ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м.
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
__________________________________________
Справа №201/1799/14-ц
Провадження №2/201/52/2014
УХВАЛА

03 квітня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого судді
Федоріщева С.С.,

при секретарі
Нижник І.В.,

відповідача
(заявника) ОСОБА_1,

представника відповідача
(заявника) ОСОБА_4,

представника позивача
ОСОБА_3,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про
скасування рішення Постійно діючого
Третейського суду при асоціації
«Дніпровський Банківський союз» від 21
жовтня 2013 року у справі №4010/2013 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська з
заявою про скасування рішення Постійно
діючого Третейського суду при
асоціації «Дніпровський Банківський
союз» від 21 жовтня 2013 року у справі
№4010/2013 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог заявник
зазначив, що рішення Третейського суду
було винесено без його (заявника)
участі, що позбавило його права
висловлювати свою позицію та захищати
власні інтереси в судовому засіданні.
Повідомлення ж про розгляд зазначеної
справи у Третейському суді при
асоціації «Дніпровський Банківський
союз» він отримав 19 жовтня 2013 року
(субота), та це унеможливило його
прибуття на 21 жовтня 2013 року (понеділок)
з м. Рівне, де він проживає до м.
Дніпропетровськ, де мала розглядатися
справа, а тим паче, скористатися
фаховою юридичною допомогою, оскільки
знайти юриста та укласти з ним
відповідний договір протягом вихідних
днів він не мав можливості.

В судовому засіданні заявник та його
представник підтримали заяву та
просили її задовольнити, посилаючись
на те, що підставою для скасування
рішення Третейського суду є порушення
вимог п.2 ч.2 ст.389-5 ЦПК України, згідно до
якого рішення третейського суду
прийнято у спорі, не передбаченому
третейською угодою та п.5 ч.2 ст.389-5 ЦПК
України, згідно до якого, рішення
третейського суду може бути скасовано
у разі, якщо третейський суд вирішив
питання про права та обов'язки осіб, які
не брали участь у справі. При цьому
заявник наполягав на тому, що ніяких
третейських угод з банком він не
підписував, при підписанні 19.05.2008 р.
заяви на отримання банківської картки
«Товари у розстрочку за каталогом»,
його не знайомили із будь-якими
документами, що містили б третейське
застереження стосовно місця розгляду
справи у спорі за цим договором.

Представник заявника, окрім того,
звернула увагу на відсутність
документів щодо правонаступництва ПАТ
КБ «ПриватБанк» по відношенню до ЗАТ КБ
«ПриватБанк».

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» просив
у задоволені заяви відмовити
пояснивши, що про час та місце розгляду
третейським судом справи заявник був
повідомлений належним чином, але у
судове засідання не з'явився, що
дозволило суду розглянути справу у
відсутності відповідача. Третейське ж
застереження щодо розгляду спору у
Третейському суді при асоціації
«Дніпровський Банківський союз»
міститься в документі під назвою
«Умови та Правила надання банківських
послуг», зі змістом якого ОСОБА_1 був
ознайомлений при підписанні 19.05.2008 р.
заяви на отримання банківської картки
«Товари у розстрочку за каталогом». Про
це свідчить підпис заявника на
вказаній заяві.

Вислухавши пояснення Сторін,
дослідивши письмові докази по справі з
урахуванням вимог законодавства про їх
належність, допустимість та взаємний
зв'язок між ними, суд встановив
наступні обставини, визначив
відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що 19.05.2008 р. ОСОБА_1
підписав Заяву, адресовану ЗАТ КБ
«ПриватБанк» на отримання банківської
картки «Товари у розстрочку за
каталогом». Згідно до п.5 цієї заяви
зазначено: «Я ознайомлений і згодний із
Умовами та Правилами надання
банківських послуг, а також Тарифами
банку, які були надані мені для
ознайомлення у письмовому вигляді.
Своїм підписом я підтверджую факт
отримання повної інформації про умови
кредитування у ПриватБанку, а також про
його місцезнаходження. Я згодний з тим,
що ця заява разом із Пам'яткою клієнта,
Умовами та Правилами надання
банківських послуг, а також Тарифами є
між мною та банком договором про
надання банківських послуг».

Згідно до п.8.5 «Умов та Правил надання
банківських послуг», Сторони досягли
згоди , що всі спори, неузгодженості та
вимоги, що виникають з цього Договору
або у зв'язку з ним, в тому числі ті, які
мають відношення до його виконання,
порушення, припинення або визнання
недійсним, підлягають розгляду в
одному із вказаних судів (за вибором
сторони, що є ініціатором спору): або
Жовтневий районний суд (49000 м.
Дніпропетровськ, вул. Паторжинського,
18А) , або Червоногвардійський районний
суд (49000 м. Дніпропетровськ, пр. Пушкіна,
77Б), або суду за місцем реєстрації філії
ПриватБанку, з діяльності якого
виникає спір, або постійно діючий суд
при Асоціації «Дніпропетровський
банківський союз» (адреса суду: 49000 м.
Дніпропетровськ , пр. К.Маркса, 60/62) , або
Постійно діючий третейський суд при
Асоціації «Юридичні компанії України»
(адреса суду: 49083 м. Дніпропетровськ ,
пр. ім. Газети «Правда», будинок 29, оф.413).

До матеріалів справи надано копію
зазначених «Умов та Правил надання
банківських послуг» підписаних
головою правління ЗАТ КБ «ПриватБанк»,
які дійсно містять вищезазначене
третейське застереження.

Судом також встановлено, що 19 жовтня 2013
р. ОСОБА_1 отримав повідомлення про те,
що 21 жовтня 2013 року у Третейському суді
при Асоціації «Дніпровський
Банківський Союз», м. Дніпропетровськ
буде розглядатися справа за позов ПАТ
КБ «ПриватБанк» до нього про стягнення
заборгованості за кредитним договором
по вищезазначеній заяві на отримання
банківської картки «Товари у
розстрочку за каталогом». Цьому факту
заявник не заперечує та він
підтверджується письмово.

Але 21.10.2013 р. в засідання третейського
суду ОСОБА_1 не з'явився, ніяких заяв чи
повідомлень до суду не надіслав.
Рішенням Третейського суду при
Асоціації «Дніпровський Банківський
Союз» від 21 жовтня 2013 року у справі
№4010/2013 позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з нього
на користь Банку 38259,13 грн.
заборгованість за кредитним договором
та 500 грн. в рахунок відшкодування
витрат Банку по сплаті третейського
збору. Це рішення ОСОБА_1 отримав 5
листопада 2013 року.

Також судом встановлено, що Асоціація
«Дніпропетровський банківський союз»,
при якій постійно діє третейський суд,
згаданий в вищезазначених «Умовах та
Правилах надання банківських послуг»,
у 2010 р. змінила свою назву на
«Дніпровський Банківський Союз», що
підтверджується витягом з його Статуту
у редакції 2010 р.

Правовідносини, що виникли між
сторонами, законодавчо врегульовані
наступним чином:

Згідно з пунктами 1, 3 частини 2 ст.11 ЦК
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини; завдання
майнової (матеріальної) та моральної
шкоди іншій особі. Частиною 3 ст.11 ЦК
України також передбачено, цивільні
права та обов'язки можуть виникати
безпосередньо з актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України,
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.630 ЦК України,
договором може бути встановлено, що
його окремі умови визначаються
відповідно до типових умов договорів
певного виду, оприлюднених у
встановленому порядку.

Під оприлюдненням типових умов
договору розуміється таке їх доведення
до відома суб'єктів цивільного права,
які формалізовані у різноманітних
правових документах (у типових або
взірцевих договорах, типових умовах чи
правилах), затверджених у
встановленому порядку. Типові умови
договору можуть міститися в правилах,
положеннях, типових чи зразкових
договорах, розроблюваних і
затверджуваних юридичними особами,
зокрема банківськими та іншими
фінансовими установами, з метою
поліпшення обслуговування населення
та спрощення оформлення договорів.

Постановою Правління Національного
Банку України №168 від 10.05.2007 року «Про
затвердження Правил надання банками
України інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту» визначено:

2.1. Банки зобов'язані перед укладенням
кредитного договору надати споживачу
в письмовій формі інформацію про
умови кредитування, а також
орієнтовну сукупну вартість кредиту,
зазначивши таке:

а) найменування та місцезнаходження
банку - юридичної особи та його
структурного підрозділу;

б) умови кредитування, зокрема:

- можливу суму кредиту;

- строк, на який кредит може бути
одержаний;

- мету, для якої кредит може бути
використаний;

- форми та види його забезпечення;

- необхідність здійснення оцінки
майна та, якщо така оцінка є
необхідною, ким вона здійснюється;

- наявні форми кредитування з коротким
описом відмінностей між ними, у тому
числі між зобов'язаннями споживача;

- тип процентної ставки (фіксована,
плаваюча тощо);

- переваги та недоліки пропонованих
схем кредитування;

в) орієнтовну сукупну вартість
кредиту з урахуванням:

- процентної ставки за кредитом,
вартості всіх супутніх послуг, а також
інших фінансових зобов'язань
споживача, які пов'язані з отриманням,
обслуговуванням і погашенням кредиту
(у тому числі на користь третіх осіб -
страховиків, оцінювачів,
реєстраторів, нотаріусів тощо);

- варіантів погашення кредиту,
уключаючи кількість платежів, їх
періодичність та обсяги;

- можливості та умов дострокового
повернення кредиту;

г) інші умови, передбачені
законодавством.

2.2. Інформація про платежі споживача,
які зазначені в пункті 2.1 цієї глави,
надається з обов'язковим зазначенням
бази їх розрахунку (зазначається
сума, на підставі якої робиться
розрахунок, зокрема сума наданого
кредиту, сума непогашеного кредиту,
фіксована сума тощо).

2.3. У разі, якщо окремі умови
кредитування діятимуть протягом не
всього строку користування кредитом,
банки мають обов'язково ознайомити
споживача з умовами, а також зі
строком, протягом якого діятимуть такі
умови, та з порядком інформування
споживача про їх зміну.

2.4. Банки зобов'язані отримати письмове
підтвердження споживача про
ознайомлення з вищенаведеною
інформацією.

2.5. Банки розробляють форму (бюлетень,
довідка, повідомлення тощо) надання
споживачу достовірної інформації про
умови кредитування та орієнтовну
сукупну вартість кредиту, яка повинна
бути затверджена рішенням
уповноваженого органу банку та
доведена до відома його відповідних
структурних підрозділів.

Відповідно до п.3 ст.39 Закону України
«Про третейські суди», сторонам має
бути направлене повідомлення про день,
час та місце проведення засідання
третейського суду не пізніше ніж за 10
днів до такого засідання. Повідомлення
направляється або вручається в
порядку, визначеному статтею 15 Закону
України «Про третейські суди», а саме
обмін документами та письмовими
матеріалами між сторонами, а також між
сторонами і третейським судом чи
третейськими суддями здійснюється у
порядку, погодженому сторонами, і за
вказаними ними адресами. У постійно
діючому третейському суді порядок
обміну документами та письмовими
матеріалами визначається регламентом
третейського суду. Якщо сторони не
дійшли згоди з цих питань або у разі
невизначеності цих питань у регламенті
третейського суду, документи та інші
письмові матеріали направляються за
останнім відомим місцем проживання
фізичної особи чи за юридичною адресою
або місцезнаходженням юридичної особи
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення чи в інший спосіб, що
передбачає отримання доказів доставки
документів та інших письмових
матеріалів адресатові, та вважаються
такими, що отримані в день такої
доставки, навіть якщо на цей час
одержувач за цією адресою не
знаходиться чи не проживає, а про зміну
своєї адреси ним не було повідомлено
іншу сторону належним чином.

Відповідно до ст.45 Закону України "Про
третейські суди" рішення третейського
суду направляється кожній стороні по
одному примірнику.

Відповідно до ч.2, 3,4 ст.51 Закону України
"Про третейські суди" рішення
третейського суду може бути оскаржене
сторонами, третіми особами, а також
особами, які не брали участі у справі, у
разі якщо третейський суд вирішив
питання про їх права і обов'язки.

Аналізуючи досліджені докази у їх
співставленні із наведеними
законодавчими нормами, суд виходить з
того, що згідно до ст. 389-1 ЦПК України,
сторони, треті особи, а також особи, які
не брали участі у справі, у разі якщо
третейський суд вирішив питання про їх
права і обов'язки, мають право
звернутися до суду із заявою про
скасування рішення третейського суду.
Заява про скасування рішення
третейського суду подається до суду за
місцем розгляду справи третейським
судом сторонами, третіми особами
протягом трьох місяців з дня прийняття
рішення третейським судом, а особами,
які не брали участі у справі, у разі
якщо третейський суд вирішив питання
про їх права і обов'язки, - протягом
трьох місяців з дня, коли вони
дізналися або повинні були дізнатися
про прийняття рішення третейським
судом.

Згідно ч.2 ст.389-5 ЦПК України, рішення
третейського суду може бути скасовано
у разі якщо:

1) справа, в якій прийнято рішення
третейського суду, не підвідомча
третейському суду відповідно до
закону;

2) рішення третейського суду прийнято у
спорі, не передбаченому третейською
угодою, або цим рішенням вирішені
питання, які виходять за межі
третейської угоди. Якщо рішенням
третейського суду вирішені питання,
які виходять за межі третейської угоди,
то скасовано може бути лише ту частину
рішення, що стосується питань, які
виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано судом
недійсною;

4) склад третейського суду, яким
прийнято рішення, не відповідав
вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про
права і обов'язки осіб, які не брали
участі у справі.

В даному випадку між Публічним
акціонерним товариством комерційний
банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 існують
кредитні правовідносини, за якими
останній отримав можливість
розпоряджатися кредитними коштами
Банку, які йому були надані, в межах та
обсягах, обумовлених його заявою від
19.05.2008 р. ОСОБА_1, адресованою ЗАТ КБ
«ПриватБанк» на отримання банківської
картки «Товари у розстрочку за
каталогом». По даним правовідносинам
ОСОБА_1 не виконав свої зобов'язання та
не повернув отримані кошти на умовах,
зазначених в згаданій заяві, у зв'язку з
чим виник спір між сторонами. Ця заява
не містить прямих застережень щодо
можливості розв'язання спорів у
Третейському суді при асоціації
«Дніпровський Банківський союз», але
має посилання на те, що до підписання
цієї заяви ОСОБА_1 ознайомлений і
згодний із Умовами та Правилами
надання банківських послуг, а також
Тарифами банку, які були надані йому
для ознайомлення у письмовому вигляді.
Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердив факт
отримання повної інформації про умови
кредитування у ПриватБанку, а також про
його місцезнаходження, що він згодний з
тим, що ця заява разом із Пам'яткою
клієнта, Умовами та Правилами надання
банківських послуг, а також Тарифами є
між ним та банком договором про надання
банківських послуг. В свою чергу
згадані «Умовами та Правилами надання
банківських послуг» містять посилання
на те, що всі спори, неузгодженості та
вимоги, що виникають з цього Договору
або у зв'язку з ним, в тому числі ті, які
мають відношення до його виконання
підлягають розгляду в одному із
вказаних судів, серед яких зазначено й
постійно діючий суд при Асоціації
«Дніпропетровський банківський союз»,
перейменованій у подальшому в
«Дніпровський банківський союз». Такий
спосіб досягнення між сторонами згоди
про можливість вирішення спору у
третейському суді не суперечить
вимогам вищезгаданих законодавчих
норм.

У зв'язку з цим суд не може погодитися
із посиланням заявника та його
представника на те, що між ОСОБА_1 та
банком не було досягнуто згоди щодо
можливості розгляду спорів у
вищезгаданому третейському суді.

Що стосується неприбуття заявника в
судове засідання в зазначений
третейський суд, то він був завчасно
повідомлений через пошту про це
засідання та мав можливість прибути в
нього, або, принаймні, повідомити
загальнодоступними засобами зв'язку
про необхідність перенесення
засідання суду, чого він не зробив.
Доводи заявника про те, що він був
позбавлений такої можливості через
обмаль часу та вихідні дні, суд
прийняти до уваги не може, оскільки
неспроможність вчинити зазначені дії
нічим не підтверджені, а суд не може
покласти в основу прийняття рішення
припущення та міркування, оскільки у
відповідність до ч.4 ст.60 ЦПК України,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Таким чином підстав для задоволення
заяви не вбачається.

Зважаючи на викладене керуючись ст.ст.
389-4 389-6 ЦПК України, ст.ст. 11,15, 16, 207, 630 ЦК
України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 про
скасування рішення Постійно діючого
Третейського суду при асоціації
«Дніпровський Банківський союз» від 21
жовтня 2013 року у справі №4010/2013 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором - відмовити.

Рішення Постійно діючого Третейського
суду при асоціації «Дніпровський
Банківський союз» від 21 жовтня 2013 року
у справі №4010/2013 про стягнення з ОСОБА_1
заборгованості за кредитним договором
на користь публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області
протягом п'яти днів з дня її
проголошення.

Суддя:
С.С. Федоріщев