Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2014 року

місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області у складі:

головуючого судді - Зарева Н.І.,

при секретарі судового засідання -
Роман Д.М.,

за участю:

позивач 1 - ОСОБА_1,

позивач 2 - ОСОБА_2,

позивач 3 - не з'явився,

позивач 4 - не з'явився,

відповідачі - не з'явились,

третя особа - не з'явилась,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в м. Ужгород,
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, за участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, - Закарпатське
управління ДМС України в Закарпатській
області, про усунення перешкод у
користуванні майном, шляхом визнання
осіб такими, що втратили право на
користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

26.09.2013 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 звернулися до Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, - Закарпатське
управління ДМС України в Закарпатській
області, з вимогою про усунення
перешкод у користуванні майном шляхом
визнання особи такою, що втратила право
на користування житловим приміщенням
за адресою: АДРЕСА_1, мотивуючи
наступним.

На підставі рішення виконавчого
комітету Ужгородської міської ради №
220 від 23.08.2006 року позивачі є власниками
квартири АДРЕСА_1. За проханням
відповідачів позивачі зареєстрували
останніх у вищезазначеній квартирі,
однак, будучи на протязі шести років
зареєстрованими у спірній квартирі
відповідачі за місцем реєстрації не
проживають, комунальні платежі не
сплачують, участі в утриманні майна не
беруть. Зазначають, що реєстрація
відповідачів в квартирі, яка належить
позивачам на праві приватної
власності, не дозволяє останнім
розпоряджатись майном на власний
розсуд та обмежує їх права, у зв'язку з
чим позивачі звернулися до суду з даним
позовом.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2
позовні вимоги підтримали повністю, у
своїх поясненнях підтвердили
обставини, викладені у позовній заяві,
просили суд позовні вимоги задоволити.

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове
засідання не з'явились, подали до суду
заяву про розгляд справи за їхньої
відсутності, при цьому зазначили, що
позовні вимоги підтримують, просять
суд їх задоволити.

У судове засідання відповідачі та
представник третьої особи, будучи
належним чином повідомленими про час
та місце слухання справи, не з'явились,
причини неявки суду не повідомили, а
тому, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК
України, суд розглянув справу в їх
відсутності, за наявними в ній
матеріалами.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступне.

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є
власниками квартири АДРЕСА_1 на
підставі рішення виконавчого комітету
Ужгородської міської ради № 220 від
23.08.2006 року, що підтверджується копією
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 23.08.2006 року, а також
довідкою КП «БТІ м. Ужгорода» № 6517 від
04.02.2008 року, наявними в матеріалах
справи.

У судовому засіданні свідки ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 показали, що
відповідачі за адресою: АДРЕСА_1, ніколи
не проживали та не проживають.

Однак, судом достовірно встановлено, що
відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
залишаються зареєстрованими за
адресою: АДРЕСА_1, що не дозволяє
позивачам розпоряджатись квартирою,
яка належить їм на праві власності, на
власний розсуд та значно обмежує їх
законні права.

Оцінивши докази, зібрані та досліджені
у ході судового розгляду справи, у їх
сукупності, суд прийшов до наступних
висновків.

Статтею 150 Житлового кодексу України
визначено, що громадяни, які мають у
приватній власності будинок (частину
будинку), квартиру, користуються ним
(нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей, мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Наведене також узгоджується з
положеннями глави 23 розділу першого
книги третьої Цивільного кодексу
України, зокрема, статті 316, 383 ЦК
України, відповідно до якої правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб; статті 317, відповідно до
якої власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном; статті 319,
яка встановлює, що власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд; статті 321,
згідно з якою право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України
власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Положеннями ч. 1 ст. 391 ЦК України
передбачено, що власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статей 71, 72 Житлового
кодексу України жиле приміщення
зберігається за наймачем протягом
шести місяців, а визнання особи такою,
що втратила право користування жилим
приміщенням провадиться в судовому
порядку.

Статтею 7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» передбачено, що
зняття з реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

За таких обставин суд прийшов до
висновку, що вимога позивачів ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення
перешкод у користуванні майном шляхом
визнання ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 такими,
що втратили право на користування
житловим приміщенням є обґрунтованою
та законною, у зв'язку з чим підлягає
задоволенню.

У відповідності до ст. 218 ЦПК України у
судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини рішення
суду.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 3-11, 14, 15, 57-60, 169, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити.

2. Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4,
такими, що втратили право на
користування житловим приміщенням, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку на
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя

Н.І. Зарева