УХВАЛА

іменем україни

12 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Червинської М.Є.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом заступника прокурора
Києво-Святошинського району Київської
області в інтересах держави в особі
Київського обласного управління
лісового та мисливського господарства,
державного підприємства «Київське
лісове господарство» до
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації Київської
області, ОСОБА_3 про визнання недійсним
та скасування розпорядження, визнання
недійсним державного акта про право
власності на земельну ділянку,
витребування земельної ділянки у
державну власність за касаційною
скаргою ОСОБА_3, подану представником -
ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду
Київської області від 4 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року заступник прокурора
Києво-Святошинського району Київської
області звернувся до суду із указаним
позовом, посилаючись на те, що
розпорядженням голови
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації від 4 березня
2010 року затверджено проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки та
передано у власність ОСОБА_3 земельну
ділянку площею 0,4500 га. Державний акт на
право власності на земельну ділянку
був виданий 29 березня 2012 року.
Відповідно до інформації ДП «Київське
лісове господарство» від
19 червня 2012 року земельна ділянка
ОСОБА_3 згідно наданих викопіювань,
відноситься до земель лісового фонду,
а саме до кварталу 2 виділ 8
Васильківського

лісництва. ДП «Київське лісове
господарство» не надавало дозволу на
погодження проектів землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
відповідачу. Також позивач зазначив, що
Києво-Святошинська районна державна
адміністрація всупереч вимогам ст. 149
ЗК України вилучення земельної ділянки
лісового фонду ОСОБА_3 провела без
згоди землекористувача
Васильківського лісництва, яким є ДП
«Київське лісове господарство». У
зв'язку з викладеним позивач просив
визнати недійсним та скасувати
розпорядження Києво-Святошинської
районної державної адміністрації від 4
березня 2012 року, визнати недійсним
державний акт на право власності на
спірну земельну ділянку виданий
ОСОБА_3, витребувати з незаконного
володіння ОСОБА_3 на користь ДП
«Київське лісове господарство» спірну
земельну ділянку.

Справа судами розглядалась
неодноразово.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 12
липня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 4 листопада 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення про задоволення
позову. Визнано незаконним
розпорядження Києво-Святошинської
районної державної адміністрації
Київської області від 4 березня 2010 року
від 4 березня 2010 року про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність ОСОБА_3 та передачі у
власність ОСОБА_3 земельної ділянки
площею 0,4500 га (чагарники) для ведення
особистого селянського господарства в
адміністративних межах Гатненської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області. Визнано
недійсним державний акт на право
власності на земельну ділянку виданий
29 березня 2010 року на ім'я ОСОБА_3
Витребувано з незаконного володіння
ОСОБА_3 на користь ДП «Київське лісове
господарство» земельну ділянку
загальною площею 0,4500 га (чагарники) для
ведення особистого селянського
господарства в адміністративних межах
Гатненської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області яка є його власністю на
підставі державного акта на право
власності на земельну ділянку від 29
березня 2010 року.

У касаційній скарзі, поданій
представником, ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, та залишити в силі рішення суду
першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Апеляційний суд, ухвалюючи рішення про
задоволення позову, виходив із того, що
спірна земельна передана у власність
відповідача незаконно, без
попереднього

вилучення, без зміни цільового
призначення, що порушує права
постійного землекористувача ДП
«Київське лісове господарство».

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитись не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України
громадяни набувають права власності на
земельні ділянки із земель комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених законом.

Порядок безоплатної приватизації
громадянами земельних ділянок
встановлено ст. 118 ЗК України.

Судом установлено, що розпорядженням
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації Київської
області від 4 березня 2010 року
затверджено проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та
передано у приватну власність земельну
ділянку ОСОБА_3 площею 0,4500 га
(чагарники) для ведення особистого
селянського господарства в
адміністративних межах Гатненської
сільської ради.

29 березня 2010 року видано ОСОБА_3
державний акт на право власності на
земельну ділянку.

Апеляційний суд пославшись на довідки
наданої ДП «Київське лісове
господарство» від 19 червня 2012 року №
02-453 дійшов висновку про належність
спірної земельної ділянки до лісового
фонду.

Відповідно до ст. 17 ЛК України у
постійне користування ліси на землях
державної власності для ведення
лісового господарства без
встановлення строку надаються
спеціалізованим державним
лісогосподарським підприємствам,
іншим державним підприємствам,
установам та організаціям, у яких
створено спеціалізовані
лісогосподарські підрозділи.

Ліси надаються в постійне користування
на підставі рішення органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування, прийнятого в межах їх
повноважень за погодженням з органами
виконавчої влади з питань лісового
господарства та з питань охорони
навколишнього природного середовища
Автономної Республіки Крим,
територіальними органами центральних
органів виконавчої влади з питань
лісового господарства та з питань
охорони навколишнього природного
середовища Автономної Республіки Крим,
територіальними органами центральних
органів виконавчої влади з питань
лісового господарства та з питань
охорони навколишнього природного
середовища.

Право постійного користування лісами
посвідчується державним актом на право
постійного користування земельною
ділянкою.

Пункт 5 Прикінцевих положень ЛК України
встановлює, що до одержання в
установленому порядку державними
лісогосподарськими підприємствами
державних актів на право постійного
користування земельними лісовими
ділянками, документами, що
підтверджують це право на раніше
надані землі, є планово-картографічні
матеріали лісовпорядкування.

Відповідно до Інструкції з проведення
лісовпорядкування в єдиному
державному лісовому фонді СРСР,
частина друга 1990 рік, яка чинна
згідно з п. 2

Прикінцевих положень ЛК України,
проект організації та розвитку
лісового господарства є основним
нормативно-технічним документом
лісовпорядкування.

Пункт 3.6.2.1 Інструкції встановлює
перелік планово-картографічних
матеріалів лісовпорядкування,
оригінали яких мають зберігатися в
лісогосподарських підприємствах і які
лісогосподарське підприємство
зобов'язане надати
лісовпорядкувальній експедиції в
тимчасове користування для
виготовлення робочих копій (при
здійсненні робіт з лісовпорядкування):

- планшети попереднього
лісовпорядкування з нанесеними на них
змінами в лісовому фонді за попередній
ревізійний період;

- плани лісонасаджень;

- карту-схему об'єкту
впорядкування;

- відомості координат
або геодезичні журнали окружних меж і
планшетних рамок, складені попереднім
лісовпорядкуванням;

- викопіювання з
планових матеріалів меж лісництв,
технічних ділянок, обходів,
лісосировинних і споживчих баз,
лісосічного фонду довгострокового
користування земель, переданих в
тимчасове користування іншим
підприємствам, організаціям і
установам, районів наземної і
авіаційної охорони лісів на території
об'єкта.

Відповідно до пункту 3.6.3 Інструкції всі
виписки, а також викопіювання із
планово-картографічних матеріалів
завіряються відповідальними особами
відповідних установ і організацій.
Ділянки суміжних землекористувань, які
не мають геодезичних даних, і спірні
межі мають бути перераховані в
спеціальному акті, який підписується
головним (старшим) районним
землевпорядником. В цих випадках
порядок встановлення меж визначається
органами землеустрою за участю органів
лісового господарства.

Затверджені матеріали
лісовпорядкуваня є обов'язковими для
ведення лісового господарства,
планування і прогнозування
використання лісових ресурсів.

Належним чином оформлених
планово-картографічних матеріалів
лісовпорядкування, які б
підтверджували доводи позивача щодо
належності спірної земельної ділянки
до земель лісового фонду суду не
надано. Зокрема акт в якому мають бути
перераховані спірні межі не складався
та до суду позивачем не надавався,
також відсутні відомості координат або
геодезичні журнали окружних меж і
планшетних рамок, що не надає підстави
вважати, що спірна земельна ділянка
відноситься до земель лісового фонду.

Апеляційний суд, у порушення вимог ст.
ст. 212-214, 315 ЦПК України на зазначене
уваги не звернув, не встановив цільове
призначення спірної земельної ділянки
з урахування того, що належним чином
оформлених планово-картографічних
матеріалів лісовпорядкування, які б
підтверджували доводи позивача щодо
належності спірної земельної ділянки
до земель лісового фонду, суду надано
не було.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом не встановлені,
рішення апеляційного суду не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є
підставою для його скасування із
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану
представником - ОСОБА_4, задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 4 листопада 2013 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник Судді:Б.І.
Гулько С.Ф. Хопта М.Є. Червинська В.А.
Черненко