АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/774/1446/14
Головуючий у 1-ій інстанції
Категорія 46 суддя
суддя Повєткін В.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2014 р. Апеляційний суд
Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна
В.В.

суддів: Рудь В.В.,
Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Чергенець С.О.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1

на додаткове рішення Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
12 грудня 2013 року

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
майна, що є об'єктом права сумісної
власності, -

В с т а н о в и в :

У січні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл
майна, що є об'єктом права сумісної
власності (т.1 а.с.3-9,114-118,125-131,172-180,190-198).

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 07
листопада 2013 року позовні вимоги
задоволено частково; визнано за
сторонами право власності на
домоволодіння по АДРЕСА_1 та на
земельну ділянку площею 0,0338 га по 1/2
частині за кожним, припинивши право
спільної сумісної власності на це
домоволодіння та земельну ділянку; з
відповідача на користь позивача
стягнуто судові витрати в сумі 229,40 грн.
(т.2 а.с.12-18).

Додатковим рішенням Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
12 грудня 2013 року відмовлено в
задоволенні позовних вимог про
стягнення витрат на правову допомогу
(т.2 а.с.31).

В апеляційній скарзі (т.2 а.с.58-60) ОСОБА_1
просить скасувати додаткове рішення
суду, як необґрунтоване і ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги про стягнення витрат на правову
допомогу, оскільки:

- про день та слухання справи 18.12.2013 року
ні позивача, ні його представника в
порушення вимог ст.74 ЦПК України
повідомлено не було;

- в мотивувальній частині основного
рішення від 07 листопада 2013 року суд
зазначає про необхідність перевірки
права особи здійснювати надання
правової допомоги, але фактично цього
не здійснив та безпідставно відмовив у
задоволенні позовних вимог про
стягнення витрат на правову допомогу;

- судом не враховано положень постанови
КМУ № 590 від 27.04.2006 року «Про граничні
розміри компенсації витрат, пов'язаних
з розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави».

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
скарга є необґрунтованою і не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог про стягнення витрат на правову
допомогу, суд першої інстанції
встановив, що доказів надання правової
допомоги та підтвердження статусу
фахівця в галузі права суду не надано.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду першої інстанції
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК України
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Не можуть бути прийняті до уваги доводи
апеляційної скарги про те, що про день
та слухання справи 18.12.2013 року ні
позивача, ні його представника в
порушення вимог ст.74 ЦПК України
повідомлено не було, оскільки з
матеріалів справи вбачається, що при
розгляді справи про ухвалення
додаткового рішення приймали участь
позивач, його представник та
представник відповідача (т.2 а.с.30).

Згідно п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат,
пов'язаних з розглядом судової справи,
належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч.1,2 ст.84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги; граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Особу, яка надає правову допомогу,
згідно положень ч.1 ст.47 ЦПК України
віднесено до інших учасників
цивільного процесу, крім осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

До матеріалів справи доданий договір №
1 від 13.01.2013 року між ОСОБА_3 про надання
ОСОБА_1 юридичного
інформаційно-консультативного
обслуговування (а.с.25), яким передбачено
авансовий платіж за послуги у сумі 5000,00
грн., здійснений на підставі квитанції
від 17.01.2013 року (а.с.26).

Як встановлено судом першої інстанції
і вбачається з матеріалів справи,
договір містить перелік послуг, які
можуть бути надані однією стороною
другій, але не містить домовленості
щодо оцінки кожного виду послуги з
зазначенням вартості одиниці кожного
виду послуги.

У матеріалах справи відсутні докази
надання конкретних видів послуг та їх
вартості, зокрема відсутній акт про
виконання робіт-послуг.

Тому суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що ОСОБА_3
приймав участь у справі як представник
ОСОБА_1

Відповідно до ч.1 ст.38 ЦПК України
сторона, третя особа, особа, яка
відповідно до закону захищає права,
свободи чи інтереси інших осіб, а також
заявники та інші заінтересовані особи
в справах окремого провадження (крім
справ про усиновлення) можуть брати
участь у цивільній справі особисто або
через представника.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 представляв інтереси позивача
ОСОБА_1 в суді на підставі довіреності
від 18 січня 2013 року (т.1 а.с.12).

На підставі цієї довіреності ОСОБА_3 як
представник позивача ОСОБА_1 приймав
участь в суді апеляційної інстанції
10.06.2013 року (т.1 а.с.62,63-64) та при розгляді
справи в Індустріальному районному
суді (т.1 а.с.97,98-99,149,201-201а, т.2 а.с.10,31),
знайомився з матеріалами справи (т.1
а.с.101,102,171), отримував копії судових
рішень (т.2 а.с.21,47).

Відповідно до ч.1,2 ст.56 ЦПК України
правову допомогу може надавати особа,
яка є фахівцем у галузі права і за
законом має право на надання правової
допомоги; така особа має право:
знайомитися з матеріалами справи,
робити з них витяги, знімати копії
долучених до справи документів, бути
присутнім у судовому засіданні; така
особа допускається ухвалою суду за
заявою особи, яка бере участь у справі.

При розгляді справи в суді першої
інстанції позивач не заявлял суду
клопотання про допуск ОСОБА_3 до участі
у справі у якості особи, яка йому надає
правову допомогу.

З огляду на це колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги про
необґрунтованість додаткового рішення
суду першої інстанції про відмову у
стягненні з відповідача на користь
позивача витрат на правову допомогу є
безпідставними.

Суд першої інстанції всебічно і повно
дослідив обставини справи, надав
належну оцінку доказам, які надані суду
сторонами, і по становив законне і
обґрунтоване рішення про відмову у
задоволенні позову в цій частині.

Порушень матеріального і
процесуального права при ухваленні
додаткового судового рішення, які є
підставою для скасування судового
рішення, не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни
додаткового рішення суду першої
інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись
ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесу
ального кодексу України, апеляційний
суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Додаткове рішення Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
12 грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду
Дніпропетровської області набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: