Справа № 335/2114/14-ц 2/335/922/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року
м. Запоріжжя.

Орджонікідзевський районний суд м.
Запоріжжя у складі: головуючого судді
Воробйова А.В., при секретарі Зубович
А.В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Запоріжжя цивільну
справу за позовом Моторного
(транспортного) страхового бюро
України до ОСОБА_1 про відшкодування в
порядку регресу витрат, пов'язаних з
виплатою страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Моторне (транспортне) страхове
бюро України звернулося в суд з позовом
до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку
регресу витрат, пов'язаних з виплатою
страхового відшкодування, в якому
зазначило, що 02.10.2010 року по вул.
Новгородській в м. Запоріжжя з вини
водія ОСОБА_1 була скоєна
дорожньо-транспортна пригода, під час
якої відповідач керував автомобілем
«ВАЗ 21013», державний номер НОМЕР_1, який
належав йому на праві власності.

На дату скоєння зазначеної пригоди
відповідач не мав чинного договору
обов"язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів.

Вина відповідача у скоєні
вищезазначеної ДТП підтверджується
постановою Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 17.11.2010
року.

В результаті зазначеної ДТП, був
пошкоджений автомобіль „Фольксваген",
державний номер НОМЕР_2, який належав
на праві власності ОСОБА_3, розмір
завданих збитків, за пошкоджений
транспортний засіб, становить 10 321,90
грн., відповідно до Звіту № 22
спеціаліста - автотовароведа від 15.02.2011
року.

Зазначена шкода особисто винуватцем
ДТП не була відшкодована потерпілій
особі, власник пошкодженого автомобіля
з метою отримання відшкодування
звернувся до позивача з відповідною
заявою. Договірних зобов'язань між
позивачем, потерпілою особою та
відповідачем не виникало.

Згідно акту виконаних робіт,
рахунку-фактури № 12 від 21.02.2011 року
всього затрати позивача складають
11041,90 грн.

Позивач звернувся до відповідача з
листами № 5027/3-2-05 від 09.03.2011 року та №
8326/3-2-05 від 15.04.2011 року про компенсацію
витрат в добровільному порядку, але
відповідач добровільно не відшкодував
витрати позивача.

Таким чином, позивач здійснив
відшкодування шкоди за водія
транспортного засобу, який спричинив
ДТП і не мав договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів.

Позивач просить суд стягнути з
відповідача на його користь
матеріальну шкоду у розмірі 11041 грн. 90
коп., судові витрати, а також витрати на
правову допомогу у розмірі 2 000 грн.

В судове засідання представник
позивача не з'явився, надав заяву про
розгляд справи за його відсутністю,
просить позов задовольнити у повному
обсязі.

В судове засідання відповідач не
з'явився, надав заяву про розгляд
справи за його відсутністю, проти
задоволення позовних вимог не
заперечує.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню в зв'язку з
наступним.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за заявою
фізичних або юридичних осіб, у межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів, наданих сторонами й іншими
особами, що беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 02.10.2010 року
ОСОБА_1 керуючи автомобілем „ВАЗ 21013",
державний номер НОМЕР_1, в стані
алкогольного сп'яніння по вул.
Новгородській проти будинку № 3 м.
Запоріжжя, порушив вимоги п. 12.9.а, 13.1.
Правил дорожнього руху, не витримав
безпечну дистанцію внаслідок чого
скоїв зіткнення з автомобілем
„Фольксваген", державний номер НОМЕР_2,
під керуванням водія ОСОБА_3, в
результаті чого транспортні засоби
пошкодженні, за що складено
адміністративний протокол за ст. 124, ч.2
ст.130 КУпАП.

Постановою Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1
притягнутий до адміністративної
відповідальності за ст. 124, ч.2 ст.130
КУпАП та нього накладено
адміністративне стягнення у вигляді 60
годин громадських робіт.

На дату скоєння цієї пригоди
відповідач не мав чинного договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів. Договірних зобов'язань між
позивачем, потерпілою особою та
відповідачем не виникало.

Закон України „Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів", містить
спеціальні норми щодо регулювання
даних правовідносин.

Відповідно до п.п. а) п. 41.1. ст. 41 Закон
України „Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" позивач за рахунок коштів
фонду захисту потерпілих, відшкодовує
шкоду на умовах, визначених цим
Законом, у разі її заподіяння
транспортним засобом, власник якого не
застрахував свою цивільно-правову
відповідальність.

Згідно ст. 22 Закону, позивач
відшкодовує у встановленому цим
законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна життю, здоров'ю та майну
третіх осіб під час ДТП.

18.02.2011 року ОСОБА_3 звернувся до
позивача з заявою про здійснення
відшкодування шкоди заподіяної в
результаті пошкодження транспортного
засобу „Фольксваген", державний номер
НОМЕР_2, під час дорожньо - транспортної
пригоди 02.10.2010 року .

Розмір завданих збитків, за
пошкоджений транспортний засіб,
становить 10 321,90 грн., відповідно до
Звіту № 22 спеціаліста - автотовароведа
від 15.02.2011 року.

У зв"язку з настанням події,
передбаченої п.п. а) п. 41.1 ст. 41 Законом
України „Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", позивач здійснив виплату
відшкодування потерпілій особі
платіжним дорученням від 25.03.2011 року №
1245 в розмірі 10321,90 грн., керуючись
нормами п. 41.1 ст. 41 Закону та наказом про
сплату № 676 від 21.03.2011 року .

Крім того, згідно акту виконаних робіт,
рахунку-фактури № 12 від 21.02.2011 року за
послуги аварійного комісару позивачем
перерахована сума 720 гривень, всього
витрати позивача складають 11041,90
гривень

Ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону
України „Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, що особа яка
відшкодувала шкоду завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування.

На підставі викладеного суд знаходить
позовні вимоги в частині відшкодування
в порядку регресу витрат, пов'язаних з
виплатою страхового відшкодування
обґрунтованими, та такими, що
підлягають задоволенню.

Позовні вимоги, в частині стягнення
витрат на правову допомогу у розмірі 2000
грн., задоволенню не підлягають на
підставі наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

За змістом ст.ст.79, 84 ЦПК до витрат,
пов'язаних з розглядом судової справи,
належать, в тому числі, витрати на
правову допомогу адвоката або іншого
фахівця в галузі права.

Процесуальне становище особи, яка
надає правову допомогу, її права і
порядок вступу у процес визначені ст.
56 ЦПК. Зазначені особи відносяться до
інших учасників процесу.

Згідно ст. 84 ЦПК України, витрати,
пов"язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.

Законом України від 20 грудня 2012 року №
4191-VI „Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах"
встановлено граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
під час розгляду судами цивільних
справ.

В ст.1 цього Закону, зазначено, що розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено рішення, іншою
стороною, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді.

При цьому необхідно враховувати, що
правова допомога надається не тільки в
судовому засіданні, а й пов"язана зі
складанням позовної заяви, наданням
усних консультацій, ознайомленням з
матеріалами справи, проведенням
необхідних розрахунків тощо. При
обчисленні розміру компенсації
необхідно врахувати всі витрати, які
перебувають у причинному зв'язку із
наданням правової допомоги у
конкретній справі. Ці дії повинні бути
необхідними для надання правової
допомоги, а розрахована сума має бути
справедливою.

Виходячи з аналізу ст. ст. 84 та 88 ЦПК
України та ст. 30 Закону України „Про
адвокатуру та адвокатську діяльність"
судові витрати на правову допомогу - це
фактично понесені стороною і
документально підтверджені витрати,
пов'язані з наданням цій стороні
правової допомоги адвокатом або іншим
спеціалістом в галузі права при
вирішенні цивільної справи в розумному
розмірі з урахуванням витраченого
адвокатом часу.

Статтею 33 Правил адвокатської етики,
схвалених Вищою кваліфікаційною
комісією адвокатури при Кабінеті
Міністрів України 01.10.99 року, єдиною
допустимою формою отримання адвокатом
за надання правової допомоги клієнту є
гонорар. Гонорар, отримуваний
адвокатом за надання правової
допомоги. Повинен бути законним за
формою і порядком внесення і розумно
обґрунтованим за розміром.

При визначенні обґрунтованого розміру
гонорару, беруться до уваги обсяг часу
і роботи, що вимагаються для належного
виконання доручення. Розмір гонорару і
порядок його внесення мають бути чітко
визначені в угоді про надання правової
допомоги.

Склад та розмір витрат, пов"язаних з
оплатою правової допомоги, входить до
предмету доказування по справі. На
підтвердження цих обставин суду
повинні бути надані договір про
надання правової допомоги (договір
доручення, договір про надання
юридичних послуг та ін..), документи, що
свідчать про оплату гонорару та інших
витрат, пов'язаних із наданням правової
допомоги, оформлені у встановленому
законом порядку (квитанція до
прибуткового касового ордеру, платіжне
доручення з відміткою банку або інший
банківський документ, касові чеки,
посвідчення про відрядження). При цьому
недопустимими є документи, які не
відповідають встановленим вимогам.

Матеріали справи не містять угоди між
позивачем та адвокатом пов'язаної зі
складанням позовної заяви, наданням
усних консультацій, а також доказів про
склад та розмір витрат, пов'язаних з
оплатою правової допомоги пов'язаної
зі складання позовної заяви, що входить
до предмету доказування по справі, а
тому в частині стягнення витрат на
правову допомогу слід відмовити.

При зверненні до суду Моторним
(транспортним) страховим бюро України
сплачено судовий збір у розмірі 243
гривень 60 копійок, який підлягає
стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 30, 62 209, 212, 214, 215
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Моторного
(транспортного) страхового бюро
України до ОСОБА_1 про відшкодування в
порядку регресу витрат, пов'язаних з
виплатою страхового відшкодування -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного
(транспортного) страхового бюро
України в порядку регресу суму у
розмірі 11041 гривень 90 копійок, витрати
на оплату судового збору в розмірі 243
гривень 60 копійок.

В іншій частині позовних вимог про
стягнення витрат на правову допомогу -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя
А.В.Воробйов