інстанції Подрєзова Г.О.Провадження №
22-ц/780/500/14 Доповідач у 2
інстанції ПриходькоКатегорія 54
УХВАЛА

Іменем України

05 березня 2014 року колегія судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній
Д.О.,

при секретарі: Черепинець А.І.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 06 грудня 2013 року за позовом ОСОБА_1
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг»» про
захист прав споживача, визнання
кредитного договору частково не
дійсним,-

встановила:

у вересні 2013 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи
його тим, що 19.03.2008 р. між ним та ЗАТ «ОТП
Банк» був укладений кредитний договір
№МL-011/022/2008 на суму 760 000 грн. зі сплатою
плаваючої відсоткової ставки за
користування кредитом, строком дії до
17.03.2023 р. Мета отримання кредиту - на
споживчі цілі.

В порядку забезпечення виконання
зобов»язань за кредитним договором між
сторонами також було укладено договір
іпотеки № Р МL-011/022/2008, відповідно до
якого іпотекодавець ОСОБА_1 передав в
іпотеку банку - іпотеко держателю
нерухоме майно - житловий будинок з
господарськими спорудами по АДРЕСА_1.

Вказував, що за умовами кредитного
договору, а саме: п.4.1.1. передбачено за
порушення прийнятих на себе
зобов»язань стосовно повернення
кредитних коштів, сплати процентів за
користування кредитними коштами у
визначені цим договором строки,
позичальник зобов»язаний сплатити
банку пеню в розмірі 1% від суми
несвоєчасно виконаних боргових
зобов»язань за кожен день прострочки
та вважаючи ці умови несправедливими,
тобто такими, що передбачають сплату
споживачем непропорційно великої суми
компенсації (понад 50% вартості
продукції (послуг) у разі невиконання
ним зобов»язань за договором.).

Тому, просив визнати недійсним п.4.1.1.
кредитного договору від 19.03.2008
№МL-011/022/2008 з підстав його
невідповідності п.1 ст.18 Закону України
«Про захист прав споживачів», яким
встановлено, що виконавець, виробник не
повинен включати у договори із
споживачем умови, які є
несправедливими.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 06 грудня 2013 року в задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просив рішення суду першої інстанції
скасувати, та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин справи, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 19 березня 2008 року
між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» був
укладений кредитний договір
№МL-011/022/2008, згідно з яким позичальник
отримав кредит на суму 760 000 грн., на
умовах платності, повернення, зі
сплатою плаваючої відсоткової ставки
за користування кредитом згідно з п.3 - у
вигляді плаваючої процентної ставки,
що складається з фіксованого відсотку
-1,99% річних та процентної ставки по
строкових депозитах фізичних осіб у
валюті тотожній валюті кредиту (Fidr),
строком дії до 17.03.2023 р. для споживчих
цілей.

Відповідно до п.4.1 кредитного договору
за невиконання або неналежне виконанні
прийнятих на себе зобов»язань по цьому
договору позичальник несе
відповідальність у порядку і на умовах
визначених у цьому договорі, а саме:

Згідно п.4.1.1. за порушення прийнятих на
себе зобов»язань стосовно повернення
кредитних коштів, сплати процентів за
користування кредитними коштами у
визначені цим договором строки,
позичальник зобов»язаний сплатити
банку пеню в розмірі 1% від несвоєчасно
виконаних боргових зобов»язань за
кожний день прострочки. Зазначена пеня
сплачується додатково до прострочених
сум.

Відповідно до кредитного договору
позичальником підписані всі сторінки
цього договору, підписано анкету -
заяву про отримання іпотечного кредиту
від 07.03.2008 р., а також ознайомлено з
умовами кредитування по програмі
«Кредит на відновлення капіталу
(споживчі цілі)», згідно з якими
позичальник отримав повну інформацію
щодо орієнтовної сукупної вартості
кредиту.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду від 15.07.2013 згідно з
яким з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» стягнуто
заборгованість по кредитному договору
від 19.03.2008 р. №МL-011/022/2008, що утворилася
станом на 01.06.2012 в сумі 1 060 871,53 грн., з
яких 736 815,27 грн. заборгованості по
кредиту, 166 693,74 грн. - заборгованості по
відсотках, 157 362,52 грн. - сума пені.
Рішення набрало законної сили.

Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Згідно з ч.ч.1,2 ст.215 цього
Кодексу підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
ч.ч.1-3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

Відповідно п.6 ч.1 ст.6 Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
договір про надання фінансових послуг
повинен містити розмір фінансового
активу, зазначений у грошовому виразі,
строки його внесення та умови
взаєморозрахунків.

Також згідно ч.1 ст.626 ЦК України -
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов»язків.

Згідно з ч.1 ст.627 цього Кодексу -
відповідно до ст.6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Положеннями ч.5 ст.18 Закону України «Про
захист прав споживачів» до договорів
із споживачами про надання споживчого
кредиту застосовуються положення
цього Закону про несправедливі умови в
договорах.

Заявляючи позовні вимоги
позивач послався на ст.18 Закону України
«Про захист прав споживачів»
зазначивши те, що укладений сторонами
договір порушує права позивача,
оскільки містить несправедливі умови
п.4.1.1, у зв»язку із чим вказаний пункт
слід визнати недійсним.

Визначення поняття
«несправедливі умови договору»
закріплено в ч.2 ст.18 цього Закону -
умови договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов»язків на шкоду
споживача.

Аналізуючи норму ст.18 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
можна дійти висновку, що для
кваліфікації умов договору
несправедливими необхідна наявність
одночасно таких ознак: по-перше, умови
договору порушують принцип
добросовісності (п. 6 ч. 1 ст.3, ч. 3 ст.509 ЦК
України); по-друге, умови договору
призводять до істотного дисбалансу
договірних прав та обов»язків сторін;
по-третє, умови договору завдають шкоди
споживачеві.

Посилаючись на зазначену норму
позивач не зазначив у чому саме полягає
несправедливість окремого положення
договору і не вказав, чи є зазначена
обставина відповідно до цієї норми
підставою для визнання недійсним
конкретної умови договору, зазначив
лише, що підставою недійсності
окремого пункту договору є
несправедливість умови (ст.18 Закону
України «Про захист прав споживачів»).

Оскільки розмір нарахованої пені,
згідно з п.4.1.1. за невиконання
зобов»язання за кредитним договором,
не перевищує розміру заборгованості,
суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що доказів
порушення прав споживача, саме
включенням до кредитного договору умов
п.4.1.1., не надано, а тому позовні вимоги
до задоволення не підлягають.

Крім цього, позивачем також
пропущено строки звернення до суду з
позовом про визнання умови кредитного
договору включеної до п.4.1.1. кредитного
договору недійсними.

Відповідно до частин 3,4 статті 267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом за лише заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення, а сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Таким чином, оскільки позивачем
пропущено строк позовної давності, а
при підписанні кредитного договору
позивачу був наданий додаток №1 до
кредитного договору, інформаційний
листок про умови кредитування, в яких
зазначені всі сукупні витрати
позичальника при отриманні кредиту,
розрахунок орієнтовної сукупної
вартості кредиту, то суд вірно відмовив
в позові.

У разі пропуску строку позовної
давності без поважної причини, суд у
рішенні зазначає відмову в позові з цих
підстав, якщо про це заявлено стороною
у спорі, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Доводи апелянта, викладені в
апеляційній скарзі про незаконність та
необгрунтованість рішення, неповне
з»ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення норм
матеріального та процесуального права
при його ухваленні, на переконання
колегії суддів апеляційної інстанції,
не знайшли свого підтвердження і
повністю спростовуються дослідженими
належними та допустимими доказами по
справі.

За таких обставин, колегія судів,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
вірно послався на закон, що регулює
спірні правовідносини, дійшов
правильного висновку про відмову
задоволення позову.

Оскільки рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
апеляційну скаргу і залишити рішення
суду без змін.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК
України колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити,
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 06 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді