Справа № 309/4542/13-ц
Провадження № 2/309/170/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2014 року
м. Хуст

Хустський районний суд

Закарпатської області

в складі: головуючого-судді
Довжанин М.М.

при секретарі
Попадинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Хуст справу
за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним
позовом, посилаючись на те, що 03 лютого
2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
відповідачем ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір б/н.

Згідно даного договору ОСОБА_1 отримав
від ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит в
розмірі 1000 доларів США і зобов'язався
повернути кредит зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 21,96 %
річних з кінцевим терміном повернення,
що відповідає строку дії картки.

Відповідно до умов договору, погашення
заборгованості мало здійснюватися за
графіком погашення кредиту та
процентів.

Однак, відповідач ОСОБА_1 зобов'язання
згідно умов договору належним чином не
виконав, а тому позивач вважає, що
станом на 31.08.2013 року заборгованість
відповідача перед банком становить
6139,67 доларів США, яку позивач просить
стягнути з відповідача на його користь.

В судове засідання представник
позивача не з'явився. До суду подав
заяву про розгляд справи без його
участі. Позов підтримує.

Відповідач в судове засідання не
з'явився. До суду подав заяву про
розгляд справи без його участі. Проти
задоволення позову заперечує з тих
підстав, що станом на сьогоднішній день
спливли строки позовної давності по
даній вимозі, оскільки картка була
видана строком на два роки.

В порядку, передбаченому ст. ст. 169, 197
ЦПК України суд вважає за можливе
розглянути справу у відсутності сторін
і постановити рішення на підставі
наявних у справі доказів без
фіксування судового процесу.

Дослідивши докази по справі, суд
вважає, що позов не підлягає до
задоволення, виходячи з наступних
підстав:

В судовому засіданні встановлено, що
згідно кредитного договору б/н від 03
лютого 2006 року відповідачу ОСОБА_1
позивачем було надано кредит в сумі 1000
доларів США з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Позивач стверджує в позовній заяві, що
відповідач належним чином не виконав
умов договору, а тому на сьогоднішній
день боргує банку 6139,67 доларів США.

З досліджених в судовому засіданні
матеріалів справи вбачається, що у
кредитному договорі відсутня
інформація про строк дії картки.

У п. 3.1.1 договору кредиту зазначається,
що строк дії картки вказаний на самій
картці.

При цьому позивачем до матеріалів
справи не додано картку у
підтвердження строку дії договору
кредиту.

З урахуванням наведеного, суд вважає,
що заслуговують на увагу твердження
відповідача про те, що платіжку картку
йому було видано строком на два роки,
тобто строк дії договору кредиту
закінчився 04.02.2008 року.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

З наведеного вбачається, що
встановлений законодавством строк
пред'явлення позову до відповідача на
сьогоднішній день минув.

Крім цього, з п. 3.4 кредитного договору
вбачається, що клієнт (відповідач)
використовує платіжку картку як засіб
безготівкових розрахунків за товари.

Тобто, в даному випадку має місце
споживче кредитування, а тому, суд
вважає, що при вирішенні даного спору
до застосування підлягають норми ЗУ
«Про захист прав споживачів».

Пунктом 31 Постанови Вищого
спеціалізованого суду України № 5 від
30.03.2012 року «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» судам дано роз'яснення,
що враховуючи положення пункту 7
частини тринадцятої статті 11 Закону
України "Про захист прав споживачів",
суди мають виходити з того, що у спорах
щодо споживчого кредитування
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув. У зв'язку із цим
позовна давність за позовом про
повернення споживчого кредиту
застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини тринадцятої
статті 11 Закону України "Про захист
прав споживачів" застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Суд вважає, що за таких обставин до
правовідносин між сторонами
підлягають застосуванню строки
позовної давності, з урахуванням чого в
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення
боргу за договором кредиту слід
відмовити.

Що стосується позовної вимоги про
стягнення судових витрат, то суд
вважає, що виходячи із змісту положень
ст. 88 ЦПК України вона також не підлягає
до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 169, 197, 209, 212-215, 218
ЦПК України, ст. ст. 3, 16, 257, 267 ЦК України,
ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів»,
суд -

Р І Ш И В:

В задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
в сумі 49055 грн. 99 коп. та судових витрат в
сумі 490 грн. 56 коп. - відмовити у зв'язку
із спливом строку позовної давності.

Рішення може бути оскаржено протягом 10
днів з дня його проголошення до
апеляційного суду Закарпатської
області.

Суддя Хустського

районного суду:
підпис Довжанин М. М.

З оригіналом вірно

Суддя Хустського

районного суду
Довжанин М. М.