ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 753/485/14-ц
провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"13" березня 2014 р. Дарницький районний
суд м. Києва

в складі: головуючого судді
КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі
ЛЯШЕНКО Ю.Ю.

за участю

позивача не
з'явився;

відповідача
не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1)
звернувся до Дарницького районного
суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі
по тексту - відповідач, ОСОБА_2) про
стягнення боргу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідно до умов укладеного між
сторонами в усній формі договору
доручення, відповідач зобов'язався
передати ОСОБА_3 (далі по тексту -
ОСОБА_3) кошти у сумі 30 000 грн. Однак,
відповідач свого зобов'язання за
укладеним договором не виконав, у
зв'язку з чим позивач просить суд
стягнути з відповідача безпідставно
утримані кошти.

Позивач у судове засідання не з'явився,
про день, час та місце розгляду справи
був повідомленим належним чином, однак
надав заяву в якій позовні вимоги
підтримав, просив їх задовольнити у
повному обсязі, просив розгляд справи
проводити за його відсутності та проти
ухвалення заочного рішення не
заперечував.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про день, час та місце
розгляду справи був повідомленим
належним чином, про причини неявки суд
не повідомив, заяви про розгляд справи
у його відсутність до суду не
надходило.

За таких обставин, суд вважає за
можливе розглянути справу у
відсутність відповідача та ухвалити
заочне рішення відповідно до ч. 4 ст. 169,
стст. 224-226 Цивільного процесуального
кодексу України (далі по тексту - ЦПК
України), оскільки позивач не
заперечував проти заочного розгляду
справи.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 29
жовтня 2008 року між сторонами в усній
формі було укладено договір доручення,
за умовами якого позивачем було надано
відповідачу грошові кошти в сумі 30 000
грн. для передачі їх ОСОБА_3. На
підтвердження укладення договору
доручення та його умов ОСОБА_2 видав
ОСОБА_1 розписку.

Відповідно до ст. 1000 Цивільного кодексу
України (далі по тексту - ЦК України) за
договором доручення одна сторона
(повірений) зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок другої сторони
(довірителя) певні юридичні дії.
Правочин, вчинений повіреним, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки довірителя. А згідно з ч. 4 ст.
1004 цього Кодексу повірений
зобов'язаний вчиняти дії відповідно до
змісту даного йому доручення.

Однак, як вказує позивач у своєму
позові, умови укладеного між сторонами
договору доручення стосовно передачі
грошових коштів ОСОБА_3 відповідачем не
виконані. Дані обставини також
встановлено рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 16.03.2011 року,
яке залишено без змін в цій частині
рішенням Апеляційного суду м. Києва від
17.11.2011, а тому не підлягають
доказуванню, оскільки відповідно до ст.
61 Цивільного процесуального кодексу
України (далі по тексту - ЦПК України)
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

У зв'язку з невиконанням відповідачем
умов договору, позивачем 29.11.2013 року
направлено на адресу ОСОБА_2 вимогу про
повернення належного йому майна,
зокрема, грошових коштів у сумі 30 000
грн., що підтверджується наявною в
матеріалах справи її копією.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Водночас,
статтею 629 ЦК України визначено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами, а згідно з ст. 639 цього
Кодексу договір може бути укладений у
будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми
договору не встановлені законом.

Статтею 1008 ЦК України передбачено, що
договір доручення припиняється на
загальних підставах припинення
договору, а також у разі: відмови
довірителя або повіреного від
договору; визнання довірителя або
повіреного недієздатним, обмеження
його цивільної дієздатності або
визнання безвісно відсутнім; смерті
довірителя або повіреного. Довіритель
або повірений мають право відмовитися
від договору доручення у будь-який час.

Таким чином, позивач надіславши
відповідачу вимогу про повернення
наданих за договором доручення
грошових коштів, фактично відмовився
від договору, а відтак вказаний договір
є припиненим, а грошові кошти
відповідач утримує у себе без
достатньої для цього правової
підстави.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

За підсумовуючим аналізом наведеної
правової норми, зобов'язання з
безпідставного набуття, збереження
майна виникають за наявності таких
умов: а) набуття або збереження майна, б)
набуття або збереження за рахунок iншої
особи, в) вiдсутнiсть правової підстави
для набуття або збереження майна
(відсутність положень закону,
адмiнiстративного акта, правочинну або
інших підстав, передбачених статтею 11
ЦК України).

Водночас, під вiдсутнiстю правової
підстави розуміється такий перехід
майна від однієї особи до іншої, який
або не ґрунтується на прямій вказiвцi
закону, або суперечить меті
правовiдношення i його юридичному
змісту. Тобто вiдсутнiсть правової
підстави означає, що набувач
збагатився за рахунок потерпілого поза
підставою, передбаченою законом,
іншими правовими актами чи правочином.

Таким чином, враховуючи встановлені
судом обставини та оскільки відповідач
не виконав умов укладеного з позивачем
договору доручення стосовно передачі
грошових коштів, суд дійшов висновку
про задоволення позовних вимог у
повному обсязі, у зв'язку з чим стягує з
відповідача на користь позивача
безпідставно утримані ним грошові
кошти у розмірі 30 000 грн.

Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК
України покладаються на відповідача.
Таким чином, з відповідача підлягає
стягненню сума сплаченого судового
збору у розмірі 300 грн.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 1212 Цивільного кодексу України, стст.
10, 57, 60, 61, 88, 169, 209, 212-215, 224-226 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1) на
користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2,
проживаючого за адресою: АДРЕСА_3,
індивідуальний ідентифікаційний номер
- НОМЕР_1) суму боргу у розмірі 30 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1) на
користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2,
проживаючого за адресою: АДРЕСА_3,
індивідуальний ідентифікаційний номер
- НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 300 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив за письмовою
заявою відповідача. Повторне заочне
рішення позивач та відповідач можуть
оскаржити в загальному порядку,
встановленому цим Кодексом.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення. У
разі якщо рішення було проголошено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

СУДДЯ:
КАЛІУШКО Ф.А.