У Х В А Л А

іменем україни

12 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Наумчука М. І.,

суддів: Ізмайлової Т. Л.,
Мостової Г. І.,

Кадєтової О. В.,
Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства
з обмеженою відповідальністю «Авто
Просто» про визнання угоди недійсною,
стягнення коштів та моральної шкоди, за
касаційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю «Авто
Просто» на рішення Теребовлянського
районного суду Тернопільської області
від 07 травня 2013 року та рішення
апеляційного суду Тернопільської
області від 29 серпня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Авто
Просто» (далі - ТОВ «Авто Просто»)
про визнання недійсною угоди,
стягнення коштів та моральної шкоди.

Зазначала, що 07 лютого 2012 року вона
уклала з ТОВ «Авто Просто»
угоду № 378311 з метою придбання
автомобіля ВАЗ 210994, за умовами якої
відповідач зобов'язався надати їй у
власність вказаний автомобіль, а вона
повинна була сплачувати щомісячні
внески в оплату послуг товариства та
надання їй права на отримання
автомобіля. Загальна сума сплачених
нею щомісячних платежів та вступного
внеску склала 20 302 грн 08 коп.

Посилаючись на те, що вказана угода не
відповідає вимогам ст.
ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав
споживачів», якими заборонена нечесна
підприємницька практика, та є
односторонньою щодо прав та обов'язків
її учасників, просила визнати
зазначену угоду недійсною як таку, що
укладена внаслідок нечесної
підприємницької діяльності з боку
відповідача та вводить її в оману
стосовно істотних умов договору та
стягнути на її користь 20 302 грн 08 коп.,
сплачених нею за угодою внесків та 3
тис. грн моральної шкоди.

Рішенням Теребовлянського
районного суду Тернопільської області
від 07 травня 2013 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недійсною угоду № 378311 від 07
лютого 2012 року, укладену між ОСОБА_3 та
ТОВ «Авто Просто».

Стягнуто з ТОВ «Авто Просто» на
користь ОСОБА_3 20 302 грн 08 коп.
матеріальної шкоди та 1 500 грн моральної
шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Тернопільської області від 29 серпня
2013 року рішення Теребовлянського
районного суду Тернопільської області
від 07 травня 2013 року в частині
стягнення з ТОВ «Авто Просто» на
користь ОСОБА_3 1 500 грн моральної шкоди
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення про відмову в позові.

Виключено з мотивувальної частини
рішення посилання на ст. 230 ЦК України. У
решті рішення суду залишено без змін.

Додатковим рішенням апеляційного
суду Тернопільської області від
19 вересня 2013 року рішення
Теребовлянського районного суду
Тернопільської області від 07 травня 2013
року про стягнення з ТОВ «Авто
Просто» на користь держави 114 грн 70 коп.
судового збору скасовано.

У поданій касаційній скарзі ТОВ
«Авто Просто», посилаючись на
порушення судами норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права, ухвалені у справі
судові рішення просить скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

За правилами ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про визнання
оспорюваної угоди недійсною та
повернення коштів, сплачених за її
умовами, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився і
апеляційний суд, виходив з того, що
укладена угода порушує права позивача
як споживача, внаслідок здійснення
відповідачем нечесної підприємницької
діяльності та її умови є
несправедливими по відношенню до
ОСОБА_3

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині відшкодування
моральної шкоди, апеляційний суд
виходив із того, що позивач у суді не
довела обставин, на які посилалась як
на обґрунтування таких вимог.

Проте з такими висновками судів
повністю погодитися не можна з огляду
на наступне.

Судами встановлено, що 07 лютого 2012
року між ОСОБА_3 та ТОВ «Авто Просто»
укладено угоду № 378311 з додатками № 1 та
№ 2, відповідно до умов якої відповідач
зобов'язався надати позивачу послуги
через систему придбання автомобіля ВАЗ
210994 у групах «Авто Так».

Відповідно до ст. ст. 2, 3 зазначеної
Угоди ТОВ «Авто Просто» гарантує
учаснику системи право на отримання
автомобіля за умови виконання
учасником усіх зобов'язань,
передбачених угодою.

На виконання вимог ст. 5 Угоди
позивач сплатила щомісячні платежі та
вступний внесок на загальну суму 20 302
грн 08 коп.

25 квітня 2012 року відповідач
повідомив позивача про припинення
імпортування із Росії в Україну
автомобілів ВАЗ 210994, у зв'язку з чим
було запропоновано позивачу змінити
умови угоди щодо предмета договору, а
саме, автомобіль ВАЗ 210994 замінити на
автомобіль ЗАЗ Sens.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч. ч.
1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до положень, закріплених
у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України
«Про захист прав споживачів»,
забороняється здійснення нечесної
підприємницької практики. Нечесна
підприємницька практика включає в себе
будь-яку діяльність (дії або
бездіяльність), що вводить споживача в
оману або є агресивною. Зокрема,
відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону
забороняються як такі, що вводять в
оману, утворення, експлуатація або
сприяння розвитку пірамідальних схем,
коли споживач сплачує за можливість
одержання компенсації, яка надається
за рахунок залучення інших споживачів
до такої схеми, а не за рахунок продажу
або споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Таким чином, Законом України «Про
захист прав споживачів» закріплена
можливість визнання недійсними
правочинів, здійснених із
використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає, зокрема, у введенні в оману
споживачів шляхом залучення їхніх
коштів з метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі
нормативне визначення поняття
«пірамідальної схеми» не надано, однак
визначені ознаки, які відносять
діяльність суб'єкта підприємництва до
«пірамідальної схеми».

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України
«Про захист прав споживачів» дає
підстави для висновку, що поняття
«пірамідальна схема» у розумінні цієї
норми має такі обов'язкові ознаки: а)
здійснення сплати за можливість
одержання учасником компенсації; б)
компенсація надається за рахунок
залучення учасником інших споживачів
схеми; в) відсутність продажу або
споживання товару.

Відсутність вищевказаних ознак
виключає можливість визнання схеми як
«пірамідальної», тобто такої, що
порушує норми чинного законодавства
України. Так, пірамідальній схемі
властива сплата за можливість
одержання окремим учасником
компенсації, яка повинна надаватися за
рахунок залучення цим учасником схеми
інших споживачів.

У той же час, предметом Угоди сторін,
укладеної в рамках функціонування
системи придбання автомобілів у групах
«АвтоТак», є надання учаснику програми
адміністративних послуг, у тому числі
фінансового характеру, з метою
придбання ним автомобіля.

Відповідно до ст. 2 Угоди ТОВ «Авто
Просто» гарантує надання кожному
учаснику права на отримання автомобіля
за умови виконання ним усіх
зобов'язань, передбачених Угодою.

За таких обставин висновки судів про
те, що діяльність ТОВ
«Авто Просто» за Угодою сторін є
функціонуванням «пірамідальної
схеми», суперечить змісту п. 7 ч. 3 ст. 19
Закону України «Про захист прав
споживачів» у зв'язку з відсутністю
головних ознак «пірамідальної схеми» -
безтоварність та сплати компенсації
одним учасником за рахунок інших,
оскільки за схемою придбання товарів у
групах придбавають товар усі учасники
за рахунок об'єднання внесків кожного з
них. Різниця між споживачами -
учасниками схеми є тільки в часі
одержання автомобіля кожним із них, за
умови виконання своїх зобов'язань.

Крім того, для віднесення схеми до
пірамідальної необхідно врахувати й
інші норми чинного законодавства
України, що регулюють спірні
правовідносини, оскільки діяльність
ТОВ «Авто Просто» з адміністрування
фінансових коштів підпадає під поняття
«фінансова послуга».

Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України
«Про фінансові послуги та регулювання
ринків фінансових послуг» під поняттям
«фінансова послуга» розуміється
операція з фінансовими активами, що
здійснюється в інтересах третіх осіб
за власний рахунок чи за рахунок цих
осіб, а у випадках, передбачених
законодавством, - і за рахунок
залучених від інших осіб фінансових
активів, з метою отримання прибутку або
збереження реальної вартості
фінансових активів.

Законом України від 02 червня 2011 року
№ 3462-ІV «Про внесення змін до деяких
законів України щодо регулювання
ринків фінансових послуг» (введено в
дію з 09 січня 2012 року) внесено зміни до
ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові
послуги та регулювання ринків
фінансових послуг» та доповнено п. 111 ,
відповідно до якого до фінансових
послуг віднесено послуги з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

Як убачається з наведеного,
законодавець розрізняє ознаки, що
застосовуються до поняття
«пірамідальна схема» та «придбання
товарів у групах». Якщо перше є
порушенням законодавства, то друге, за
умови отримання відповідного дозволу
та дотримання всіх встановлених вимог,
є легітимною підприємницькою
діяльністю.

Такий висновок ґрунтується на
головній ознаці відсутності
«пірамідальної схеми» згідно з п. 7 ч. 3
ст. 19 Закону України «Про захист прав
споживачів» - це товарність схеми,
тобто передбачення надання споживачу
товару в обмін на внесені ним кошти.

У той же час, вирішуючи спір по суті,
на порушення приписів
ст. ст. 212, 303 ЦПК України суди на
зазначене уваги не звернули та не
перевірили наявність у ТОВ «Авто
Просто» ліцензії, яка б відповідала
ліцензійним умовам на провадження
діяльності з адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів у групах.

Крім того, ухвалюючи рішення про
визнання Угоди недійсною, суди на
підставі ст. 18 Закону України «Про
захист прав споживачів» дійшли
висновку про те, що укладена сторонами
Угода порушує права позивача, оскільки
містить несправедливі умови, зокрема, у
ст. ст. 13, 14 додатку № 2 до Угоди, у
зв'язку із чим ця Угода згідно з ч. 6 ст. 19
Закону України «Про захист
прав споживачів» є недійсною із
застосуванням наслідків її
недійсності.

Однак при цьому суди неправильно
застосували норму ст. 18 Закону України
«Про захист прав споживачів», не
встановивши, у чому саме полягає
несправедливість окремих положень
Угоди, (ураховуючи, що ст. 13 Угоди
містить дев'ять пунктів, а ст. 14 - десять
пунктів) і не вказали, чи є зазначена
обставина відповідно до цієї норми
підставою для зміни або визнання
недійсними саме цих (яких конкретно)
умов Угоди та чи є підстави для
визнання недійсним договору в цілому.
Зазначивши, що підставою недійсності
Угоди є несправедливість умов Угоди
(ст. 18 Закону України «Про захист прав
споживачів»), суди посилалися на норму
ч. 6 ст. 19 цього Закону, яка регулює
питання недійсності угоди у зв'язку зі
здійсненням нечесної підприємницької
практики (недобросовісна конкуренція
та діяльність (дії або бездіяльність),
що вводить споживача в оману або є
агресивною).

У той же час, ст. 18 Закону України «Про
захист прав споживачів» містить інші
самостійні підстави визнання угоди (чи
її умов) недійсною.

Так, за змістом ч. 5 цієї норми у разі
визнання окремого положення договору,
включаючи ціну договору,
несправедливим може бути визнано
недійсним або змінено саме це
положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих
положень або визнання їх недійсними
зумовлює зміну інших положень
договору, на вимогу споживача такі
положення підлягають зміні або договір
може бути визнаний недійсним у цілому
(ч. 6 ст. 18 Закону).

Таким чином, суди не врахували, що
приписи ст. ст. 18, 19 Закону України «Про
захист прав споживачів» передбачають
різні взаємовиключні підстави
визнання угод недійсними.

Визначення поняття «несправедливі
умови договору» закріплено в
ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору
є несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача.

З аналізу норми ст. 18 Закону України
«Про захист прав споживачів»
вбачається, що для кваліфікації умов
договору несправедливими необхідна
наявність одночасно таких ознак:
по-перше, умови договору порушують
принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч.
3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови
договору призводять до істотного
дисбалансу договірних прав та
обов'язків сторін; по-третє, умови
договору завдають шкоди споживачеві.

Застосовуючи цю норму, суди
зазначених положень не врахували та не
вказали, на підставі яких ознак,
зазначених у ч. 2 ст. 18 Закону України
«Про захист прав споживачів»,
кваліфікували умови договору
несправедливими, і чи тягне
несправедливість цих умов недійсність
договору в цілому.

З урахуванням наведеного, ухвалюючи
рішення про визнання оспорюваної угоди
недійсною із застосуванням наслідків
її недійсності, на порушення приписів
ст. ст. 212, 303 ЦПК України суди на
зазначене уваги не звернули, належної
оцінки наданим доказам не дали та
дійшли до передчасного висновку про
підставність позову.

Оскільки обставини, пов'язані із
перевіркою доводів сторін та оцінкою
наданих сторонами доказів, судами не
з'ясовувались у повному обсязі, чим
порушено норми процесуального права
(ст. ст. 10, 60, 61, 179 ЦПК України) і таке
унеможливило встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, то
відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
ухвалені у справі судові рішення
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Авто
Просто» задовольнити частково.

Рішення Теребовлянського
районного суду Тернопільської області
від 07 травня 2013 року та рішення
апеляційного суду Тернопільської
області від 29 серпня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М. І. Наумчук

Судді:
Т. Л. Ізмайлова

О. В. Кадєтова

Г. І. Мостова

Д. О. Остапчук