Справа № 736/150/13-ц Провадження №
22-ц/795/795/2014 Головуючий у I інстанції
-Корх О.І. Доповідач - Харечко Л.
К.Категорія -цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2014 року м.ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіХаречко
Л.К.,суддів:Литвиненко І.В., Зінченко
С.П.,при секретарі:Шкарупі Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду апеляційну
скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Корюківського
районного суду Чернігівської області
від 29 січня 2013 року у справі за поданням
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Корюківського районного управління
юстиції Супруненка О.В. про
встановлення тимчасового обмеження
боржнику ОСОБА_5 у праві виїзду за межі
України до виконання ним своїх
зобов'язань,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Корюківського районного суду
Чернігівської області від 29 січня 2013
року подання задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за
межі України боржнику ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканцю АДРЕСА_1 - до
виконання ним своїх зобов'язань.

Виконання ухвали покладено на Державну
прикордонну службу України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою
ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою
до суду, в якій просить зазначену
ухвалу скасувати та постановити нову,
якою в задоволенні подання відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу
ОСОБА_5 зазначив, що оскаржувана ухвала
суперечить п.18 ч.3 ст.11 Закону України
„Про виконавче провадження", п.5 ч.1 ст.6
Закону України „Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України", зокрема не містить
мотивування ухилення боржника від
примусового виконання своїх
зобов'язань.

Апелянт наполягає, що суд першої
інстанції помилково вважає, що сама по
собі наявність невиконаного
зобов'язання може свідчити про
навмисне його невиконання чи ухилення
від виконання, а тому може бути
підставою для застосування
тимчасового обмеження у праві виїзду
за межі України. Не було надано жодного
доказу, а судом не здобуто доказів про
наявність у боржника паспорту
громадянина України для виїзду за
кордон та не доведено ту обставину, що
боржник має реальну необхідність чи
бажання виїхати за межі України і таким
чином ухилитися від виконання
зобов'язання.

Крім того, апелянт зазначає, що
державним виконавцем не було надано
жодних доказів про вчинення будь-яких
дій направлених на виконання боржником
своїх зобов'язань.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, виходячи
з наступного.

Задовольняючи подання про обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_5,
суд першої інстанції виходив з того, що
боржник ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на нього
судовими рішеннями до виконання
зобов'язань.

Проте, до такого висновку суд першої
інстанції дійшов без достатнього
з'ясування всіх обставин справи та
вимог закону, а тому колегія суддів
апеляційного суду з таким висновком
погодитися не може, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Закон України від 21.01.1994 року «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» регулює
порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, визначає
випадки тимчасового обмеження права
громадян на виїзд з України і
встановлює порядок розв'язання спорів
у цій сфері.

Так, п.2 ст. 6 Закону України «Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України» передбачено, як
підставу для тимчасового обмеження у
праві виїзду за кордон, наявність
невиконаних зобов'язань, але лише до
моменту виконання зобов'язань, або
розв'язання спору за погодженням
сторін у передбачених законом випадках
або забезпечення зобов'язань заставою,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України.

Згідно з ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання
про тимчасове обмеження боржника -
фізичної особи у праві виїзду за межі
України при виконанні судових рішень
та рішень інших органів (посадових
осіб) вирішується судом за місцем
знаходження органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Застосування тимчасового обмеження
права особи на виїзд за межі України (за
кордон) слід вважати доцільним у
випадках, коли особа ухиляється від
виконання зобов'язання, покладеного на
неї рішенням суду.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконанні у відділі державної
виконавчої служби Корюківського
районного управління юстиції
знаходиться зведене виконавче
провадження № 54 від 19.12.2012 року з
виконання виконавчих документів про
стягнення з ОСОБА_5 на користь
стягувачів 67225 (шістдесят сім тисяч
двісті двадцять п'ять) гривень 08
копійок боргу.

Постановами державного виконавця від
26.01.2012 року, від 13.04.2010 року, від 28.01.2011
року, від 02.03.2011 року, від 09.02.2012 року
відкрито виконавчі провадження щодо
стягнення з ОСОБА_5 на користь
стягувачів боргу.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Вирішуючи питання про тимчасове
обмеження ОСОБА_5 у праві виїзду за
кордон, суд неповно з'ясував обставини
справи, не перевірив і не переконався у
наявності об'єктивних доказів ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
матеріали подання державного
виконавця таких відомостей не містять,
а обов'язком державного виконавця ДВС
було їх надання.

Статтею 11 Закону України „Про
виконавче провадження" передбачено, що
з поданням про встановлення
тимчасового обмеження у праві виїзду
за кордон державний виконавець ДВС
вправі звертатись лише у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань.
Аналогічні вимоги передбачені і
нормами ст. 6 Закону України „Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України".

Тобто, тільки у разі ухилення боржника
від виконання зобов'язань, покладених
на нього рішенням суду, може бути
застосовано до нього тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України, а не з підстав лише наявності у
особи невиконаних зобов'язань,
покладених на неї судовим рішенням, так
як така підстава законом не
передбачена.

Оскільки доказів про ухилення боржника
від виконання своїх зобов'язань
державний виконавець ДВС не надав, а
судом першої інстанції їх здобуто не
було, тому законних підстав для
тимчасового обмеження ОСОБА_5 у праві
виїзду за межі України не вбачається.

На підставі викладеного, апеляційний
суд приходить до висновку, що доводи
апеляційної скарги є обґрунтованими, а
тому апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає
задоволенню, а ухвала суду першої
інстанції скасуванню з постановленням
нової ухвали про відмову в задоволенні
подання державного виконавця про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України боржника.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Корюківського районного суду
Чернігівської області від 29 січня 2013
року скасувати.

В задоволенні подання державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Корюківського
районного управління юстиції
Супруненка О.В. про встановлення
тимчасового обмеження боржнику ОСОБА_5
у праві виїзду за межі України до
виконання ним своїх зобов'язань
відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності.

Головуючий:Судді: