РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року

м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у
складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Кошар Я.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання права власності,

в с т а н о в и в:

02 вересня 2013 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 звернулися в суд з зазначеним
позовом до ОСОБА_4 про визнання права
власності.

Свої вимоги мотивують тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_5, після
смерті якої залишилось спадкове майно -
1/2 частниа житлового будинку АДРЕСА_1

Співвласником іншої частини цього
домоволодіння є відповідач ОСОБА_4

У визначений законом термін, протягом
шести місяців з дня смерті, ОСОБА_6
звернувся до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини. Згодом з
такою заявою звернулись інші
спадкоємці - позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Позивач ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_6 - сина
спадкодавця ОСОБА_5. Дружина ОСОБА_1 -
ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року. За
життя ОСОБА_1 не встиг отримати
свідоцтво про право на спадщину після
смерті своєї матері ОСОБА_5, а його
дружина ОСОБА_7, яка отримала частину
майна ОСОБА_1 в порядку спадкування
після його смерті, відповідно не
отримала свідоцтва про право на
спадщину на 1/6 частину будинку.

Таким чином, ОСОБА_3 є спадкоємцем
першої черги щодо майна ОСОБА_5 за
правом представлення після смерті
свого батька - ОСОБА_6 та своєї матері -
ОСОБА_7.

Позивачам стало відомо, що у 2009 році
відповідач ОСОБА_4 зверталась до
Солом'янського районного суду м. Києва
з позовом до Солом'янської районної в м.
Києві ради та КП Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна, в якому просила
визнати за нею право власності в цілому
на спірний житловий будинок АДРЕСА_1
Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 20 серпня 2009 року позов
задоволено в повному обсязі.

На підставі цього рішення, ОСОБА_4
зареєструвала своє право власності на
житловий будинок в цілому.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва
від 14 травня 2013 року апеляційну скаргу
задоволено, рішення Солом'янського
районного суду від 20 серпня 2009 року
скасовано та в задоволенні позову
ОСОБА_4 відмовлено.

Разом з тим, позивачі не мають змоги
оформити своє право власності на
спадкове майно, оскільки на підставі
скасованого Апеляційним судом міста
Києва рішення Солом'янського районного
суду м. Києва відповідач встигла
зареєструвати своє право власності в
цілому на весь будинок. У зв'язку з цим,
Перша Київська Державна нотаріальна
контора відмовила у видачі свідоцтва
про право на спадщину, оскільки на
підставі довідки, виданої КП Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації прав власності на об'єкти
нерухомого майна від 21 грудня 2012 року №
47479 (И-2012) право власності на 1/2 частину
житлового будинку АДРЕСА_1 за померлою
ОСОБА_5 не зареєстровано з 29 серпня 2009
року.

Крім того, КП Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна листом від 01 липня 2013
року № 14461 (И-2013) повідомило про те, що
відповідно до законодавства воно не
має можливості змінити запис щодо
власності на заявлений житловий
будинок.

Таким чином, формально на сьогоднішній
день власником їх часток значиться
відповідач ОСОБА_4, яка набула права
власності на належну спадкодавцю
частину житлового будинку на підставі
судового рішення, що було скасоване
судом апеляційної інстанції.

Відповідач відмовляється від
здійснення будь-яких дій стосовно
поновлення прав спадкоємців на
спадкове майно, оскільки не визнає їх
право власності на 1/2 частину будівлі.

Просять суд ухвалити рішення, яким
визнати за кожним з них право власності
за правом спадкування на 1/6 частини
житлового будинку АДРЕСА_1, що належала
спадкодавцю - померлій ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_5.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 та представник
позивача ОСОБА_2 підтримали заявлений
позов та просили його задовольнити з
наведених в ньому підстав.

Позивач ОСОБА_3 у судове засідання не
з'явилася, про час та місце розгляду
справи повідомлена належним чином.
Направила до суду заяву про розгляд
справи у її відсутність, зазначила, що
заявлений позов підтримує в повному
обсязі (а.с. 87).

Відповідач та її представник в
судовому засіданні проти задоволення
позовних вимог заперечували частково.
Пояснили суду, що позивач ОСОБА_3 має
право на спадщину. ОСОБА_4 є неналежним
відповідачем, оскільки не має жодного
відношення до спадщини, яка відкрилась
після смерті ОСОБА_5 Вважають, що вимоги
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підлягають
задоволенню, оскільки вони звернулися
з заявою про прийняття спадщини через 9
років та через 23 роки після смерті
спадкодавця відповідно (а.с. 112-113).

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи, проаналізувавши
надані докази, суд приходить до
наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
померла ОСОБА_5, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1,
виданим 13 березня 1990 року Відділом РАГС
Радянського РВК м. Києва (а.с. 58).

Після смерті ОСОБА_5 залишилось
спадкове майно - 1/2 частина житлового
будинку АДРЕСА_1, право власності на яку
визнане за нею рішенням народного суду
Жовтневого району м. Києва від 08 квітня
1975 року (а.с. 63).

Згідно з пунктом 4 Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного
кодексу України (в редакції 2003 року) він
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом
України, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Вбачається, що до правовідносин, які
виникли між сторонами, підлягають
застосуванню норми Цивільного кодексу
Української РСР (в редакції 1963 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК Української
РСР (в редакції 1963 року) при
спадкоємстві за законом спадкоємцями
першої черги є, в рівних частках, діти (у
тому числі усиновлені), дружина і
батьки (усиновителі) померлого. До
числа спадкоємців першої черги
належить також дитина померлого, яка
народилася після його смерті.

З матеріалів спадкової справи до майна
померлої ОСОБА_5, заведеної 13 березня 1990
року, вбачається, що з заявами про
прийняття спадщини після її смерті
звернулись її діти - спадкоємці першої
черги ОСОБА_6, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 56-75).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_6, який був
сином спадкодавця - ОСОБА_5 та звернувся
з заявою про прийняття спадщини, проте
не встиг отримати свідоцтво про право
на спадщину після смерті своєї матері
ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла його дружина
ОСОБА_7.

Згідно з ч. 1 ст. 551 ЦК Української РСР (в
редакції 1963 року) якщо спадкоємець,
закликаний до спадкоємства за законом
або за заповітом, помер після відкриття
спадщини, не встигнувши її прийняти в
установлений строк (стаття 549 цього
Кодексу), право на прийняття належної
йому частки спадщини переходить до
його спадкоємців (спадкова трансмісія).

ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_6 та ОСОБА_7, тому
вона є спадкоємцем першої черги щодо
майна ОСОБА_5 за правом спадкової
трансмісії після смерті свого батька -
ОСОБА_6 та своєї матері - ОСОБА_7.

Суд вважає, що не заслуговують на увагу
посилання сторони відповідача на те, що
вимоги інших позивачів - ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 не підлягають задоволенню,
оскільки вони звернулися з заявою про
прийняття спадщини з пропуском
встановленого шестимісячного строку.

Статтею 548 ЦК Української РСР (в
редакції 1963 року) визначено, що для
придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Не
допускається прийняття спадщини під
умовою або з застереженнями.

Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР
(в редакції 1963 року) визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном;

2) якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути
вчинені протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини.

У ч. 1 ст. 550 ЦК Української РСР (в
редакції 1963 року) закріплено, що строк
для прийняття спадщини, встановлений
статтею 549 цього Кодексу, може бути
продовжений судом, якщо він визнає
причини пропуску строку поважними.
Спадщина може бути прийнята після
закінчення зазначеного строку і без
звернення до суду при наявності згоди
на це всіх інших спадкоємців, які
прийняли спадщину.

ОСОБА_6 звернувся з заявою про
прийняття спадщини в межах
встановленого строку та помер після
відкриття спадщини, не отримавши
свідоцтво про спадщину.

ОСОБА_3, яка є спадкоємцем в порядку
спадкової трансмісії, не заперечувала
проти задоволення позовних вимог
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що звернулися з
заявою про прийняття спадщини з
пропуском шестимісячного строку.

У своїй письмовій заяві ОСОБА_3
зазначила, що заявлений нею, ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 позов вона підтримує в повному
обсязі з підстав наведених у позовній
заяві. Також підтримує усі викладені
клопотання та просить їх задовольнити.
Довіряє іншим позивачам по справі, а
тому заздалегідь погоджується з усіма
поясненнями, заявами та клопотаннями,
які ними можуть бути надані під час
розгляду даної справи (а.с. 87).

За таких обставин, з урахуванням
положень ч. 1 ст. 550 ЦК Української РСР (в
редакції 1963 року) для прийняття
спадщини за умови згоди інших
спадкоємців, не вимагається звернення
до суду для продовження строку на
прийняття спадщини.

Звертаючись в суд з позовом, сторона
позивачів посилалась на те, що вони не
мають змоги оформити своє право
власності на спадкове майно, оскільки
на підставі рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 20 серпня 2009
року, яке було скасоване рішенням
Апеляційного суду міста Києва від 14
травня 2013 року, відповідач
зареєструвала своє право власності в
цілому на весь будинок (а.с. 5-7, 10-12).

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 20 серпня 2009 року задоволено
позов ОСОБА_4 до Солом'янської районної
в м. Києві ради та КП Київське міське
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна. Припинено право
власності і скасовано його реєстрацію
за ОСОБА_5 на 1/2 будинку АДРЕСА_1 Визнано
1/2 будинку АДРЕСА_1, загальна площа якої
107,3 кв. метри, жила площа 77,2 кв. метри,
яка знаходиться на земельній ділянці
площею 431 кв. метри цілим будинком.
Визнано право власності на будинок
АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 в цілому. Зобов'язано
КП Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
скасувати державну реєстрацію права
власності на 1/2 будинку АДРЕСА_1 за
ОСОБА_5 та зареєструвати за ОСОБА_4
право власності на будинок АДРЕСА_1 (а.с.
5-7).

Судом встановлено та не оспорюється
учасниками судового розгляду, що на
підставі зазначеного рішення, ОСОБА_4
зареєструвала своє право власності на
житловий будинок в цілому.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва
14 травня 2013 року апеляційну скаргу
ОСОБА_2 задоволено, рішення
Солом'янського районного суду від 20
серпня 2009 року скасовано та ухвалено
нове про відмову в задоволенні позову
ОСОБА_4 (а.с. 10-12, 41-43).

Згідно довідки, виданої КП Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна від 21 грудня
2012 року № 47479 (И-2012), право власності на
1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 за
померлою ОСОБА_5 не зареєстровано з 29
серпня 2009 року, згідно рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
(а.с. 63).

У зв'язку з цим, Перша Київська Державна
нотаріальна контора відмовила у видачі
свідоцтва про право на спадщину,
оскільки на підставі довідки, виданої
КП Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації прав
власності на об'єкти нерухомого майна
від 21 грудня 2012 року № 47479 (И-2012) право
власності на 1/2 частину житлового
будинку АДРЕСА_1 за померлою ОСОБА_5 не
зареєстровано з 29 серпня 2009 року (а.с. 13).

На запит суду КП Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна листом від 20
листопада 2013 року № 24460 (И-2013)
повідомило, що житловий будинок
АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_4 на
підставі рішення Солом'янського
районного суду від 20 серпня 2009 року (а.с.
89).

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюванних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України (в
редакції 2003 року) власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Зі змісту цієї статті вбачається, що
право власності спадкоємця на спадкове
майно підлягає захисту в судовому
порядку шляхом його визнання у разі,
якщо таке право оспорюється або не
визнається іншою особою, а також у разі
втрати ним документа, який засвідчує
його право власності. Належним
відповідачем у такому випадку є особа -
учасник цивільних правовідносин, яка
не визнає або оспорює право власності
спадкоємця на спадкове майно.

Визнання права власності на спадкове
майно в судовому порядку є винятковим
способом захисту, що має
застосовуватися, якщо існують
перешкоди для оформлення спадкових
прав у нотаріальному порядку.

Право власності на спірну частину
будинку зареєстроване за відповідачем
на підставі рішення суду, яке в
подальшому було скасоване.

Відповідач не визнає право власності
позивачів на спадкове майно, що
залишилось після смерті ОСОБА_5 (1/2
частину житлового будинку АДРЕСА_1), що
унеможливлює видачу позивачам
свідоцтв про право на спадщину.

Іншого способу захисту порушеного
права у позивачів немає, як і не має
спору між самими позивачами щодо права
кожного на частку в спадковому майні.

З огляду на наведене, позов підлягає
задоволенню.

На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню
з відповідача на користь позивачів
підлягають понесені ними судові
витрати.

Керуючись статтями 529, 548-551 ЦК
Української РСР (в редакції 1963 року),
статтею 392 ЦК України (в редакції 2003
року), пунктом 1 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування»
від 30 травня 2008 року № 7, статтями 3, 4, 10,
11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України,
суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про визнання права власності
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6
частину житлового будинку АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6
частину житлового будинку АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/6
частину житлового будинку АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 430
гривень 79 копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 430
гривень 79 копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 430
гривень 79 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду міста Києва через
суд першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: (підпис)