Справа № 555/1631/13-ц
Номер провадження 2/555/12/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2014 року

Березнівський районний суд
Рівненської області в складі :

головуючого судді -
Старовецької Ю.В.

при секретарі - Середі Л.А.

за участю позивача - ОСОБА_6

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача
Березнівської міської ради - Юсенка
А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Березне цивільну справу
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3,
Березнівської міської ради
Рівненської області про визнання
протиправним та скасування рішення
органу місцевого самоврядування,
визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки,-

В С Т А
Н О В И В:

ОСОБА_6 звернувся із позовом до
ОСОБА_3, Березнівської міської ради
Рівненської області про визнання
протиправним та скасування рішення
органу місцевого самоврядування,
визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки.

Позивач в обґрунтування
заявлених вимог вказує, що 11.05.2004 року у
ОСОБА_7 придбав 1/2 частину магазину, що є
вбудовано-прибудованим приміщенням
будинку АДРЕСА_1, право власності на
який було ним зареєстровано 24.05.2004 року.
19.10.2005 року ним у Березнівського
Райагробуду було придбано підвальне
приміщення під даним цілим магазином.

Власником іншої частини даного
нерухомого майна є ОСОБА_3 13.02.2009 року
між ОСОБА_3 та Березнівською міською
радою було укладено договір
купівлі-продажу земельної ділянки
комунальної власності
несільськогосподарського призначення
розміром 259 м.кв, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 з цільовим
призначенням для обслуговування
магазину. Даний договір було укладено
на підставі рішення Березнівської
міської ради №393 від 27.01.2009 року.

Позивач вказує, що при прийнятті
оскаржуваного рішення було порушено
положення ст.120 Земельного кодексу
України, зокрема не було визначено
право кожного з співвласників
нерухомого майна на земельну ділянку
пропорційно їх часткам у вартості
будівлі та споруди. Крім того, згідно
положень ст.1 Закону України «Про
об»єднання співвласників
багатоквартирного будинку» земельна
ділянка в установлених межах з
розміщеними на ній жилим
багатоквартирним будинком із усіма
спорудами та інженерними мережами
утворюють єдиний цілісний майновий
комплекс нерухомого майна, в зв»язку з
чим міська рада при винесенні
оспорюваного рішення та укладенні
оспорюваного договору порушила
земельні права позивача та сорока
шести власників квартир у будинку як
співвласників цілісного об»єкту
нерухомого майна, оскільки вимогами п.в
ч.2 ст.89 Земельного кодексу України
закріплено, що земельні ділянки
співвласників житлового будинку мають
перебувати у спільній сумісній
власності усіх співвласників, а
положення ч.3 ст.42 Земельного кодексу
України передбачають, що порядок
використання земельних ділянок, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території,
визначається співвласниками.

Також, як вбачається з проекту
землеустрою щодо відведення спірної
земельної ділянки в оренду ОСОБА_3
земельна ділянка не була вилучена у
попереднього землекористувача - КП
«Березнекомунсервіс», що є порушенням
положень ч.5 ст.116 Земельного кодексу
України.

Оскільки в момент прийняття
рішення №393 від 27.01.2009 року, відповідач
Березнівська міська рада допустила
вищевказані порушення законодавства
просить визнати дане рішення
протиправним та скасувати його, а також
визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
13.02.2009 року, укладений між
відповідачами, як такий, що укладений з
порушенням встановленого законом
порядку купівлі-продажу земельних
ділянок.

Позивач ОСОБА_6 та його
представник ОСОБА_2 підтримали позовні
вимоги та дали пояснення згідно заяви.
Представник позивача ОСОБА_2 уточнив
позовні вимоги та просить скасувати
рішення міської ради №393 від 27.01.2009 року
в частині вирішення питань щодо
земельної ділянки по АДРЕСА_1. Також
зазначив, що спірна земельна ділянка,
де розташовано вбудово-прибудовае
приміщення магазину, власником якого є
ОСОБА_6 та ОСОБА_3, є прибудинковою
територією, єдиною цілісною земельною
ділянкою і згідно ст.42 Земельного
кодексу України порядок використання
земельних ділянок, на яких розташовані
багатоквартирні жилі будинки
визначається співвласниками, в зв'язку
з чим Березнівська міська рада
Рівненської області не мала права
продавати відповідачу ОСОБА_3 частину
даної прибудинкової території.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги
не визнала, зазначивши, що при переході
до неї права власності на земельну
ділянку, необхідну для обслуговування
належного їй магазину, вимоги
законодавства, права та інтереси
позивача порушені не були. Придбана нею
земельна ділянка була відведена їй із
земель запасу житлової та громадської
забудови з цільовим призначенням «для
обслуговування магазину». Згідно
генерального плану забудови існує
чітке розмежування ділянки її магазину
та магазину ОСОБА_6 Крім того,
відповідач покликається на
помилковість суджень позивача в
частині визначення належності
приміщення вбудовано-прибудованого
магазину до єдиного цілісного
майнового комплексу (житлового
комплексу), так як згідно ст.4 Житлового
кодексу України до житлового фонду не
входять нежилі приміщення в жилих
будинках, призначені для торгівельних,
побутових та інших потреб
непромислового характеру.

Крім того, відповідач зазначає, що
на момент звернення до суду позивача із
позовом минув строк позовної давності.

Представник відповідача адвокат
ОСОБА_8 заперечила проти задоволення
позовних вимог, пояснення дала
аналогічні поясненням відповідача.
Зазначає про безпідставність
тверджень ОСОБА_6 по те, що він є один із
співвласників житлового комплексу,
частиною якого є вбудовано-прибудоване
приміщення магазину по АДРЕСА_1, адже
позивач не є членом об'єднання
співвласників вказаного
багатоквартирного будинку. Крім того,
житловий будинок здавався в
експлуатацію окремо від приміщення
магазину у 1993 році. Відповідач ОСОБА_3
викупила земельну ділянку, на якій
розташована прибудова до житлового
будинку, а не житловий будинок. Також
представник відповідача просить
застосувати наслідки пропуску
позивачем строку позовної давності та
відмовити у задоволенні заявлених
вимог.

Представник відповідача
Березнівської міської ради
Рівненської області Фінчук А.В. позовні
вимоги не визнав, вказавши, що
Березнівська міська рада при прийняття
оскаржуваного рішення та укладенні
оскаржуваного договору діяла в межах
своїх повноважень та з урахуванням
відповідної технічної документації
щодо земельної ділянки.

Суд, заслухавши пояснення сторін
та їх представників, дослідивши докази,
приходить до висновку, що позовні
вимоги не підлягають до задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до договору
купівлі-продажу частини приміщення від
11.05.2004 року ОСОБА_6 придбав 1/2 частину
приміщення магазину в будинку АДРЕСА_1.
Право власності позивача на
вищевказаний об'єкт нерухомого майна
зареєстровано 21.05.2004 року (витяг про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно).

Позивач ОСОБА_6 є власником
підвального приміщення під магазином
за адресою АДРЕСА_1 (витяг про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно).

Відповідач ОСОБА_3 згідно
договору купівлі-продажу від 14.03.2000
року є власником 1/2 частини приміщення
магазину по АДРЕСА_1.

Згідно з п.4 рішення Березнівської
міської ради Рівненської області №393
від 27.01.2009 року «Про затвердження
результатів експертних грошових
оцінок земель
несільськогосподарського
призначення» вирішено продати
земельні ділянки за оціночною вартістю
на основі експертних грошових оцінок
(додаток 1) та укласти договори
купівлі-продажу земельних ділянок
несільськогосподарського призначення
згідно рішення міської ради №33 від
30.08.2002 року. Відповідно до Додатку 1 до
рішення міської ради визначено перелік
земельних ділянок
несільськогосподарського призначення,
що підлягають продажу, зокрема для
землекористувача ОСОБА_3 земельну
ділянку по АДРЕСА_1 площею 259 кв.м.

На виконання рішення
Березнівської міської ради №393 від
27.01.2009 року 13.02.2010 року між
Березнівською міською радою та ОСОБА_3
було укладено договір купівлі-продажу
земельної ділянки по АДРЕСА_1 загальною
площею 259 кв.м.; цільове призначення
земельної ділянки - для обслуговування
магазину.

Обгрунтовуючи заявлені позовні
вимоги, ОСОБА_6 покликається на те, що є
співвласником цілісного об'єкта
нерухомого майна, яким є житловий
будинок із вбудовано-прибудованим
приміщенням магазину по АДРЕСА_1.

Положеннями ч.1 Закону України
«Про об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку» закріплено
визначення поняття житлового
комплексу і нежилих приміщень.
Зокрема, житловий комплекс - це єдиний
комплекс нерухомого майна, що
утворений земельною ділянкою в
установлених межах, розміщеним на ній
жилим багатоквартирним будинком або
його частиною разом із спорудами та
інженерними мережами, які утворюють
цілісний майновий комплекс; нежиле
приміщення - це приміщення, яке
належить до житлового комплексу, але
не відноситься до житлового фонду і є
самостійним об'єктом цивільно-правових
відносин. До житлового фонду згідно ст.4
Житлового кодексу України не входять
нежилі приміщення в жилих будинках,
призначені для торгівельних, побутових
та інших потреб непромислового
характеру.

ОСОБА_6 не є власником квартири у
багатоквартирному житловому будинку, а
є власником частини нежилого
приміщення, яке є самостійним об'єктом
цивільно-правових відносин, в зв'язку з
чим, на думку суду, позивач не є
співвласником цілісного об'єкта
нерухомого майна в розумінні ч.1 Закону
України «Про об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку».

Критично суд сприймає і
покликання позивача про те, що
користувачем земельної ділянки по
АДРЕСА_1 є «Березнекомунсервіс», і
передача у власність земельної ділянки
для ОСОБА_3 була проведена з порушенням
ч.5 ст.116 Земельного кодексу України без
її вилучення у попереднього
землекористувача, оскільки будь-яких
доказів щодо наявності права
користування земельною ділянкою у
«Березнекомунсервіс» сторона позивача
суду не представила.

Відповідно до рішення
виконавчого комітету Березнівської
районної ради народних депутатів від
13.11.1986 року №247 Березнівському МПМК - 6
було надано дозвіл на будівництво
46-квартирного жилого будинку для
малосімейних з вбудованим в першому
поверсі молочним магазином по АДРЕСА_1.
Березнівському МПМК-6 було вирішено
відвести земельну ділянку площею 0,75 га
під будівництво 46-квартирного жилого
будинку для малосімейних в АДРЕСА_1 в
установленому законом порядку.

До земель житлової та громадської
забудови належать земельні ділянки в
межах населених пунктів, які
використовуються для розміщення
житлової забудови, громадських
будівель і споруд, інших об'єктів
загального користування (ст.38
Земельного кодексу України).

Використання земель житлової
та громадської забудови
здійснюється відповідно до
генерального плану населеного пункту,
іншої містобудівної документації,
плану земельно-господарського устрою
з дотриманням державних стандартів і
норм, регіональних та місцевих правил
забудови ( стаття 39 Земельного кодексу
України).

Судом із пояснень представника
відповідача Березнівської міської
ради, викопіювання із генплану
забудови АДРЕСА_1 є земельною ділянкою,
на який розташований багатоквартирний
житловий будинок та прибудинкова
територія.

Згідно положень ст.42 Земельного
кодексу України (в редакції, що діяла на
час виникнення спірних правовідносин)
земельні ділянки, на яких розташовані
багатоквартирні жилі будинки, а також
належні до них будівлі, споруди та
прибудинкові території державної або
комунальної власності, надаються в
постійне користування підприємствам,
установам і організаціям, які
здійснюють управління цими будинками У
разі приватизації громадянами
багатоквартирного жилого будинку
відповідна земельна ділянка може
передаватися безоплатно у власність
або надаватись у користування
об'єднанню власників. Порядок
використання земельних ділянок, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території,
визначається співвласниками.

Відповідно до п.в ч.2 ст.89
Земельного кодексу України у спільній
сумісній власності перебувають
земельні ділянки, зокрема,
співвласників жилого будинку.

Частина 3 ст.89 Земельного кодексу
України передбачає, що володіння,
користування та розпорядження
земельною ділянкою спільної сумісної
власності здійснюються за договором
або законом.

З урахуванням вищевикладеного,
суд приходить до висновку, що виділення
із загальної прибудинкової території
частини земельної ділянки і передача
її у власність ОСОБА_3, що має своїм
наслідком зменшення самої площі
земельної ділянки і зміну її цільового
призначення, суперечить положенням
Земельного кодексу України.

Відповідно до положень ч.1 ст.203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити Цивільному кодексу та іншим
актам цивільного законодавства.

Недодержання сторонами в момент
вчинення правочину вимог, які
встановлені ч.1 ст.203 ЦК України є
підставою недійсності правочину,
зокрема у даному випадку договору
купівлі-продажу земельної ділянки по
АДРЕСА_1 загальною площею 259 кв.м. ОСОБА_3

Таким чином, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_6 є
підставними.

Водночас судом встановлено, що
предметом позову є рішення
Березнівської міської ради
Рівненської області, що прийняте 27.01.2009
року, та договір купівлі-продажу
земельної ділянки від 13.02.2009 року, із
позовними вимогами ОСОБА_6 звернувся
11.06.2013 року.

Відповідно до заяви про
поновлення строку на звернення із
позовом до суду ОСОБА_6 вказує, що
період часу з лютого 2009 року до 25 червня
2010 року (період протягом якого він
вживав дій щодо оскарження незаконного
рішення міської ради та договору
купівлі-продажу у попередній цивільній
справі) не має зараховуватись до строку
позовної давності, оскільки згідно
положень ч.2,3 ст.264 ЦК України у випадку
пред'явлення особою позову позовна
давність переривається і час, що минув
до переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується. Крім того, позивач
покликається на те, що в період часу із
лютого 2009 року до 25 червня 2010 року дія
рішення Березнівської міської ради №393
від 27.01.2009 року і правочину, на підставі
якого він вчинений згідно ч.2 ст.144
Конституції України була зупинена, а
тому правильним буде обрахування
строку на їх оскарження з моменту
відновлення їх дії - 25.06.2010 року - дати
рішення апеляційного суду у попередній
справі щодо їх оскарження.

Також при вирішенні питання
моменту початку обрахунку строку на
оскарження дій відповідачів позивач
зазначає, що фактичним моментом
порушення його прав став час початку
здійснення ОСОБА_3 самовільного
будівництва, яке вона почала
здійснювати в травні 2013 року. Також
позивач у випадку, якщо суд прийде до
висновку про пропуск ним строків
позовної давності, просить прийняти до
уваги ту обставину, що він є
багатодітним батьком, на утриманні
якого перебувають непрацездатна
дружина та троє малолітніх дітей, що є
поважною причиною для його пропуску.

Оцінивши доводи позивача, що викладені
вище, суд приходить до наступних
висновків.

Відповідно до ст.256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки (
ст.257 ЦК України).

Згідно положень ч.2 ст.264 ЦК
України позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач.

ОСОБА_6, обґрунтовуючи свою заяву
про поновлення строку позовної
давності, покликається на те, що
звернення у лютому 2009 року із позовом
до ОСОБА_3, Березнівської міської ради
Рівненської області про визнання
недійсним рішення міської ради №393 від
27.01.2009 року та договору купівлі-продажу
від 13.02.2009 року перервало строк
позовної давності. Однак дана позиція
ОСОБА_6 суперечить положенням ч.2 ст.246
ЦК України, оскільки вказана норма
передбачає переривання строку
позовної давності у випадку
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач. Проте,
попередній позов ОСОБА_6 стосувався
усіх боржників ( ОСОБА_3, Березнівської
міської ради) та тих же вимог, що
заявлені ним у даному позові - рішення
органу місцевого самоврядування №393
від 27.01.2009 року та договору
купівлі-продажу від 13.02.2009 року, в
зв'язку з чим суд приходить до висновку,
що трирічний строк позовної давності
для оскарження відповідних рішення
міської ради та договору
купівлі-продажу не було перервано.

Частина 1 статті 261 ЦК України
визначає, що перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Суд критично сприймає покликання
позивача на те, що перебіг позовної
давності розпочався з травня 2013 року,
коли відповідач ОСОБА_3 розпочала
самовільне будівництво на придбаній
земельній ділянці, оскільки предметом
даного позову є не дії ОСОБА_3 щодо
будівництва будь-яких об'єктів на
придбаній земельній ділянці, а рішення
органу місцевого самоврядування про
продаж ОСОБА_3 земельної ділянки по
вул.Будівельників,6 та відповідний
договір купівлі-продажу, що вже
оскаржувались позивачем в лютому 2009
року, тобто вже на той час позивач
вважав, що вказані рішення і договір
порушують його права і в той час
довідався про це.

На думку суду, суперечить
положенням чинного законодавства і
позиція ОСОБА_6 про те, що строк
позовної давності належить
обраховувати з 25.06.2010 року - часу, з
якого відновило свою дію рішення
органу місцевого самоврядування, що
ним оскаржувалось у попередній
цивільній справі. Стаття 263 ЦК України
містить вичерпний перелік обставин,
коли перебіг строку позовної давності
зупиняється, і серед них законодавцем
не визначено таку обставину, як
зупинення дії рішення органу державної
влади чи місцевого самоврядування.

Суд не розцінює як поважну
причину пропуску трирічного строку
позовної давності сам факт наявності у
ОСОБА_6 на утриманні дружини та
малолітніх дітей, адже позивачем не
було представлено будь-яких доказів, що
дана обставина унеможливила звернення
до суду за захистом своїх прав.

З урахуванням вищевикладеного
суд приходить до висновку, що строк
позовної давності, що визначений ст.257
ЦК України, на час звернення ОСОБА_6 із
позовними вимогами до суду минув.
Підстав для його поновлення суд не
вбачає.

Частина 4 ст.267 ЦК України
передбачає, що сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Відповідач ОСОБА_3 у письмових
додаткових запереченнях та
представник відповідача адвокат
ОСОБА_8 в судових дебатах, вказуючи на
безпідставність позовних вимог, також
просять застосувати наслідки пропуску
строку позовної давності.

На підставі обставин, що вказані
вище, суд вважає, що у задоволенні
позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3, Березнівської
міської ради Рівненської області про
визнання протиправним та скасування
рішення органу місцевого
самоврядування, визнання недійсним
договору купівлі-продажу земельної
ділянки слід відмовити в зв'язку із
спливом позовної давності.

Керуючись ст.ст.257,267 ЦК України,
ст.ст.212-215 ЦПК України,-

В И Р І
Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3,
Березнівської міської ради
Рівненської області про визнання
протиправним та скасування рішення
органу місцевого самоврядування,
визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення через Березнівський
районний суд.

Суддя: Старовецька Ю. В.