Справа № 459/5536/13
Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/783/1787/14
Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Тропак О.В.,

суддів: Приколоти
Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря:
Іванової О.О.,

з участю: представника відповідача
Вандзьо О.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
відповідача Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
Львівської області на рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 09 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_4 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
Львівської області про стягнення
моральної шкоди, завданої професійним
захворюванням при виконанні трудових
обов"язків, -

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом до відповідача про стягнення
на його користь моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків
внаслідок професійного захворювання.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
впродовж 1985 - 2005 рр. він працював у
підприємствах ДП «Львіввугілля», і, у
зв'язку з неналежним забезпеченням
роботодавцем безпечних умов праці,
захворів на хронічне професійне
захворювання: антракосилікоз І ст.,
хронічний бронхіт, емфізема легень ІІ
ст. Актом розслідування професійного
захворювання від 18.05.2005 року
встановлено, що професійне
захворювання виникло в результаті
тривалого контакту з
вугільно-породним пилом. Актом огляду
Львівської обласної МСЕК від 05.10.2005
р.йому вперше встановлено ІІІ групу
інвалідності та 45 % втрати професійної
працездатності, внаслідок
професійного захворювання, актом
огляду МСЕК від 14.10.2010 року йому
безтерміново встановлено 60% втрати
професійної працездатності та ІІІ-тю
групу інвалідності. Заявляє, що
внаслідок отримання професійного
захворювання йому завдано моральну
шкоду у вигляді фізичних та душевних
страждань, розмір якої він оцінює у 60000
грн.

Рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області від 09 грудня 2013
року позов задоволено частково.
Стягнуто з відповідача на користь
позивача 9000 грн. відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я внаслідок
професійного захворювання, в
задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді,
який посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення скасувати і
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову. В обґрунтування
апеляційної скарги зазначає про те, що
судом при постановленні рішення не
надано належної оцінки поясненням
відповідача щодо застосування ст. 34
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання», оскільки позивачем не
дотримано вимоги п. 3 цієї статті про
те, що моральна шкода відшкодовується
фондом за заявою потерпілого та за
поданням відповідного висновку
медичних органів. На думку апелянта,
судом не надано належної правової
оцінки його поясненням стосовно того,
що позивач не надавав висновку
медичних органів про факт заподіяння
моральних страждань та про їх тяжкість,
як це передбачено ст. 34 зазначеного
закону. Крім цього, суд не дотримався
вимог ст.214 ЦПК України, не зазначив у
рішенні з якого розрахунку він виходив
оцінюючи моральні страждання, та не
врахував посилання відповідача на те,
що відповідно до Прикінцевих положень
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання», відшкодування Фондом
моральної шкоди припиняється 01.01.2008 р.
незалежно від часу настання страхового
випадку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, перевіривши
матеріали справи, межі і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу належить
відхилити, оскаржуване рішення-
залишити без змін, з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що
протягом 1985-2005 років позивач працював
на підприємствах, що входять до складу
ДП »Львіввугілля». 05.10.2005 року
Львівською обласною МСЕК йому вперше
встановлено ІІІ групу інвалідності та
45% втрати професійної працездатності
по профзахворюванню-силікоз, а 14.10.2010
йому безтерміново встановлено ІІІ
групу інвалідності та 60 % втрати
професійної працездатності, з яких 45%
по профзахворюванню- силікоз та 15% -хр.
попереково-крижова радикулопатія.

Посилаючись на те, що на час спірних
правовідносин діяли, як п.п. »є» ч.1 ст.21,
ч.3 ст.34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання» від 23.09.1999 року № 1105-ХІУ,
так і ст.9 Закону України «Про охорону
праці» від 21.11.2002 року № 229-ІУ, згідно з
якими відшкодування шкоди , в тому
числі моральної щкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
здоров»я, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, а також,
враховуючи ступінь втрати професійної
працездатності, встановленої при
стійкій втраті працездатності вперше,
характер заподіяної позивачу шкоди,
глибину фізичних та душевних
страждань позивача, а також вимоги
розумності та справедливості, суд
першої інстанції пришов до висновку
про визначення грошової компенсації
морального відшкодування у розмірі 9000
гривень.

Колегія суддів погоджується з
правильністю висновків суду першої
інстанції про наявність підстав для
часткового задоволення позову.

Водночас, колегія суддів не приймає до
уваги доводів апеляційної скарги з
приводу того, що позивач взагалі не
звертався до відповідача з заявою з
викладом характеру заподіяної
моральної шкоди та не подавав висновку
медичних органів, як це було
передбачено ст.34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання», оскільки у
відповідності до роз»яснень, наведених
у пункті 8 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про
застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя», з урахуванням
конституційного положення про те,
що правосуддя в Україні здійснюється
виключно судами, юрисдикція яких
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі (ст. 124 Конституції),
судам підвідомчі всі спори про захист
прав і свобод громадян. Суд не вправі
відмовити особі в прийнятті позовної
заяви чи скарги лише з тієї підстави,
що її вимоги можуть бути розглянуті
в передбаченому законом досудовому
порядку.

Отже, та обставина, що позивач після
встановлення стійкої втрати
професійної працездатності не
звертався попередньо з заявами про
відшкодування моральної шкоди до
Виконавчої дирекції Фонду, не могла
слугувати підставою для відмови у
прийнятті та розгляді позову судом і
не може слугувати підставою для
скасування оскаржуваного рішення.

Пунктом 4.1 мотивувальної частини
Рішення Конституційного Суду України
№ 1-рп/ 2004 від 27.01.2004 р. передбачено, що
ушкодження здоров»я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов»язків, незалежно від ступеня
втрати працездатності спричиняють
йому моральні та фізичні страждання,
тобто при доведеності факту
ушкодження здоров»я, заподіяного
працівнику під час виконання трудових
обов»язків, заподіяння моральної шкоди
презюмується. З врахуванням
вищенаведеного, колегія суддів не
приймає до уваги і доводів апеляційної
скарги щодо не надання позивачем
медичного висновку, як підстави для
відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводів апеляційної скарги щодо
ненадання судом першої інстанції
жодної правової оцінки Прикінцевим
положенням Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання», оскільки стійку втрату
позивачем професійної працездатності
вперше було встановлено 05.10.2005 року, а
на той час відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров»я,
здійснювалося Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань і судом першої інстанції
було враховано, що Рішенням
Конституційного Суду України № 10-рп/2008
від 22.05.2008 року, положення п.3.ч.3
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання» про припинення
відшкодування Фондом моральної шкоди з
01.01.2008 р -визнано неконституційними.

При визначені розміру грошового
відшкодування моральної шкоди, судом
першої інстанції були враховані
характер правопорушення, глибина
фізичних та душевних страждань,
ступінь втрати позивачем професійної
працездатності , а також вимоги
розумності і справедливості.

Таким чином, оскаржуване рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
тому апеляційну скаргу належить
відхилити, а оскаржуване рішення-
залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, ч.ч.1, 2 ст. 315,
ст.ст.317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
Львівської області відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 09 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий
Тропак О.В.

Судді
Приколота Т.І.

Федоришин А.В.