Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Масенко Д.Є.
Справа № 427/8079/13-ц
Провадження № 22ц/782/1593/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області в
складі :

головуючого - судді Масенко Д.Є.,

суддів -Коротких О.Г., Орлова І.В,

при секретарі - Соловей А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську справу за
апеляційною скаргою ТОВ „ДТЕК
Свердловантрацит" на рішення
Свердловського міського суду
Луганської області від 30 грудня 2013 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю „ДТЕК
Свердловантрацит" про стягнення
моральної шкоди внаслідок отримання
професійного захворювання, -

встановила:

Рішенням Свердловського міського суду
Луганської області від 30 грудня 2013 року
позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою
відповідальністю „ДТЕК
Свердловантрацит" про стягнення
моральної шкоди внаслідок отримання
професійного захворювання було
частково задоволено. Стягнуто з ТОВ
„ДТЕК Свердловантрацит" на користь
позивача у відшкодування моральної
шкоди, завданої ушкодженням здоров'я у
розмірі 5000грн. Стягнуто ТОВ „ДТЕК
Свердловантрацит" на користь держави
судовий збір у розмірі 114,70грн. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції ТОВ „ДТЕК Свердловантрацит"
звернулось з апеляційною скаргою,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального та
порушення процесуального права,
неналежну оцінку доказів, просило
рішення суду скасувати та ухвалити
нове про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення
осіб, які з'явились, дослідивши надані
докази, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
апеляційного суду дійшла до
наступного.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом, обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні, під
час ухвалення рішення суд у числі інших
вирішує також питання, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються, які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин, яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Судова колегія вважає, що у
даному випадку судом першої інстанції
зазначені вимоги закону у повному
обсязі виконано.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач з 03.05.1984 року по 11.02.2012 року
працював на підземних роботах з повним
робочим днем під землею у шахтах п/о
«Свердловантрацит», п/о
«Ровенькиантрацит», ДП
«Свердловантрацит» та ТОВ ДТЕК
"Свердловантрацит".Основним місцем
роботи була ВП „Шахта «Харківська» ТОВ
ДТЕК "Свердловантрацит" звідки позивач
був звільнений у зв'язку з виходом на
пенсію (а.с. 6-9).

Актом розслідування причин виникнення
хронічного професійного захворювання
№4 від 13 березня 2013 року, встановлено,
що позивач має 18 років 10 місяців стажу в
умовах впливу шкідливих факторів;
професійне захворювання
„антракосілікоз 1ст., хронічний
бронхіт, ЛН 1ст." виникло за обставин
недосконалості технологічного процесу
, виконання не в повному обсязі проекту
комплексного знепилювання - недостатнє
зрошення гірничої маси; відсутність
ефективних засобів пилозаглушення;
причиною професійного захворювання
визнано вугільно-породний пил;
посадовими особами ВП „Шахта
«Харківська» ТОВ ДТЕК
"Свердловантрацит" були допущені
порушення „Привал безпеки у вугільних
шахтах"(а.с. 11-13).

Згідно довідки МСЕК у позивача з вперше
встановлено професійне захворювання,
ступінь втрати професійної
працездатності у розмірі 10 % (а.с.10).

Задовольняючи позов частково, суд
виходив з положень ст. 237-1 КЗпП України,
та з того, що згідно із висновком акту
розслідування хронічного професійного
захворювання позивача, умови праці,
технічний та організаційний рівень
робочого місця не відповідали вимогам
стандартів системи безпеки праці;
доведеності наявності у позивача
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
професійного захворювання. Також, суд
першої інстанції зазначив, що
пошкодженням здоров'я внаслідок
професійного захворювання позивачеві
завдано моральну шкоду, яка обумовлена
моральними та фізичними стражданнями,
погіршенням життєвих умов, що потребує
від нього додаткових зусиль для
організації свого життя є доведеним, а
також підтверджується епікризами, з
яких убачається знаходження позивача
на лікуваннях у зв'язку з
профзахворюванням. Визначаючись з
розміром моральної шкоди у сумі 5000 грн.,
суд виходив з відсутності провини
постраждалого, встановлення відсотка
втрати працездатності, характеру
професійного захворювання.

Розглядаючи спір судова колегія
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив обставини по справі,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин, застосував відповідні
норми матеріального права та
обґрунтовано дійшов висновку про те, що
здоров'ю позивача шкідливими і
небезпечними умовами праці завдано
моральну шкоду.

Так, ст.237-1 КЗпП України передбачається
відшкодування власником, або
уповноваженим ним органом
працівникові моральної шкоди.
Відшкодування такої шкоди провадиться
тоді, коли порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується
працівникові безпосередньо
роботодавцем за таких умов: наявності
факту порушення роботодавцем законних
прав працівника; у разі виникнення у
працівника моральних страждань, або
втрати нормальних життєвих зв'язків,
або виникнення необхідності для
працівника додаткових зусиль для
організації свого життя; за наявності
причинного зв'язку між попередніми
умовами.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції, про відшкодування позивачу
з боку відповідача моральної шкоди,
відповідає рішенню Конституційного
Суду України від 08.10.2008 року №20-рп/2008,
відповідно до якого статтею 237-1 КЗпП
України, громадянам, що потерпілі від
нещасного випадку або професійного
захворювання. надано право на
відшкодування моральної шкоди за
рахунок власника або уповноваженого
ним органу та пункту 13 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику у справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» (зі змінами, внесеними
постановою Пленуму Верховного Суду
України від 25.05.2001 року) який роз`яснив,
що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за
наявності порушення прав працівника у
сфері трудових правовідносин, зокрема
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах, яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган,
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Доводи апеляційної скарги щодо
неможливості отримання позивачем
професійного захворювання саме в ТОВ
„ДТЕК Свердловантрацит", у зв'язку з
чим й визнання ТОВ „ДТЕК
Свердловантрацит" неналежним
відповідачем у справі не заслуговують
на увагу суду, оскільки як вбачається з
акту розслідування причин виникнення
хронічного професійного захворювання
оформлений він був саме на ТОВ «ДТЕК
Свердловантрацит», професійне
захворювання було встановлено вперше,
причиною виникнення є зазначеними ті
обставини, що з вини роботодавця ТОВ
«ДТЕК Свердловантрацит» не у повному
обсязі виконувались проекти
комплексного знепилювання - недостатнє
зрошення гірничої маси; відсутності
ефективних засобів пилозаглушення,
тобто вина саме відповідача є
підтвердженою. На момент складання
акту позивач працював саме на ТОВ «ДТЕК
Свердловантрацит», що є
правонаступником ДП
«Свердловантрацит», на якому ОСОБА_2
працював до того, як за майновими, так і
за немайновими правами та обов'язками.

Інші доводи апеляційної скарги не є
суттєвими і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суд з одних
лише формальних міркувань.

Таким чином, судова колегія не вбачає
підстав для скасування або зміни
оскаржуваного рішення суду першої
інстанції.

Колегія суддів керуючись ст. ст. 307,308
ЦПК України, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ТОВ „ДТЕК
Свердловантрацит" - відхилити.

Рішення Свердловського міського суду
Луганської області від 30 грудня 2013 року
- залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, однак
може бути оскаржена протягом 20 днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: