№ справи:2/124/2196/2013 Головуючий суду
першої інстанції:Заболотна Н.М. №
провадження:22-ц/190/1347/14Доповідач суду
апеляційної інстанції:Любобратцева Н.
________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2014 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого судді:Любобратцевої Н.І
суддів:Філатової Є.В., Харченко І.О., при
секретарі:Урденко Г.В

за участю представника позивача
ОСОБА_6, представника третьої особи
ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Сімферополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9,
третя особа - ОСОБА_10, про визнання
особи такою, що втратила право
користування житлом,

за апеляційною скаргою ОСОБА_9 на
рішення Центрального районного суду м.
Сімферополя АР Крим від 27 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_8 через свого представника за
довіреністю ОСОБА_6 звернулася з
позовом до ОСОБА_9 про визнання її
такою, що втратила право користування
житлом, мотивуючи свої вимоги тим, що
вона є власником ? будинку АДРЕСА_1.
22.02.2003 року її син та ОСОБА_9
зареєстрували шлюб, і відповідачка
зареєструвалася у будинку АДРЕСА_1.
19.01.2010 року шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_9
розірвано. Рішенням Центрального
районного суду м. Сімферополя від 22.03.2011
року задоволено позовні вимоги ОСОБА_9
до ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_10, треті особи -
Служба у справах дітей
Сімферопольської міської ради, ОСОБА_12,
про усунення перешкод у користуванні
житловим будинком та вселення,
стягнення матеріальної шкоди. Рішенням
Апеляційного суду АР Крим від 19.01.2012
року вищевказане рішення скасовано в
частині стягнення матеріальної шкоди в
сумі 25600 грн. і в цій частині у позові
відмовлено. В решті рішення залишено
без змін. Відповідачка до теперішнього
часу не вселилася в спірний будинок, а
тому строк для примусового виконання
рішення суду про вселення ОСОБА_9 сплив
19 січня 2013 року. Фактично відповідачка
проживає тривалий час за іншою адресою
у районі Петровської балки у м.
Сімферополі. Особисті речі
відповідачки в будинку відсутні, однак
до цього часу вона зареєстрована в
будинку, у зв'язку з чим позивач просила
визнати ОСОБА_9, такою, що втратила
право користування будинком АДРЕСА_1

Рішенням Центрального районного суду
м. Сімферополя АР Крим від 27 листопада
2014 року позов ОСОБА_8 задоволено.
Визнано ОСОБА_9 такою, що втратила право
користування будинком АДРЕСА_1.
Додатковим рішенням від 09 січня 2014 року
стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8
судовий збір в розмірі 114,70 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду,
ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій
просить його скасувати. Доводи
апеляційної скарги зводяться до того,
що судом першої інстанції зроблено
невірні висновки щодо обставин справи,
оскільки нею виконано рішення
Апеляційного суду АРК про вселення в
будинок весною 2012 року, проте після
літніх канікул, повернувшись з дачі,
вона разом з дитиною не змогла попасти
в будинок. ОСОБА_8 перешкоджає їй у
проживанні в будинку. Окрім того, судом
першої інстанції не враховані
інтереси неповнолітньої дитини. Судом
також порушено норми процесуального
права, оскільки приєднана до
матеріалів справи довіреність видана з
порушенням порядку видачі
довіреностей, а тому не може бути
використана довіреною особою для
участі у справі і подачі позову від
імені ОСОБА_8

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які з'явилися у судове засідання,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги в межах вимог ст. 303
ЦПК України, колегія суддів знаходить,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заявлені вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
після набрання чинності судовим
рішенням, яким ОСОБА_9 та неповнолітню
дитину ОСОБА_13 було вселено в жилий
будинок АДРЕСА_1, а ОСОБА_8 та ОСОБА_11
зобов'язано не чинити перешкоди у
користуванні цим будинком,
відповідачка в будинок не вселилася,
виконавчий лист не отримувала, а на
теперішній час строк для примусового
виконання судового рішення сплив.
Оскільки ОСОБА_9 більше року не
проживає без поважних причин в
спірному будинку, то відповідно до
вимог закону вона втратила право на
користування цим житлом.

З такими висновками місцевого суду
погоджується колегія суддів, оскільки
вони відповідають фактичним
обставинам, встановленим під час
розгляду справи, а також вимогам
чинного законодавства.

Так, відповідно до вимог ст.ст. 10,60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі.

З матеріалів справи вбачається, що
власниками будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_10,
якій на праві власності належить ? його
частка, та ОСОБА_8, що є власницею ?
часток. У зв'язку з перебуванням у шлюбі
із сином позивачки відповідачку ОСОБА_9
було зареєстровано в будинку у
встановленому законом порядку в якості
члена сім'ї власника жилого будинку.
Рішенням Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 19 січня 2012 року
ОСОБА_11 та ОСОБА_8 зобов'язано не чинити
перешкоди ОСОБА_9 та неповнолітній
ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1, у користуванні
будинком АДРЕСА_1, їх вселено у
вищезазначений будинок (а.с.13-15).
Зазначене рішення суду апеляційної
інстанції набрало законної сили.

Але з моменту набрання цим рішенням
чинності відповідачка свого права на
жиле приміщення у зазначеному будинку
не реалізувала, в будинок не вселилася.
При цьому будь-яких поважних причин
своєї відсутності вона не навела.
Колегія суддів не може взяти до уваги
довід апеляційної скарги, що у весні 2012
року ОСОБА_9 разом з дочкою вселилася у
будинок, перевезла свої речі (переважно
посуд), оскільки це не підтверджено
жодним доказом.

Статтею 405 ЦК України встановлено, що
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником. Член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.
Частиною 4 статті 156 ЖК України
передбачено, що припинення сімейних
відносин з власником будинку (квартири)
не позбавляє колишніх членів сім'ї
власника будинку (квартири) права
користування займаним приміщенням. У
разі відсутності угоди між ними про
безоплатне користування жилим
приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

Не заслуговує на увагу й посилання
апелянта, що направлені на її адресу
договори найму жилого приміщення на 5
кв.м вартістю 2000 грн. завідомо
неправомірні, оскільки відповідно до
вимог закону житлове приміщення, що
надається колишнім членам сім'ї
власника будинку визначається саме
власником. При цьому відповідно до
ст.ст. 159, 162 ЖК України предметом
договору найму в будинку (квартирі), що
належить громадянинові на праві
приватної власності, може бути як
ізольоване, так і неізольоване жиле
приміщення (кімната, зв'язана з іншою
кімнатою спільним входом), а також
частина кімнати. Плата за користування
жилим приміщенням в будинку (квартирі),
що належить громадянинові на праві
приватної власності, встановлюється
угодою сторін.

Не заслуговує на увагу також довід
апеляційної скарги, що оскаржуваним
судовим рішенням не враховано інтереси
неповнолітньої дитини. Так, житлові
права малолітньої дитини ОСОБА_13,
ІНФОРМАЦІЯ_1, взагалі не були предметом
розгляду даної справи. Крім того,
частиною 3 ст. 29 ЦК України та частиною 1
ст. 65 ЖК України встановлено, що місцем
проживання фізичної особи у віці від 10
до 14 років є місце проживання її
батьків (усиновлювачів) або одного з
них, з ким вона проживає…, якщо інше
місце проживання не встановлено за
згодою між дитиною та батьками
(усиновлювачами). На вселення до
батьків їх неповнолітніх дітей
письмової згоди власника житла та всіх
членів сім'ї, які проживають разом з
ним, не потрібно. Таким чином, оскільки
в спірному будинку проживає батько
дитини ОСОБА_11, його неповнолітня дочка
у будь-який час має право вселитися в
будинок без будь-чиєї згоди на це.

За таких обставин оскаржуване рішення
суду першої інстанції ухвалено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, воно є законним
та обґрунтованим і підстав для його
скасування немає.

На підставі викладеного і
керуючись статтями 303, 307, 308, 313, 314
Цивільного процесуального кодексу
України, колегія суддів судової палати
по цивільних справах,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 відхилити.
Рішення Центрального районного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 27 листопада 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів.

Судді:

Любобратцева Н.І. Філатова Є.В.
Харченко І.О.