністю ОСОБА_3 на
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 24 травня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 18
вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Фізичної особи -
підприємця( далі - ФОП) ОСОБА_4 про
розірвання договору та стягнення
коштів, посилаючись на те, що 22 червня
2009 року між ними було укладено договір
купівлі-продажу, згідно з яким
відповідач зобов'язалась передати
позивачу товар - профіль оцинкований
вагою 900 кг, профнастил оцинкований 160
кв. м, а позивач зобов'язався прийняти
та оплатити його за ціною 18 850 грн. Строк
поставки становив 40 днів з моменту
попередньої оплати, розмір якої
становив 12 000 грн. На виконання своїх
зобов'язань при підписанні договору,
позивач здійснив попередню оплату в
розмірі 12 224 грн. Проте відповідач свої
зобов'язання за договором не виконала,
поставку товару не здійснила. 16
листопада 2012 року позивач направив
відповідачу вимогу про повернення суми
попередньої оплати в розмірі 12 224 грн
та повідомив про відмову від отримання
товару, але ця вимога відповідачем
виконана не була.

Представник ОСОБА_4
звернулася до суду з зустрічним
позовом про стягнення з ОСОБА_3
недоплачену суму за договором
купівлі-продажу в розмірі 6 850 грн,
мотивуючи тим, що ОСОБА_4 на виконання
договору за рахунок попередньої оплати
було закуплено необхідну кількість
металу та розпочато роботи щодо його
порізки та обробки, про що вона
повідомила ОСОБА_3, який в свою чергу
попросив залишити товар на складі
продавця, оскільки у нього відсутня
можливість самовивозу товару в строк,
передбачений умовами договору. На час
подачі позову позивач так і не здійснив
самовивіз товару, чим порушив істотні
умови договору. Оскільки ФОП ОСОБА_4
належним чином виконала свої
зобов'язання за договором, тому просила
стягнути з ОСОБА_3 недоплачену суму за
договором в розмірі 6 850 грн.

Рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 24 травня в
задоволенні позову ОСОБА_3 до ФОП
ОСОБА_4 про дострокове розірвання
договору та стягнення коштів
відмовлено.

У задоволенні
зустрічного позову ФОП ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про стягнення коштів
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва
від 18 вересня 2013 року, апеляційну
скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5
відхилено.

Рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 24 травня 2013
року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 в
інтересах та за довіреністю ОСОБА_3
просить рішення Дарницького районного
суду м. Києва від 24 травня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18
вересня 2013 року скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги ОСОБА_3, посилаючись на
порушення цими судами норм
процесуального права та неправильне
застосуванням норм матеріального
права.

Відмовляючи ОСОБА_3 у
задоволенні позовних вимог місцевий
суд вважав, а апеляційний суд погодився
з таким висновком, що відповідач не
виконав умови договору між сторонами,
але позивач звернувся до суду після
закінчення строків позовної давності і
відмовив у позові з підстав,
встановлених ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Відмовляючи ФОП
ОСОБА_4, місцевий суд виходив із факту
недоказаності зустрічних вимог, і з цим
висновком погодився апеляційний суд.

Проте повністю погодитися з такими
висновкам не можна.

Відповідно до ст. ст. 612, 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Боржник, який
прострочив виконання зобов'язання,
відповідає перед кредитором за завдані
простроченням збитки і за неможливість
виконання, що випадково настала після
прострочення.

Якщо внаслідок прострочення боржника
виконання зобов'язання втратило
інтерес для кредитора, він може
відмовитися від прийняття виконання і
вимагати відшкодування збитків.

Прострочення боржника не настає, якщо
зобов'язання не може бути виконане
внаслідок прострочення кредитора.

Згідно зі ст. 257 цього ж Кодексу
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Судом встановлено, що 22 червня 2009 року
між суб'єктом підприємницької
діяльності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено
договір купівлі-продажу, за яким
позивач купив у відповідача 900 кг
оцинкованого профілю та 160 кв. м
оцинкованого профнастилу, загальною
вартістю 18850 грн.

Відповідно до умов договору позивач в
цей же день сплатив аванс в розмірі 12 224
грн, а відповідач зобов'язався протягом
40 днів з моменту попередньої оплати
поставити придбане шляхом самовивозу
позивачем.

Встановивши ці обставини, місцевий суд
вважав, що останній день поставки є 1
серпня 2009 року і з цього часу почався
перебіг строку позовної давності.

Між тим із зустрічної позовної заяви
вбачається, що відповідач визнає свої
зобов'язання перед позивачем, на його
прохання залишив куплене у себе на
зберігання і який знаходиться у нього
(а.с. 37-38).

Обставини, які визнав відповідач у
зустрічній позовній заяві, залишилися
поза увагою суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново.

Оскільки судом не застосовано правила
ст. 264 ЦК України, то висновок суду про
закінчення строків позовної давності є
передчасним.

У порушення вимог ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд не перевірив справу в
межах заявлених вимог і, зокрема, на
звернув увагу на обставини, які визнав
відповідач у зустрічному позові.

Незастосування правил ст. 264 ЦК України
залишилися поза доводами касаційної
скарги.

Але зважаючи на те, що незастосування
цієї норми матеріального права потягло
за собою неповне з'ясування всіх
обставин у справі, колегія суддів
виходить за межі доводів касаційної
скарги і вважає, що ухвалені судами
рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий судовий
розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах та
за довіреністю ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 24 травня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 18
вересня 2013 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Макарчук М.А.

Судді:
Леванчук А.О.

Нагорняк В.А.

Маляренко А.В.

Юровська Г.В.