Єдиний унікальний номер № 243/998/14-ц
Номер провадження № 6/243/226/2014
У Х В А Л А

Іменем України

12 лютого 2014 року
м. Слов'янськ

Слов'янський міськрайонний суд
Донецької області у складі:

головуючого - судді Геєнко М.Г.,

при секретарі - Горічевій С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Слов'янська
Донецької області подання старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Слов'янського міськрайонного
управління юстиції про встановлення
тимчасового обмеження у праві виїзду
за межі України ОСОБА_1, -

В С Т А Н О В И В :

11 лютого 2014 року до Слов'янського
міськрайонного суду надійшло подання
старшого державного виконавця ВДВС
Слов'янського міськрайонного
управління юстиції, погоджене з
начальником виконавчої служби
Слов'янського міськрайонного
управління юстиції, про встановлення
тимчасового обмеження у праві виїзду
ОСОБА_1 за межі України. В обґрунтування
подання заявником зазначено, що у
відділі державної виконавчої служби
Слов'янського міськрайонного
управління юстиції перебуває на
виконанні виконавче провадження щодо
примусового виконання виконавчого
листа № 2-239 від 22 травня 2007 року,
виданого на підставі рішення
Барвінківського районного суду
Донецької області про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на
утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у
розмірі 250 грн. 00 коп. щомісячно,
починаючи стягнення з 24 квітня 2007 року
і до досягнення дитиною повноліття. 24
грудня 2010 року винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження
щодо примусового виконання
виконавчого листа. У ході примусового
виконання було зроблено запит до
реєструючих установ з метою виявлення
майна боржника. На запит до Державної
податкової служби України про джерела
отримання доходів боржників - фізичних
осіб та про номери рахунків, відкритих
у банках та інших фінансових установах.
Такі види заходів примусового
виконання результатів не дали. 08
листопада 2013 року державним виконавцем
винесено постанову про арешт всього
нерухомого майна боржника, 08 лютого 2014
року про арешт всього рухомого майна.
Згідно витягів з Державних реєстрів
дані арешти були зареєстровані.
Державним виконавцем неодноразово
направлялися боржнику вимоги та
попередження, однак, боржник на них
належним чином не реагує. Невиконання
покладених на боржника обов'язків має
систематичний характер. 11 листопада 2013
року державним виконавцем було
винесено постанову про привід
боржника. Згідно рапорту від 19
листопада 2013 року піддати приводу
боржника ОСОБА_1 виявилося неможливим,
оскільки він виїхав до Російської
Федерації на заробітки. Вироком суду
від 31 березня 2011 року боржника було
визнано винним у скоєні злочину
передбаченого ст. 164 КК України та
призначено покарання у вигляді 120 годин
громадських робіт. Станом на 01 лютого
2014 року рішення суду не виконується,
аліменти боржником не сплачуються,
заборгованість складає суму 20288 грн. 00
коп. Посилаючись на наведене просить
суд тимчасово обмежити право ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на виїзд з території
України до виконання зобов'язання,
встановленого виконавчим листом.

У судове засідання старший державний
виконавець ВДВС Слов'янського
міськрайонного управління юстиції не
з'явився, у своєму поданні до суду
зазначено прохання розгляд подання
проводити без участі представника.

Суд, дослідивши матеріали справи,
прийшов до наступного.

Правилами частини 1 ст. 377-1 ЦПК України
встановлено, що питання про тимчасове
обмеження боржника фізичної особи або
керівника боржника юридичної особи у
праві виїзду за межі України при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Відповідно до ст. 3 Конституції України
права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави. Держава відповідає
перед людиною за свою діяльність.
Утвердження і забезпечення прав людини
є головним обов'язком держави.

Згідно зі ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Стаття 33 Конституції України гарантує
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
свободу пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Право на свободу пересування є
фундаментальним правом природно -
правового походження та складається із
таких основних складових: право
фізичної особи на в'їзд і на виїзд з
території країни, на якій вона
перебуває, право вільного пересування
у межах цієї території, утому числі
право на вільний вибір місця
проживання. Це конституційне право
належить всім фізичним особам:
громадянам України, іноземцям та
особам без громадянства.

Право на свободу пересування має також
своє первинне закріплення у ст. 13
Загальної декларації прав людини, ст. 2
Протоколу N 4 Конвенції про захист прав
і основних свобод людини, ст. 12
Міжнародного пакту про громадянські та
політичні права.

Окремі питання організації виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб) (далі - рішення), що
відповідно до Закону підлягають
примусовому виконанню визначає
«Інструкція з організації примусового
виконання рішень», затверджена Наказом
Мінюсту України від 02.04.2012 N 512/5 (далі -
Інструкція). Розділом ХІ зазначеної
інструкції передбачений порядок
обмеження у праві виїзду за межі
України та заборона в'їзду в Україну.

На думку суду, обставини, якими
обґрунтовано подання, не підтверджені
належними доказами.

Так, приписами частини 2 статті 6 Закону
України 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» визначено,
що підставою для тимчасових обмежень у
праві виїзду громадян України за
кордон є ухилення громадянина від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням до виконання
зобов'язань. Частиною 2 цієї статті
передбачено, що громадянинові України,
який має паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон у
випадках, передбачених пунктами 1-9
частини першої цієї статті.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, встановлені нормами Закону
України в редакції від 4 листопада 2010
року № 2677-VІ «Про виконавче
провадження». Зокрема, державний
виконавець зобов'язаний вжити заходів
примусового виконання рішень,
установлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії (стаття 5 Закону).

Під ухиленням від виконання
зобов'язань, покладених на боржника
рішенням, слід розуміти як пряму
відмову від виконання судового
рішення, так і інші винні дії, які
свідчать про те, що боржник ухиляється
від виконання зобов'язань.

Між тим, згідно матеріалів справи 31
березня 2011 року ОСОБА_1 було засуджено
за вчинення злочину передбаченого ч. 1
ст. 164 КК України та призначено
покарання у виді 120 годин громадських
робіт(а.с. 11).

Як зазначено в поданні про
встановлення тимчасового обмеження,
ОСОБА_1 покарання, призначене вироком
суду, не відбув. Будь-яких
беззаперечних доказів на
підтвердження даної обставини суду не
надано.

У той же час, до подання додано копію
рапорту дільничного інспектору
міліції Слов'янського МВ від 19
листопада 2013 року, згідно якого у ході
виконання постанови державного
виконавця про привід ОСОБА_1 було
встановлено, що останній знаходиться в
Російській Федерації на заробітках, у
зв'язку з чим привід боржника не
виконано(а.с. 10).

Отже, матеріали подання містять у собі
протиріччя.

Така обставина, що ОСОБА_1 знаходиться
за межами України, не може бути не
прийнята до уваги судом. Суд звертає
увагу, що подання державного виконавця
надійшло до суду 11 лютого 2014 року.
Рапорт дільничного інспектору міліції
датований 19 листопада 2013 року. Отже,
визначити місце знаходження у
теперішній час боржника, щодо якого
вирішується питання про встановлення
тимчасового обмеження у праві виїзду,
не надається можливим.

Щодо вжиття державним виконавцем усіх
видів заходів примусового виконання,
зокрема, таких як виявлення рухомого та
нерухомого майна боржника та його
арешт для звернення стягнення,
документального підтвердження вжиття
таких заходів матеріали подання не
містять.

Крім того, в порушення ч. 11.1.5. ст. 1.1.
Розділу ХІ Інструкції про направлення
до суду подання щодо встановлення
тимчасового обмеження у праві виїзду
державний виконавець не повідомив
боржника.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши
докази, наявні в матеріалах подання та
враховуючи всі наведені обставини, суд
дійшов висновку про його
необґрунтованість, з огляду на що, воно
не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтею 5, п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження», ст. 6
Закону України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України», ст. ст. 217, 209, 210, 377-1 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Слов'янського міськрайонного
управління юстиції про встановлення
тимчасового обмеження у праві виїзду
за межі України ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається в Апеляційний суд Донецької
області через Слов'янський
міськрайонний суд протягом п'яти днів з
дня її проголошення. Особи, які брали
участь у справі але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення ухвали, можуть подати
апеляційну скаргу протягом п'яти днів з
дня отримання копії цієї ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Суддя
М.Г. Геєнко