У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:
головуючого судді - Боймиструка С.В.,
суддів: Гордійчук С.О., Оніпко О.В.,

секретар судового засідання -
Ковальчук Л.В.,

з участю ОСОБА_1.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
ухвалу Дубровицького районного суду
від 25 грудня 2013 року в справі за
поданням державного виконавця відділу
Державної виконавчої служби
Дубровицького районного управління
юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_2
у праві виїзду за межі України до
виконання нею своїх зобов'язань,

В С Т А Н
О В И Л А:

Ухвалою Дубровицького районного суду
від 25 грудня 2013 року подання державного
виконавця відділу Державної
виконавчої служби Дубровицького
районного управління юстиції
задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_2 у праві
виїзду за межі України до виконання нею
своїх зобов'язань по виконавчих
документах: виконавчий лист №2-33
Кузнецовського міського суду від 18.07.2006
року ВП №27652951, виконавчий лист №2-681
Дубровицького районного суду від
17.11.2003 року ВП №26654009, виконавчий лист
№2-60 Дубровицького районного суду від
15.08.2005 року ВП №26654387.

У поданій на вказану ухвалу
апеляційній скарзі ОСОБА_2 покликалася
на її незаконність та
необґрунтованість через порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Доводила, що Законом України „Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України", який регулює
порядок та випадки тимчасового
обмеження права громадян на виїзд з
України, не передбачено тимчасове
обмеження виїзду за кордон боржника у
виконавчому провадженні до виконання
рішення суду за ухвалою суду, а тому
подання державного виконавця було
прийнято судом до провадження
помилково.

Стверджувала, що статтею 6 вказаного
Закону та пунктами 22-24 Правил
оформлення видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затверджених Постановою КМУ №231 від 31
березня 1995 року, тимчасове обмеження
боржника у праві виїзду за межі України
може бути здійснено шляхом відмови у
видачі закордонного паспорта,
тимчасового затримання або вилучення
паспорта, однак ні в оскаржуваній
ухвалі суду, ні в поданні державного
виконавця не зазначено, яким чином
має бути обмежено її право виїзду за
кордон, відсутні відомості щодо
наявності у неї закордонного паспорта,
а також не визначено орган, який має
виконати ухвалу суду.

Вказувала, що перебуває з суддею
Сидоренко З.С. у неприязних відносинах,
а тому подала до суду заяві про її
відвід, однак про результати розгляду
даної заяви її не повідомили і в
оскаржуваній ухвалі також нічого не
вказано.

Просила ухвалу Дубровицького
районного суду від 25 грудня 2013 року
скасувати та постановити нову ухвалу
про відмову в задоволенні подання
державного виконавця.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 в судовому
засіданні доводи апеляційної скарги
підтримав та просив її задовольнити.

Представник відділу Державної
виконавчої служби Дубровицького
районного управління юстиції у
встановленому законом порядку,
завчасно був повідомлений про час і
місце розгляду справи, однак до суду не
з'явився і причин неявки суду не
повідомив, а тому колегія суддів
прийшла до висновку про можливість
розгляду справи за його відсутності.

________________________________________________________________________
______________________________________

Справа № 560/1765/13
Головуючий у 1-й
інст. - Сидоренко З.С.

Провадження №22-ц /787/401/2014р.
Доповідач -
Боймиструк С.В.

За результатами апеляційного розгляду
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення з таких підстав.

Задовольняючи подання головного
державного виконавця відділу
Державної виконавчої служби
Дубровицького районного управління
юстиції про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_2,
суд першої інстанції виходив з того, що
нею не виконані зобов'язання по
виконавчих документах, заборгованість
добровільно не погашена, що суд
трактував як свідоме ухилення від
виконання зобов'язань.

Проте з таким висновком
місцевого суду щодо доцільності
обмеження відповідача у праві виїзду
за межі України колегія суддів
апеляційного суду погодитися не може.

Як вбачається з матеріалів справи, у
відділі державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції перебувають на виконанні
виконавчі листи: №2-33 Кузнецовського
міського суду від 18.07.2006 року ВП №27652951;
№2-681 Дубровицького районного суду від
17.11.2003 року ВП №26654009; №2-60 Дубровицького
районного суду від 15.08.2005 року ВП №26654387
про стягнення з ОСОБА_2 200 435, 10 грн.
боргу, в тому числі виконавчого збору
та витрат на проведення виконавчих дій.

Станом на день звернення до суду
зобов'язання не виконані.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Частиною 2 ст. 6 Закону України "Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" передбачено,
що громадянинові України, який має
паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон у
випадках, передбачених пунктами 1-9
частини першої цієї статті, зокрема,
якщо він ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням, рішенням іншого
органу (посадової особи), - до виконання
зобов'язань.

Згідно з п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника -фізичної особи у праві виїзду
за межі України при виконанні судових
рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцем знаходження органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Таким чином, право державного
виконавця на звернення з поданням до
суду про тимчасове обмеження права
виїзду за межі України виникає
винятково у випадку доведення фактів
умисного ухилення боржника від
виконання покладених на нього рішенням
суду зобов'язань.

Саме невиконання боржником зобов'язань
протягом строку вказаному державним
виконавцем в постанові про відкриття
виконавчого провадження, не може
свідчити про ухилення боржника від
виконання покладених на нього рішенням
обов'язків.

Ухиленням від виконання зобов'язань,
покладених на боржника рішенням є
будь-які свідомі діяння (дії або
бездіяльність) боржника, спрямовані на
невиконання відповідного обов'язку у
виконавчому провадженні, коли виконати
цей обов'язок у нього є всі реальні
можливості (наприклад, наявність майна,
грошових коштів тощо) і цьому не
заважають будь-які незалежні від нього
об'єктивні обставини (непереборної
сили, події тощо).

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Доказів, які б свідчили про ухилення
боржника від сплати боргу, як того
вимагають правила ч. 2 ст. 6 Закону
України "Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України" та п.
18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче
провадження", чи про його про його
реальну можливість виконати обов'язок,
місцевому суду не подано.

Таким чином, за відсутності доказів
ухилення боржника від виконання своїх
зобов'язань у суду першої інстанції не
було підстав для задоволення подання
державного виконавця про тимчасове
обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 за
межі України і застосування такого
заходу впливу до боржника було
передчасним.

З урахування викладеного колегія
суддів дійшла висновку, що ухвала суду
першої інстанції винесена з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, за неповно з'ясованих обставин,
що мають значення для справи, а тому
підлягає скасуванню з прийняттям нової
ухвали про відмову у задоволенні
подання.

Керуючись ст. 11 Закону України „Про
виконавче провадження", ст. 6 Закону
України „Про порядок виїзду з України
і в'їзду в Україну громадян України» ,
ст.ст. 307, 313-315, 377-1, п. 24-1 ст. 293, п.2 ч.1 ст. 324
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Дубровицького районного суду
від 25 грудня 2013 року скасувати.

У задоволенні поданням державного
виконавця відділу Державної
виконавчої служби Дубровицького
районного управління юстиції про
тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві
виїзду за межі України до виконання нею
своїх зобов'язань - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий :

Судді :