Справа № 139/1238/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року
Мурованокуриловецький районний суд
Вінницької області в складі:
головуючої - судді Тучинської
Н.В.

при секретарі Хонькович Л.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт Муровані Курилівці
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

в с т а н о в
и в:

Сторони перебувають у договірних
правовідносинах на підставі договору
№ б/н від 22 листопада 2007 року.
Відповідно до умов цього договору
позивач надав відповідачу кредит у
розмірі 3500 гривень у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 30.00%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. Відповідач своє зобов'язання
належним чином не виконав. У зв'язку з
чим Банк 27 листопада 2013 року звернувся
до суду з вимогою про стягнення із
ОСОБА_1 заборгованості за кредитом
станом на 03 листопада 2013 року на
загальну суму 15120 гривень 82 копійки, в
тому числі: 3343 грн. 09 коп. -
заборгованість за кредитом, 10581 грн. 50
коп. - заборгованість по процентах за
користування кредитом, 500 грн. -
фіксована частина штрафу, 696 грн. 23 коп. -
штраф (процентна складова).

27 січня 2014 року зареєстровано заяву
представника позивача про зменшення
позовних вимог (а.с. 40). Зокрема,
ставиться вимога про стягнення
заборгованості за кредитним договором
за період з 03 листопада 2010 року по 03
листопада 2013 року (три роки до моменту
звернення до суду).

В судове засідання представник
позивача не з'явився, на підставі ч. 2 ст.
158 ЦПК України просив справу розглянути
за його відсутності, позов підтримав в
об'ємі, що відповідає зменшеним
позовним вимогам (а.с. 39).

Відповідач, будучи належним чином
повідомленим про день, час і місце
розгляду справи (а.с. 36), у судове
засідання не з'явився вдруге. У
зареєстрованій 27 січня 2014 року заяві
(а.с. 38), ОСОБА_1 просив справу розглянути
за його відсутності, а також просив
застосувати до правовідносин позовну
давність.

Розглянувши справу в судовому
засіданні, суд вважає, що зменшені
позовні вимоги підлягають до
задоволення, виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором
є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

В судовому засіданні встановлено, що
сторони перебувають у договірних
правовідносинах на підставі договору
№ б/н від 22 листопада 2007 року (а.с. 7-11).
Предметом договору є кредит в сумі 3500
гривень, які відповідач отримав шляхом
перерахування кредитних коштів на
платіжну картку. Невід'ємною частиною
Договору є Умови і правила надання
банківських послуг (а.с. 8-11).

Договір було укладено між ОСОБА_1 як
позичальником та Закритим акціонерним
товариством комерційний банк
«ПриватБанк». За рішенням загальних
зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року
тип Банку змінено на Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк», яке, відповідно до
Статуту (а.с. 16) є правонаступником всіх
прав та зобов'язань ЗАТ КБ
«ПриватБанк».

Відповідно до п. 6.5 Умов надання
банківських послуг, ОСОБА_1 як
позичальник зобов'язувався погашати
заборгованість за кредитом, відсоткам
за його використання, за перевитрати
платіжного ліміту, а також оплачувати
комісії на умовах, передбачених
договором.

Статтями 526, 527, 530 ЦК України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином, в
установлений строк і відповідно до
умов договору та вимог закону.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.
Боржник вважається таким, що
прострочив виконання, якщо він не
виконав його у строк, передбачений
умовами договору або встановлений
законом.

Розрахунками заборгованості за
кредитним договором (а.с. 6, 41) доведено,
що відповідач - позичальник ОСОБА_1 - не
виконував свої зобов'язання по
кредитному договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 та ч. 1 ст. 1050, ст.
1052 ЦК України та п. 6.6. Умов надання
банківських послуг, Банк - позивач у
справі має право в разі порушення
позичальником умов Кредитного
договору, зокрема, створенні
простроченої заборгованості, чи
створенні реальної загрози
невиконання позичальником своїх
зобов`язань за Договором, вимагати
дострокового стягнення суми кредиту та
/або сплати інших грошових зобов'язань
за цим договором.

Отже, вимога позивача про стягнення із
ОСОБА_1 заборгованості за кредитом в
сумі 3343 гривні 09 копійок підлягає до
повного задоволення.

Статтею 536 та частиною 1 статті 1054,
статтею 1056-1 ЦК України, а також умовами
Договору передбачено, що за
користування чужими грошовими коштами
позичальник має сплачувати відсотки.

Розрахунком заборгованості (а.с. 6)
доведено, що ОСОБА_1 з моменту отримання
кредиту і до моменту звернення Банку в
суд із цим позовом допустив
заборгованість по процентах за
користування кредитом в сумі 10581 гривню
50 копійок.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК
України строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору.
Закінчення строку договору не звільняє
сторони від відповідальності за його
порушення, яке мало місце під час дії
договору.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до п. 9.12 Умов і правил
надання банківських послуг, які є
невід'ємною частиною договору, договір
діє протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна із сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він автоматично
пролонгується на такий же термін.

Пунктом 6.4 Умов передбачено, що у
випадку незгоди зі змінами правил
та/або тарифів банку, позичальник
зобов'язаний надати банку письмову
заяву про розірвання цього договору і
здійснити погашення заборгованості
перед банком (у випадку, якщо вона є), в
тому числі заборгованість, яка виникла
протягом 30 днів з моменту повернення
карт, виданих держателю і його
довіреним особам. При незгоді зі
списанням коштів по картрахунку
письмово проінформувати банк про це
протягом 35 днів з моменту списання.

Таке свідчить про те, що сторони,
укладаючи зазначений договір, досягли
згоди, що по закінченню строку його дії
відповідна картка продовжується
банком на новий строк, якщо раніше (до
початку місяця закінчення строку дії)
не поступило письмової заяви держателя
про закриття картрахунку, а відтак
продовжується строк дії кредитного
договору, тобто, момент досягнення
домовленості вважається таким, що
настав.

Таким чином, на підставі умов
кредитного договору, строк дії картки
та строк дії кредитного договору
поновлюється кожного разу зі спливом
терміну дії карти.

Із матеріалів справи вбачається,
що з моменту укладання кредитного
договору, 22 листопада 2007 року, ніхто зі
сторін до цього часу не заявив про
намір його припинити. У свою чергу,
відповідач не надав банку письмової
заяви про закриття картрахунку.

За таких обставин строк дії
картки, у тому числі і строк дії
кредитного договору, пролонгувався з
кожним роком і діяв до 22 листопада 2013
року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність ? це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України). Для окремих видів
вимог законом встановлена спеціальна
позовна давність, зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

В той же час, ч. 1 ст. 259 ЦК України
дозволяє за домовленістю сторін
(письмовою) збільшити позовну давність,
встановлену законом.

Кредитним договором між сторонами не
застосовано договірної позовної
давності, а тому до правовідносин між
ними слід застосовувати загальну
позовну давність терміном у три роки.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252?255 ЦК України. При цьому початок
перебігу позовної давності
пов'язується не стільки зі строком дії
(припинення дії) договору, як з певними
моментами (фактами), які свідчать про
порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).
За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Установлено, що згідно з умовами
кредитного договору (п. 2.1. Умов і правил
надання банківських послуг)
позичальник зобов'язаний здійснювати
повернення кредиту частинами
(щомісячними платежами) в розмірі та в
строки, визначені в Договорі, та
щомісячно сплачувати проценти за
користування кредитом, а також
встановлено відповідальність за
порушення графіка повернення кредиту
та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору встановлені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами
договору погашення кредиту, відсотків
і комісії повинно здійснюватись
позичальником частинами щомісяця (без
вказівки на число), початок позовної
давності для стягнення цих платежів
необхідно обчислювати з моменту
закінчення наступного місяця після
невиконання позичальником кожного із
цих зобов'язань.

Таким чином, початок строку позовної
давності для стягнення кредиту,
відсотків і комісії за кредитним
договором б/н від 22 листопада 2007 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1, з
врахуванням загальної позовну
давність, - 27 листопада 2010 року (день
подачі позову до суду 27.11.2013 - 3 роки
позовної давності = 27.11.2010).

У своїй заяві (а.с. 38) відповідач просить
застосувати позовну давність.

Представник позивача з метою
дотримання правил позовної давності
зменшив позовні вимоги (а.с. 40, 41).
Зокрема, представник позивача подав
суду розрахунок заборгованості за
останні три роки, що складається із: 3343
грн. 09 коп. - заборгованість по тілу
кредиту, 2897 грн. 13 коп. - заборгованість
по відсотках.

Отже, вимога позивача про стягнення
заборгованостей за кредитом та по
відсотках за користування кредитом за
три роки, що передували зверненню до
суду, підлягає до задоволення.

Відповідно до п. 8.6 Умов надання
банківських послуг, при порушенні
позичальником строків платежів по
будь-якому з грошових зобов'язань
передбачених кредитним договором
більш ніж на 120 днів, позичальник
зобов'язаний сплатити банку штраф у
розмірі 500 гривень + 5% від суми позову.

У зменшених позовних вимогах
представник позивача просить стягнути
штраф у сумі 812 грн.01 коп., а тому така
сума штрафних санкцій також підлягає
до повного задоволення.

Таким чином, зменшені грошові
вимоги позивача (а.с. 40), підтримані в
судовому засіданні, є законними,
обґрунтованими вимогами цивільного
законодавства та умовами Договору.
Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про повне
задоволення заявленої вимоги.

Стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. При
зверненні до суду з цим позовом
позивачем було сплачено 229 гривень 40
копійок судового збору (а.с. 1), а тому
саме така сума підлягає стягненню з
відповідача.

Керуючись договором б/н від 22 листопада
2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_1, ст. 525, 526, 530, 549-552, 611, 612, 626, 1054, 1056-1
ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити. Стягнути із ОСОБА_1
(паспорт серії НОМЕР_2, виданий
Борівським РВ УМВС України і
Тернопільській області, ід. № НОМЕР_1)
на користь Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ,
вул.. Набережна Перемоги, 50, , МФО № 305299, рах. № 3111 (для
погашення заборгованості), рах. №
0001 (для відшкодування судових
витрат) суму заборгованості по кредиту
станом на 03 листопада 2013 року в сумі 7052
(сім тисяч п'ятдесят дві) гривні 23
копійки (3343 грн. 09 коп. - заборгованість
по тілу кредиту, 2897 грн. 13 коп. -
заборгованість по відсотках, 812 грн. 01
коп. - штраф), а також судові витрати в
сумі 229 (двісті двадцять дев'ять)
гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржено сторонами
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Вінницької області через
Мурованокуриловецький районний суд
шляхом подання в 10-денний строк з дня
проголошення рішення скарги.

Суддя: ____________