Справа № 265/6625/13-ц
Провадження № 2/265/69/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2014 року
місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Адамової Т. С.,

при секретарі Хайтуловій Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Маріуполі Донецької області цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства
з обмеженою відповідальністю СП
«Регалс» про визнання звільнення
незаконним, поновлення на роботі на
посаді директора, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди, третя особа: відділ
реєстрації юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців реєстраційної служби
Маріупольського міського управління
юстиції, -

В С Т А Н О В И В :

03 вересня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ТОВ СП «Регалс» про
визнання звільнення незаконним та
поновлення на роботі на посаді
директора. 16 січня 2014 року позивач
надав заяву про збільшення позовних
вимог, просив стягнути з відповідача на
його користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 28 лютого 2013 року
та до моменту поновлення на роботі та
моральну шкоду у розмірі 5000 гривень. В
обґрунтування заявлених вимог
посилався на те, що 08 листопада 2005 року
він був призначений на посаду
директора ТОВ СП «Регалс». З ним було
укладено контракт на управління
підприємством від 08 листопада 2005 року,
який діяв до 08 листопада 2006 року.
Додатковою угодою від 08 листопада 2006
року вказана контракт був змінений, а
саме продовжений на невизначений
термін - безстроково, та порядок його
розірвання регулювався трудовим
законодавством. 15 листопада 2010 року
протоколом учасників було
постановлено, з 31 січня 2011 року
розірвати контракт на управління
підприємством від 08 листопада 2005 року
та з 01 лютого 2011 року укласти новий
договір зі збереженням істотних умов
праці, при цьому не перериваючи
трудовий стаж та не знімаючи його з
посади. 25 лютого 2013 року він пішов у
планову відпустку на 40 календарних
днів, тобто до 06 квітня 2013 року. 11
березня 2013 року йому подзвонив ОСОБА_2,
який представився директором ТОВ СП
«Регалс» та став вимагати надати йому
документи та печатку підприємства.
Його не повідомили про зібрання, на
якому відбулося його звільнення та
призначення нового керівника, він не
отримував розрахунок та трудову
книжку, у зв'язку з чим на дзвінок не
відреагував. Він продовжував
здійснювати обов'язкові платежі, а коли
в нього не вийшло здійснити черговий
платіж, після звернення до банку, йому
стало відомо, що рахунок підприємства
заблокований на підставі заяви
директора ТОВ СП «Регалс» ОСОБА_2 Маючи
при собі старий контракт та копію
трудової книжки, наприкінці березня
він звернувся до суду з позовом про
поновлення на роботі. В ході судового
слідства йому стало відомо, що він
дійсно звільнений 28 лютого 2013 року, та
існує протокол зборів та відповідний
наказ. Не маючи можливості змінити
підставу та предмет позову, він залишив
позов без розгляду та звернувся знову
до суду з даним позовом.

У судовому засіданні позивач,
допитаний в якості свідка, пояснив, що
він відпрацював у ТОВ СП «Регалс» вісім
років, у зв'язку з важкою ситуацією він
залишався один на підприємстві,
почалися розбіжності між колишнім
засновником та теперішнім, і тоді він
вирішив звільнитися. Перед звільненням
він вирішив відгуляти відпустку.
Знаходячись у відпустці, він
здійснював черговий платіж через банк,
та виявилося, що рахунок заблокований.
Про збори, на яких було прийнято
рішення щодо його звільнення, йому
нічого відомо не було. Усі документи
стосовно підприємства знаходилися у
нього в офісі по вулиці Ткачова. Коли
працівниками міліції проводився обшук,
уся документація була вилучена. По
результатам податкової інспекції
підприємством в його особі було
сплачено штраф у розмірі 15000 гривень.
Про те, що він йде у відпустку, він
нікого не повідомляв, період
знаходження у відпустці ні з ким не
узгоджував. Просив поновити його на
роботі.

Представник позивача ОСОБА_3, діюча на
підставі довіреності, підтримала
позовні вимоги та пояснила, що ОСОБА_1
був звільнений незаконно, без його
відома, в той час, коли він перебував у
відпустці. Позивача про звільнення не
повідомили, на збори не запросили,
гроші не виплатили, з наказом не
ознайомили. В ході судового слідства
з'ясувалося, що існує два протоколи з
різними причинами звільнення: за
власним бажанням та за грубе порушення
своїх обов'язків. Зазначила, що у
відпустку ОСОБА_1 відправляв себе сам,
сам видавав наказ та ставив печатку, з 25
лютого 2013 року печатка підприємства в
нього була відсутня. Просила
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4, діючий
на підставі довіреності, позовні
вимоги не визнав та пояснив, що,
по-перше, ОСОБА_1 не перебував у
відпустці з 25 лютого 2013 року, він був
єдиним працівником ТОВ СП «Регалс», у
зв'язку з чим, будучи директором
підприємства, він одночасно
розпоряджався фінансовими коштами ТОВ
СП «Регалс». Наданий позивачем договір
на управління підприємством від 01
лютого 2011 року, з якого виключений
пункт щодо підстав звільнення його з
посади директора, є фіктивним, про що
також свідчить його первісний позов до
суду, в йому він посилається на договір
від 08 листопада 2005 року. Крім того, якщо
би ОСОБА_1 планував піти у відпустку,
він повинен був відповідно до норм
ст..ст. 10,11 Закону України «Про
відпустки» узгодити з володільцем
період відпустки, чого не було зроблено
позивачем. По-друге, 15 лютого 2013 року
була закінчена перевірка ТОВ СП
«Регалс» податковою інспекцією, по
результатам якої були виявлені
порушення фінансової та
бухгалтерської дисципліни та
підприємству було нараховане штраф у
розмірі 15012,59 гривень. 28 лютого 2013 року
він, як єдиний засновник ТОВ СП
«Регалс», керуючись ч.2 п. 11.4 контракту
на управління підприємством від 08
листопада 2005 року, попередив ОСОБА_1 про
його звільнення з 01 березня 2013 року та
наказав йому передати новому директору
ОСОБА_2 реєстраційні, уставні,
бухгалтерські документи та початку
підприємства. Однак ОСОБА_1 вимогу
проігнорував. 05 березня 2013 року
відносно ОСОБА_1 було відкрито
кримінальне провадження за ознаками
ст.. 15 ч.1, ст.. 191 ч.5 КК України. Крім того,
вважає, що позивачем пропущений строк
звернення до суду, оскільки про
звільнення йому було відомо 01 березня
2013 року, а трудова книжка знаходилася в
нього, як у директора підприємства.
Просив відмовити у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Представник третьої особи відділу
реєстрації юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців реєстраційної служби
Маріупольського міського управління
юстиції у судове засідання не з'явився,
на адресу суду надійшла заява з
проханням розглядати справу без участі
представника відділу.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
допитавши свідків, дослідивши письмові
матеріали справи, вважає, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню, за
наступних підстав.

Судом встановлено, що 08 листопада 2005
року ОСОБА_1 був призначений на посаду
директора ТОВ СП «Регалс», про що
постановлений відповідний наказ № 38
(а.с. 8, 69).

Відповідно до ч.4 ст. 65 ГК України у разі
найму керівника підприємства з ним
укладається договір (контракт), в якому
визначаються строк найму, права,
обов'язки і відповідальність
керівника, умови його матеріального
забезпечення, умови звільнення його з
посади, інші умови найму за погодженням
сторін.

Так, 08 листопада 2005 року між ОСОБА_1, з
одного боку, та ТОВ СП «Регалс», з
іншого боку, було укладено контракт на
управління підприємством (а.с. 63-68), дія
якого була визначена до 08 листопада 2006
року. Додатковою угодою від 08 листопада
2006 року даний контракт було змінено, а
саме було продовжено його дію на
невизначений термін - безстроково (цив.
справа № 265/1811/13-ц а.с. 10).

Пункт 11.4 даного контракту передбачає,
що керівник може бути звільнений з
посади, а даний контракт розірвано з
ініціативи роботодавця до закінчення
терміну його дії, у разі одноразового
грубого порушення керівником
законодавства або обов'язків, що
передбачені даним контрактом
внаслідок чого для підприємства
настали негативні наслідки (зазнало
збитків, сплачені штрафи, постраждала
ділова репутація).

Суд знаходить переконливими доводи
представника відповідача щодо
фіктивності контракту на управління
підприємством від 01 лютого 2011 року,
наданого позивачем, в якому відсутній
пункт щодо підстав звільнення
директора з посади (а.с. 5-6), за наступних
підстав.

Звертаючись до суду з позовом про
поновлення на роботі 13 березня 2013 року,
ОСОБА_1 у своєму позові посилався на
контракт управління підприємством від
08 листопада 2005 року, укладений між ним
та ТОВ СП «Регалс», даний контракт було
додано до його позовної заяви, кожної
посилки на існування іншого контракту
від 01 лютого 2011 року, з позовної заяви
не вбачається (цив. справа № 265/1811/13-ц
а.с.2-3, 4-10).

Крім того, наданий контракт на
управління підприємством від 01 лютого
2011 року з боку ТОВ СП «Регалс»
підписаний ОСОБА_5, який діє на підставі
довіреності від 19 травня 2000 року.
Пунктом 5.1.7 Статуту підприємства
передбачено, що призначення директора
та підписання контракту з ним
відноситься до виключної компетенції
загальних зборів (а.с. 96). Як вбачається
з довіреності на ім'я ОСОБА_5,
останньому не надано право приймати
рішення від імені засновників (а.с. 99).

На підставі викладеного, суд не приймає
до уваги контракт на управління
підприємством, на який посилається
позивач, від 01 лютого 2011 року.

Судом встановлено, що 15 лютого 2013 року
була закінчена перевірка ТОВ СП
«Регалс» податковою інспекцією,
внаслідок чого були виявлені порушення
фінансової та бухгалтерської
дисципліни та підприємству було
нараховане штраф у розмірі 15012,59
гривень. Відповідно до платіжного
доручення № 1037 від 07 березня 2013 року,
даний штраф підприємством сплачено
(а.с. 93).

28 лютого 2013 року, керуючись ч.2 п. 11.4
контракту на управління підприємством
від 08 листопада 2005 року, ОСОБА_4 - єдиний
засновник ТОВ СП «Регалс», прийняв
рішення щодо звільнення ОСОБА_1 з
посади директора та призначення на
зазначену посаду ОСОБА_2, про що
постановлений відповідний наказ № 1-к
(а.с. 14) на підставі рішення зборів
засновників ТОВ СП «Регалс» від 01
березня 2013 року (а.с. 15). Підставою
звільнення в даному наказі зазначено:
грубе порушення законодавства згідно
умов ч.2 ст. 11.4 Контракту на управління
підприємством.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України
особливою формою трудового договору є
контракт, в якому строк його дії, права,
обов'язки і відповідальність сторін (у
тому числі матеріальна), умови
матеріального забезпечення і
організації праці працівника, умови
розірвання договору, у тому числі
дострокового, можуть встановлюватися
угодою сторін. Сфера застосування
контракту визначається законами
України.

На контрактну форму трудового договору
не поширюється положення ст. 9 КЗпП
України про те, що умови договорів про
працю, які погіршують становище
працівників порівняно із
законодавством України про працю, є
недійсними.

Таким чином, виходячи з особливостей
зазначеної форми договору, спрямованої
на створення умов для виявлення
ініціативності та самостійності
працівників з урахуванням їх
індивідуальних здібностей і
професійних навичок, при укладенні
контракту закон надав право сторонам
встановлювати їхні права, обов'язки та
відповідальність, зокрема, як
передбачену нормами Кодексу законів
про працю України, так і підвищену
відповідальність керівника та
додаткові підстави розірвання
договору.

Згідно з п. 8 ст. 36 КЗпП України
підставою припинення трудового
договору передбачено підстави,
зазначені в контракті.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не
допускається звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності (крім
звільнення за п. 5 цієї статті), а також у
період перебування працівника у
відпустці. Це правило не поширюється на
випадок повної ліквідації
підприємства, установи, організації.
Аналогічні правила застосовуються і до
випадків звільнення працівника з
підстав, передбачених ст. 41 КЗпП
України (ч. 3 цієї норми).

У пункті 17 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 1992 року N 9 "Про практику
розгляду судами трудових спорів"
містяться роз'яснення про
недопустимість звільнення працівника
в період тимчасової непрацездатності,
а також у період перебування у
відпустці (ч. 3 ст. 40 КЗпП України), які
стосуються як передбачених ст. ст. 40, 41
КЗпП України випадків, так й інших
випадків, коли розірвання трудового
договору відповідно до чинного
законодавства провадиться з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу. Разом з тим
зміст поняття "розірвання трудового
договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу" розкрито
законодавцем у п. 4 ст. 36 КЗпП України, до
якого віднесено лише звільнення з
підстав, передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП
України. Це виключає охоплення змістом
терміну "розірвання трудового договору
з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу" будь-якого
іншого звільнення, підстава якого не
зазначена в ст. ст. 40, 41 КЗпП України або
яке законодавець спеціально не
визначив, як розірвання трудового
договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу.

Таким чином, виходячи з нормативного
тлумачення п. п. 4, 8 ст. 36, ч. 3 ст. 40, ч. 3 ст.
41, ст. ст. 40, 41 КЗпП України та враховуючи
те, що між сторонами виник спір із
приводу припинення трудового договору
працівником із підстав, передбачених
контрактом - п. 8 ст. 36 КЗпП України, а не
у зв'язку зі звільненням працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу, норми ч. 3 ст.
40 КЗпП України на ці правовідносини не
поширюються.

На підставі викладеного, керуючись
зазначеними правовими нормами, суд не
приймає до уваги посилання позивача
ОСОБА_1 про знаходження його в плановій
відпустці в період з 25 лютого 2013 року по
06 квітня 2013 року.

Оцінюючи наданий суду відділом
реєстрації юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців реєстраційної служби
Маріупольського міського управління
юстиції протокол зборів учасників ТОВ
ПС «Регалс» від 28 лютого 2013 року, в
якому зазначено, що ОСОБА_1 звільнено за
власним бажанням, суд приходе до
висновку, що наявність даного
протоколу не має вирішального значення
для розгляду даної справи. Крім того,
кожен з протоколів зборів учасників
ТОВ ПС «Регалс» від 28 лютого 2013 року, не
оскаржувався, не ставився під сумнів,
отже обидва протоколи на теперішній
час є діючими. Оскільки протокол
зборів, в якому підставою звільнення
ОСОБА_1 вказано грубе порушення
законодавства, узгоджується з наказом
№ 1-к від 01 березня 2013 року, в якому
вказана аналогічна підстава
звільнення, саме даний протокол зборів
учасників ТОВ СП «Регалс» судом
береться до уваги.

Також суд не приймає до уваги посилання
позивача та його представника на той
факт, що ОСОБА_1 після звільнення згідно
даним Управління Пенсійного фонду
України в Орджонікідзевському районі
міста Маріуполя та
Орджонікідзевського відділення
Маріупольської ОДПІ ГУ Міндоходів в
Донецькій області нараховувалася
заробітна плата, тому як згідно
пояснень представника відповідача та
свідка ОСОБА_2, після звільнення ОСОБА_1
продовжував утримувати при собі
документацію та печатку підприємства,
та йому нічого не заважало
нараховувати собі заробітну плату, як
він і робив це раніше. Данні твердження
підтверджується витягом з
кримінального провадження № 000083,
з якого вбачається що 20 травня 2013 року
ОСОБА_4 звернувся з заявою з приводу
того, що ОСОБА_1 протиправно після
звільнення з посади директора ТОВ «СП
«Регалс» приховує документи
фінансово-господарської діяльності,
реєстраційні документи, печатки та
штампи вказаного товариства (а.с. 123);
ухвалою Жовтневого районного суду
міста Маріуполя від 11 квітня 2013 року
про дозвіл на проведення обшуку в каб.
301, 302, 310 офісної будівлі ТОП «СП
«Регалс» (справа № 265/1811/13-ц а.с. 111); та
даними управління Пенсійного фонду
України в Орджонікідзевському районі
міста Маріуполя, згідно яких було
зроблено відкорегування за лютий,
березень та квітень місяці 2013 року на
ОСОБА_1, у зв'язку з чим заробітна плата
була нарахована йому тільки за січень
та лютий 2013 року (а.с. 57).

Як вбачається з довідки ПП «Закон та
Порядок» від 01 жовтня 2013 року, ОСОБА_1 з
01 серпня 2013 року прийнятий по
строковому договору на посаду
менеджера по продажу нерухомості ПП
«Закон та Порядок» (а.с. 33).

Аналізуючи вищевикладене, суд не
знаходить правових підстав для
визнання звільнення ОСОБА_1 незаконним
та поновлення його на роботі на посаді
директора ТОВ СП «Регалс».

Позовні вимоги в частині стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди є похідними від вирішення спору
про правомірність вимог позивача про
визнання звільнення незаконним та
поновлення на роботі, а оскільки в
процесі розгляду справи факти,
викладені позивачем в обґрунтування
вимог щодо незаконного звільнення не
знайшли свого підтвердження, суд
відмовляє у стягненні середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди, заявленої позивачем.

Розглядаючи заяву представника
відповідача про порушення позивачем
строку звернення до суду, слід
зазначити наступне.

Відповідно до ст.. 233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли
він дізнався або повинен був дізнатися
про порушення свого права, а у справах
про звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки. У
разі порушення законодавства про
оплату праці працівник має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення належної йому заробітної
плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, враховуючи, що позивач був
звільнений 28 лютого 2013 року. Як він сам
зазначає у позові, про його звільнення
йому стало за телефонним дзвінком від
ОСОБА_2 11 березня 2013 року. Як пояснив
свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні від
отримання копії наказу про звільнення
ОСОБА_1 відмовився, а до суду ОСОБА_1
звернувся 03 вересня 2013 року, ним було
пропущено встановлений ст.. 233 КЗпП
України місячний строк звернення до
суду. Доказів, які би підтверджували
поважність пропуску зазначеного
строку, суду не надано, а тому підстав
для його поновлення немає.

Як вбачається із п.4 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992р.,
з наступними змінами і доповненнями
«Про практику розгляду судами трудових
спорів» встановлені статтями 228, 233
КЗпП строки звернення до суду
застосовуються незалежно від заяви
сторін. У кожному випадку суд
зобов'язаний перевірити і обговорити
причини пропуску цих строків, а також
навести у рішенні мотиви, чому він
поновлює або вважає неможливим
поновити порушений строк. Якщо
місячний чи тримісячний строк
пропущено без поважних причин, у позові
може бути відмовлено з цих підстав.
Оскільки при пропуску місячного і
тримісячного строку у позові може бути
відмовлено за безпідставністю вимог,
суд з'ясовує не лише причини пропуску
строку, а всі обставини справи, права і
обов'язки сторін.

Виходячи з наведеного, та не вбачаючи
підстав для задоволення позовних вимог
ОСОБА_1 по суті, суд вважає за необхідне
відмовити у задоволенні позову за
безпідставністю вимог.

Керуючись ст. ст. 88, 213-215 ЦПК
України , суд -

В И
Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю СП «Регалс» про
визнання звільнення незаконним,
поновлення на роботі на посаді
директора, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди, третя особа: відділ
реєстрації юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців реєстраційної служби
Маріупольського міського управління
юстиції, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Донецької області
через Орджонікідзевський районний суд
міста Маріуполя Донецької області
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
оголошення або у разі неприсутності
сторін під час проголошення судового
рішення протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя
Т.С. Адамова