Справа №485/1993/13-ц 11.02.2014 11.02.2014 11.02.2014
Провадження №22-ц/784/308/14 Суддя по 1
інстанції - Лисенко М.Є.
Доповідач апеляційного суду - Шолох
Ухвала

Іменем України

11 лютого 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Довжук Т.С., Коломієць В.В.

при секретарі судового засідання -
Бакуті Т.В.,

без участі осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про час і місце слухання справи,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Снігурівського районного
суду Миколаївської області від 28
листопада 2013 року, з урахуванням
ухвали того ж суду від 15 січня 2014 року
про виправлення описки, у справі за

позовом

ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання
права власності на частку рухомого
майна та припинення права спільної
часткової власності,

встановила:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернулися з позовом до ОСОБА_2 про
визнання за кожним із них права
власності на1/3 частку ґрунтообробного
агрегату АГ-2, 4-20, який є майном
ліквідованого фермерського
господарства «Ярош» та перебуває у
користуванні відповідача.

В обґрунтування позову зазначали,
що вони втрьох були членами ФГ «Ярош»,
яке ліквідоване за рішенням
засновників і запис про припинення
цієї юридичної особи внесено до
Єдиного Державного Реєстру юридичних
і фізичних осіб-підприємців 12 січня 2010
року. Майно фермерського господарства
належить їм у рівних частках.

У кожного із них є земельні
ділянки, які вони обробляли спільно,
використовуючи і цей агрегат до жовтня
2011 року. Однак, після припинення
сімейних стосунків та розірвання шлюбу
у жовтні 2011 року, відповідач
привласнив його й перешкоджає
користуватися ним.

Посилаючись на викладені
обставини, позивачі просили визнати
за кожним із них право власності на 1/3
частку вказаного рухомого майна та
припинити право власності відповідача
на його частку з підстав, передбачених
ст. 365 ЦК України, з виплатою йому
грошової компенсації.

Заперечуючи проти позову,
відповідач посилався на пропуск
позивачами позовної давності та
вказував, що з 2000 року його син ОСОБА_4
був виключений із членів фермерського
господарства за його наказом.

Рішенням Снігурівського
районного суду Миколаївської області
від 28 листопада 2013 року, з урахуванням
ухвали того ж суду від 15 січня 2014 року
про виправлення описки, позовні вимоги
задоволено частково. Визнано за
позивачами та відповідачем право
власності за кожним на 1/3 частку
ґрунтообробного агрегату АГ-2,4-20,
загальною вартістю 10 335 грн. Відмовлено
у задоволенні позову про припинення
права власності відповідача на частку
цього майна. Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просив рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів
справи, позивачі та відповідач були
членами однієї сім'ї та членами ФГ
«Ярош», заснованого ними 25 липня 1994
року. Головою фермерського
господарства був відповідач.

За рішенням засновників
фермерське господарство було
ліквідоване і запис про припинення
цієї юридичної особи внесено до
Єдиного Державного Реєстру юридичних і
фізичних осіб-підприємців 12 січня 2010
року (а.с. 13-14).

ФГ « Ярош» належав
ґрунтообробний агрегат АГ -2,4-20,
придбаний 23 серпня 2008 року за 27 360 грн.(
а.с. 6), який залишався у їх спільному
користуванні до жовтня 2011року для
обробітку земельних ділянок, що
перебували у власності кожного із них
після розподілу та припинення
фермерського господарства.

У жовтні 2011 року шлюбні відносини
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 припинені,
а 29 жовтня 2011року їх шлюб розірвано.

Рішенням Снігурівського
районного суду від 22 березня 2013 року,
яке набрало законної сили 8 квітня 2013
року, проведено поділ спільного
сумісного майна подружжя. Цим же
рішенням суду ґрунтообробний агрегат
виключений із переліку спільного
сумісного майна подружжя, як майно
належне фермерському господарству.

Земельна ділянка, яка перебувала у
власності фермерського господарства,
розділена між членами фермерського
господарства (сторонами у цій справі) в
рівних частках рішенням того ж суду
від 13 квітня 2012 року, яке набрало
законної сили 24 квітня 2012 року.

Сторони не оспорюють того, що
спірне майно є власністю фермерського
господарства та дійшли згоди про те,
що його дійсна вартість на час
розгляду справи судом, з урахуванням
зносу, становить 10 335 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України
частки у праві спільної часткової
власності вважаються рівними, якщо
інше не встановлено за домовленістю
співвласників або законом.

Відповідно до ст. 20 Закону України
від 19 червня 2003 року «Про фермерське
господарство» порядок володіння,
користування та розпорядження майном
фермерського господарства
здійснюється відповідно до його
Статуту, якщо інше не передбачено
угодою між членами фермерського
господарства та законом.

Член фермерського господарства
має право на отримання частки майна
фермерського господарства при його
ліквідації або у разі припинення
членства у фермерському господарстві.
Розмір частки та порядок її отримання
визначаються статутом фермерського
господарства.

Майнові спори між членами
фермерського господарства вирішуються
судом.

За змістом пунктів 14, 23 Статуту
майно фермерського господарства
належить його членам на праві спільної
сумісної власності та після
припинення юридичної особи і
проведення загальнообов'язкових
розрахунків, передбачених законом,
підлягає поділу між членами
фермерського господарства за їх
згодою. За відсутності згоди спір
вирішується судом.

Отже, вирішуючи цей спір, суд
прийшов до вірного висновку про те, що
спірне майно належить сторонам на
праві спільної сумісної власності та
підлягає поділу між ними в рівних
частках.

Рішення суду в частині вирішення
позовних вимог про припинення права
спільної часткової власності не
оскаржується, тому не є предметом
апеляційного розгляду.

Доводи відповідача в апеляційній
скарзі про те, що позивач ОСОБА_4 вибув
із членів фермерського господарства у
2000 році, не підтверджується належними
та допустимими доказами.

Також є необґрунтованими його
доводи щодо пропуску позивачами
трирічного строку позовної давності,
передбаченого ст. 257 ЦК України,
оскільки перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

За обставинами справи, саме у
жовтні 2011 року відбулося порушення
прав позивачів щодо користування
спірним майном, тобто після припинення
шлюбних відносин. Зазначене
підтверджується матеріалами справи,
іншого не доведено.

Враховуючи викладене, колегія
суддів не вбачає підстав для
скасування або зміни рішення районного
суду.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, а рішення Снігурівського
районного суду Миколаївської області
від 28 листопада 2013 року, з урахуванням
ухвали того ж суду від 15 січня 2014 року
про виправлення описки, залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
з цього часу протягом двадцяти днів
може бути оскаржена у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: