АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/774/1542/14
інстанції - Трещов В.В.
Доповідач - Григорченко Е.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Григорченка Е.І.

суддів - Лаченкової О.В., Городничої В.С.

при секретарі - Новицькій О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 04 грудня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Публічного акціонерного товариства
«Мегабанк» про визнання кредитного
договору розірваним та договору поруки
припиненим,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою
на рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 04 грудня 2013 року,
де ставить питання про скасування
рішення суду, посилаючись на те, що
рішення ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 04 грудня 2013 року
відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні
позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що
30.10.2007 року між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_2
укладено кредитний договір № 113-0ЗП/2007,
відповідно до якого ОСОБА_2 отримала
кредит у розмірі 200 000 гривень зі
сплатою відсотків за користування
кредитом 17,7%, на строк до 29.10.2017 року.

У забезпечення виконання зобов'язань
за вищезазначеним кредитним договором
між ПАТ «Мегабанк» та позивачем ОСОБА_1
укладено договір поруки № 113-0ЗП/2007-п
від 11.05.2010 року.

05 вересня 2011 року рішенням
Третейського суду з ОСОБА_2 та ОСОБА_1
солідарно стягнута заборгованість за
кредитним договором, за період з 30.10.2007
року по 09.06.2011 року.

Рішенням Жовтневого районного суду
м.Дніпропетровська від 25.12.2012 року
стягнуто на користь ПАТ «Мегабанк» з
ОСОБА_2, ОСОБА_1 заборгованість за
вказаним кредитним договором, за
період з 10 червня 2011 року по 24 грудня 2012
року, та інші платежі.

Позивач вважає, що в даному випадку ПАТ
«Мегабанк» використав своє право
достроково розірвати кредитний
договір відповідно до п.3.3.1 кредитного
договору шляхом дострокового
повернення кредиту та процентів, тобто
з 05.09.2011 року, однак банк продовжує
нараховувати по кредитному договору
відсотки та штрафні санкції.
Враховуючи, що оскільки розірвано
кредитний договір, договір поруки
повинен бути припинений у зв'язку з
розірванням кредитного договору.

Враховуючи встановлені обставини,
вимоги законодавства, суд першої
інстанції прийшов до висновку про
відмову у позові, оскільки відсутні
підстави вважати кредитний договір
розірваним та договір поруки
припиненим.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог, апеляційний суд не находить
підстав для задоволення скарги та
скасування рішення суду з наступних
підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному об'ємі з'ясував права
та обов'язки сторін, обставини справи,
перевірив доводи сторін та дав їм
належну правову оцінку. Висновки суду
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами та
поясненнями учасників процесу.

При вище наведених обставинах справи,
суд першої інстанції, відповідно до ст.
ст. 203, 509, 553, 554 559, 598, 626, 629, 638, 651 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України,
прийшов до обґрунтованого висновку про
відмову у задоволенні позову, оскільки
відсутні підстави вважати кредитний
договір розірваним та договір поруки
припиненим.

Доводи, приведені в апеляційній старзі,
що банк фактично розірвав кредитний
договір в односторонньому порядку
відповідно до п.3.3.1 кредитного
договору, не можуть бути підставою для
скасування рішення суду, оскільки
зазначеним пунктом договору
передбачено право банку на дострокове
розірвання договору, а не обов'язок.

Між тим, посилання апелянта на те, що
банк фактично розірвав кредитний
договір в односторонньому порядку, є
безпідставними, оскільки банк
продовжує виконувати договір та
нараховувати заборгованість за
кредитом.

Позовні вимоги щодо розірвання
кредитного договору у цій справі
позичальником не заявлені.

Крім того, частиною 1 статті 651
Цивільного кодексу України, на
підставі якої позивач просить визнати
припиненим кредитний договір,
передбачено, що зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом. Частиною 2 цієї
статті встановлено, договір може бути
змінено або розірвано за рішенням суду
на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.
При цьому сторона, яка ставить питання
про розірвання чи зміну договору, має
довести наявність порушення договору
та наявність шкоди, завданої цим
порушенням другою стороною.

Вимагаючи розірваним кредитний
договір на підставі ст. 651 ЦК України, на
позивача покладається відповідно до
положень ст. 60 ЦПК України, обов'язок
довести ті обставини, на які він
посилається як на підставу своїх вимог.
Позивачем не доведено наявності всіх
чотирьох умов, необхідних для
розірвання кредитного договору.

Посилання апелянта на те, що
позичальник не користується кредитом,
не можуть бути підставою для
скасування рішення суду, оскільки
позичальник, в даному випадку, отримав
кредитні кошти, що підтверджується
судовими рішеннями /а.с. 13-14, 17-19/.

Інші доводи, приведені в апеляційній
скарзі, не можуть бути підставою для
скасування рішення суду, оскільки вони
зводяться до іншої оцінки фактичних
обставин справи, яка відрізняється від
зробленої судом першої інстанції
оцінки, і висновків суду не
спростовують.

Районний суд розглянув справу у
відповідності із вимогами ст. ст. 10, 11, 60
ЦПК України про змагальність сторін та
диспозитивність цивільного
судочинства, в межах заявлених вимог та
на підставі наданих суду доказів.

Судом апеляційної інстанції не
встановлено порушень матеріального
або процесуального закону, які могли б
потягти за собою скасування рішення
суду.

Таким чином, апеляційний суд вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити,
рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 04 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

СУДДІ: