22-ц/772/583/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Іщук Т. П.Категорія:
48Доповідач: Якименко М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2014 р. м. Вінниця Колегія
суддів судової палати з цивільних
справ Апеляційного суду Вінницької
області у складі:

Головуючого : Якименко М.М.,

Суддів : Вавшка В.С., Іващука В.А.

при секретарі : Пантелеймоновій А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Апеляційного суду
Вінницької області в м. Вінниці
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені)
за прострочення сплати аліментів за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 10 січня 2014 року,-

В С Т А Н О В И
Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулась
до міського суду з даним позовом.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 10 січня 2014 року
позов задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, зареєстрованого за
адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_2
неустойку (пеню) за прострочення сплати
аліментів в розмірі 20150,00 грн., а також
судовий збір в розмірі 229,40 гривень. В
решті позовних вимог було відмовлено.

З даним рішенням не погодився ОСОБА_3
, подав апеляційну скаргу, у якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи, неповним з'ясуванням
обставин справи, недоведеністю
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими, просив
скасувати рішення та ухвалити нове,
яким повністю відмовити в задоволенні
позову ОСОБА_2

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, заслухавши пояснення
учасників судового розгляду, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст.4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України
суд вирішує цивільно-правовий спір на
засадах змагальності, кожна сторона
зобов'язана доказами довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено,
що рішенням Староміського районного
суду м. Вінниця від 27.04.2012 р. з
відповідача стягнуто аліменти на
користь ОСОБА_2 на утримання двох
неповнолітніх дітей - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 у
розмірі 500 гривень щомісячно на кожну
дитину до досягнення ними повноліття,
починаючи з 03.04.2012 року. (а.с.2).

29.05.2012 р. по вказаній справі
Староміським судом м. Вінниці був
виданий виконавчий лист (а.с. 64).

10.07.2012 р. по даному листі виконавче
провадження було закінчене на підставі
п.10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про
виконавче провадження» (а.с. 63).

Аліменти за період липень-жовтень 2012
року стягувались за місцем роботи
відповідача - ТОВ «Епіцентр-К» (а.с. 66).

08.10.2012 р. ОСОБА_3 був звільнений з
роботи за угодою сторін. Залишок коштів
на момент його звільнення становив 4054,18
гривень.

25.10.2012 р. Староміським відділом
державної виконавчої служби ВМУЮ було
відкрите виконавче провадження з
виконання виконавчого листа № 221/2142/12,
виданого 29.05.2012 року на підставі
рішення Староміського районного суду
м. Вінниці від 27.04.2012 року(а.с. 68).

Судом також встановлено, що після
відкриття виконавчого провадження
відповідач не сплачував аліменти на
утримання малолітніх дітей, в
результаті чого утворилась
заборгованість по сплаті аліментів,
яка станом на 01.10.2013 року склала 16054,18
гривнь, що підтверджується
довідкою-розрахунком, виданою
державним виконавцем Староміського
відділу ДВС - Жовмір Ю.П. (а.с.3).

Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу
України (далі - СК України) батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 184 СК України за
рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) можуть визначатись в
твердій грошовій сумі.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) в розмірі 1% від суми
несплачених аліментів за кожен день
прострочки.

Аліменти призначаються та
виплачуються (стягуються) щомісяця,
тому за змістом наведеної норми права
пеня нараховується не на всю суму
заборгованості, а її нарахування
обмежується лише сумою несплачених
аліментів за той місяць, в якому не
проводилось стягнення аліментів. Сума
заборгованості зі сплати аліментів за
попередні місяці не додається до суми
за наступні місяці, а кількість днів
прострочення обчислюється виходячи з
того, скільки днів прострочено до
сплати певної суми заборгованості. При
цьому пеня нараховується не з моменту
визначеного рішенням суду початку
проведення стягнень аліментів, а з часу
невиконання боржником рішення суду.
Пеня нараховується на всю суму
помісячної заборгованості за кожен
день прострочення її сплати і її
нарахування не обмежується лише тим
місяцем, протягом якого не було
сплачено повний розмір аліментів.

Така позиція сімейного
законодавства узгоджується із
положеннями ст. 61 Конституції України,
згідно якої ніхто не може бути двічі
притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

Відповідно до п.22 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
року № 3 «Про застосування судом
окремих норм Сімейного Кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»,
передбачена ст. 196 СК України,
відповідальність платника аліментів
за прострочення їх сплати у виді
неустойки (пені) ,настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилась з незалежних від нього
причин, зокрема у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банкам.

Суд першої інстанції встановив, і з
таким висновком погоджується колегія
суддів, що заборгованість по аліментам
в період з липня по жовтень 2012 року
виникла не з вини боржника, оскільки
виконання рішення здійснювалось
різними відділами виконавчої служби ,
відбувалась передача виконавчого
листа, а також проводилось стягнення
аліментів з заробітної плати
відповідача здійснювались з
врахуванням її розміру та відповідного
розміру відрахувань.

Ст. 73 Закону України «Про виконавче
провадження» та Постанова КМУ від
26.02.1993 року №146 «Про перелік видів
доходів, які враховуються при
визначенні розміру аліментів на одно з
подружжя , дітей,батьків, інших осіб»
передбачають можливість проведення
стягнення з допомоги по безробіттю.

За вказаних обставин висновок суду
про відсутність обставин, які б
вказували на поважність причин
несплати аліментів, в зв' язку з
перебуванням відповідача в статусі
безробітного та перебування на
відповідному обліку з 01.11.2012 року, є
правильним.

Міський суд встановив, що в період з
листопада 2012 року відповідач мав змогу
виконувати свої аліментні
зобов'язання, однак ухилявся від цього.
Розмір неустойки (пені) за період з 01
грудня 2012 року по 01 листопада 2013 року за
прострочення сплати відповідачем
аліментів за період з 01 листопада 2012
року по 30 вересня 2013 року в сумі
становить 20150 гривень.

З таким розрахунком погоджується
колегія суддів.

Посилання скаржника в апеляційній
скарзі на скрутне матеріальне
становище, яке стало причиною затримки
виплати аліментів, зокрема наявність
кредитних договорів, перебування на
його утриманні матері - інваліда 2-ї
групи, закриття відносно нього
кримінальної справи за несплату
аліментів, не може бути причиною для
невиконання аліментних зобов'язань, а
тому до уваги не приймається.

Надана відповідачем в ході
апеляційного розгляду довідка з Центру
зайнятості не спростовує висновків
суду першої інстанції.

При вивченні матеріалів справи,
колегія суддів встановила, що
відповідачем не надано жодного доказу
на підтвердження відсутності вини при
простроченні сплати аліментів і
виникнення заборгованості з
незалежних від нього причин, а тому
вважає, що задовольняючи частково
позов ОСОБА_2, суд першої інстанції
встановив дійсні правовідносини, що
склалися між сторонами, дав їм належну
оцінку та дійшов підставного висновку
щодо заявлених в суді вимог, правильно
застосувавши при цьому норми
матеріального права та не порушивши
норми процесуального права.

Ухвалюючи дане рішення, суд виходив з
доводів і заперечень сторін,
враховуючи принцип змагальності та
диспозитивності цивільного
судочинства, повно з'ясувавши
обставини справи. Доводи апеляційної
скарги висновків суду не спростовують
та не дають достатніх підстав для
скасування рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. ст. 4, 303, 307, 308, 315, 317, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 10 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: