УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Мазур Л.М., Макарчука М.А.,
Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про стягнення суми боргу,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі
представника за довіреністю ОСОБА_6 на
рішення апеляційного суду м. Києва від
28 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5, який позивач
уточнив у процесі розгляду справи, і
остаточно просив стягнути із
відповідача на його користь суму боргу
з урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення в
розмірі 218 378 грн 46 коп. та три проценти
річних в розмірі 18 429
грн 54 коп.

На обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що 17 лютого 2010
року між ним та відповідачем було
укладено договір позики, оформлений у
вигляді розписки, відповідно до умов
якого надав відповідачу грошові кошти
в сумі 25 000 доларів США із кінцевим
терміном повернення до 17 травня 2010
року.

Вказав, що строк повернення позики
закінчився 17 травня 2010 року, проте
відповідач у встановлений договором
строк кошти не повернув, а тому просив
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 05 липня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
суму боргу за договором позики в
розмірі 198 782 грн та 3 % річних за час
невиконання зобов'язання в розмірі 18 429
грн 54 коп.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
28 листопада 2013 року апеляційну скаргу
представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7
задоволено, рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 05 липня
2013 року скасовано та ухвалено нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_6, мотивуючи свої доводи
неправильним застосуванням судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права та порушенням норм
процесуального права, просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції і залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про часткове задоволення
позовних вимог, дійшов висновку про
існування між сторонами боргових
зобов'язань, в силу яких у
відповідності до вимог ст. 1049 ЦК
України позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику у строк
і в порядку, встановленому договором.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення місцевого суду та ухвалюючи
нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог, дослідивши докази у
справі й давши їм належну оцінку,
правильно встановив характер
правовідносин сторін у справі та
дійшов обґрунтованого висновку, що
відповідно до тексту розписки від 17
лютого 2010 року, грошові кошти
передавалися в якості залогу (застави),
а тому не є позикою.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судом
апеляційної інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом апеляційної
інстанції були дотримані норми
матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків суду
апеляційної інстанції, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваного рішення.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі
представника за довіреністю ОСОБА_6
відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
28 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Л.М. Мазур М.А. Макарчук А.В. Маляренко