Справа № 755/4625/14-ц
Провадження № 2/755/2167/14
У Х В А Л А

"17" лютого 2014 р.

м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду м.
Києва Галаган В.І., вивчивши матеріали
позовної заяви ОСОБА_1 до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання
договору оренди та відшкодування
збитків, -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м.
Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
розірвання договору оренди та
відшкодування збитків.

Вивчивши матеріали поданої позовної
заяви, вважаю, що позовна заява не
відповідає вимогам цивільного
процесуального законодавства України.

Відповідно до ст.1 Цивільного
процесуального кодексу України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтереси юридичних осіб,
інтересів держави.

За нормою статті 4 Цивільного
процесуального кодексу України
визначено, що здійснюючи правосуддя,
суд захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

Відповідно до вимог частини 2, 4 ст.119
Цивільного процесуального кодексу
України позовна заява, серед іншого,
повинна містити: зазначення доказів, що
підтверджують кожну обставину,
наявність підстав для звільнення від
доказування; перелік документів, що
подаються до заяви. Позовна заява
повинна відповідати іншим вимогам,
встановленим законом.

Зміст позовних вимог - це певна форма
захисту, яку просить позивач від суду.
Під підставами позову, як вказує
Верховний суд України, слід розуміти
обставини, якими обґрунтовуються
позовні вимоги. Виклад обставин
підстави та кож необхідний для
визначення тотожності позову, захисту
відповідача від позову, зміни позову
позивачем і, найголовніше, - для
визначення предмета доказування по
даній справі.

Разом з тим, як убачається із змісту
позовної заяви, предмет спору
становлять вимоги позивача про
розірвання договору оренди від 16.09.2013
року, укладений між сторонами спірних
правовідносин, а також позивач просить
суд виселити відповідача із
орендованого нежитлового приміщення,
що є предметом спірного договору
оренди, однак позивачем не наведено
норм діючого законодавства України,
якими передбачено виселення
фізичної-особи підприємця з
орендованого нежитлового приміщення,
ураховуючи відсутність в матеріалах
справи доказів проживання відповідача
за адресою місцезнаходження
орендованого приміщення, оскільки
обраний позивачем спосіб захисту
порушених прав та законних інтересів
щодо виселення особи із займаного
приміщення згідно діючого
законодавства України підлягає
захисту лише у порядку житлового
законодавства України, яке не регулює
правовідносини сторін саме в розрізі
даного спору, що свідчить про
некоректність поставленої вимоги щодо
виселення відповідача без наявності
факту вселення та проживання
останнього в орендованому нежитловому
приміщенні.

Згідно частини п'ятої ст. 119 Цивільного
процесуального кодексу України до
позовної заяви додаються документи, що
підтверджують сплату судового збору.

Відповідно до положення статті 6 Закону
України „Про судовий збір" від 08.07.2011
року №3674-VI (зі змінами та доповненнями),
за подання позовної заяви, що має
одночасно майновий і немайновий
характер, судовий збір сплачується за
ставками, встановленими для позовних
заяв майнового та немайнового
характеру.

Звертаючись з позовом до суду,
позивачем не додано доказів, які мають
свідчити про те, що ним повній мірі
сплачено судовий збір, ураховуючи факт
звернення позивача з вимогою майнового
та немайнового характеру.

Відповідно до ст. 4 Закону України „Про
судовий збір" від 08.07.2011 року №3674-VI (зі
змінами та доповненнями) судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі. Із позовної заяви
майнового характеру ставка судового
збору становить 1 відсоток ціни позову,
але не менше 0,2 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 3
розмірів мінімальної заробітної плати.
Із позовної заяви немайнового
характеру ставка судового збору
становить 0,2 розміру мінімальної
заробітної плати.

Разом з тим, розмір мінімальної
заробітної плати станом на 22.01.2014 року
складає 1218,00 грн. Таким чином,
враховуючи положення ст. 4 Закону
України „Про судовий збір" від 08.07.2011
року №3674-VI (зі змінами та доповненнями),
сума судового збору за вимоги
немайнового характеру, що підлягає до
сплати, дорівнює - 243,60 грн., а також
ураховуючи ціну позову у розмірі 43 570,00
грн., позивачем підлягає до сплати
судовий збір за вимогу майнового
характеру у розмірі 435,70 грн.

Так, до матеріалів позовної заяви
долучено копію платіжного доручення
від 11.02.2014 року про сплату судового
збору на суму 435,70 грн. та в сумі 2,44 грн.,
однак, ураховуючи ціну позову за
вимогою майнового характеру, та
ураховуючи пред'явлення позивачем
також вимог немайнового характеру щодо
розірвання договору, суд дійшов
висновку про неповну оплату позивачем
суми судового збору.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону
України „Про судовий збір", судовий
збір перераховується у безготівковій
або готівковій формі виключно через
установи банків чи відділення зв'язку.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України „Про
судовий збір", судовий збір сплачується
за місцем розгляду справи та
зараховується до спеціального фонду
Державного бюджету України.

При цьому, порядок заповнення
платіжних документів, які
підтверджують сплату судового збору,
передбачений відповідними
Інструкціями центральних органів
виконавчої влади.

Документом про сплату судового збору є
квитанція установи банку або
відділення зв'язку, які прийняли
платіж, або платіжне доручення,
підписане уповноваженою посадовою
особою банку, скріплене печаткою
установи банку з відміткою про дату
виконання платіжного доручення.

При сплаті судового збору готівкою до
документа, щодо якого вчиняється
відповідна дія, додається оригінал
квитанції кредитної установи, яка
прийняла платіж, а при перерахуванні
судового збору з рахунка платника -
останній примірник платіжного
доручення з написом (поміткою)
кредитної установи такого змісту:
„Зараховано в дохід бюджету ______ грн..,
(дата). Цей напис скріплюється першим та
другим підписами посадових осіб,
відбитком печатки кредитної установи з
відміткою дати виконання платіжного
доручення.

При заповненні платіжного доручення у
графі „код" платника судового збору -
юридичною особою - ідентифікаційний
код, а при його відсутності, у зв'язку з
релігійними переконаннями,
зазначаються його паспортні дані.

Оформлення платіжних документів, за
якими перераховуються суми судового
збору здійснюється за загальними
правилами згідно з вимогами Закону
України „Про платіжні системи та
переказ грошових коштів в Україні" та п.
3 Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
правління НБУ від 21.04.2004 року № 2,
платіжне доручення оформляється
платником за формою, наведеною у
Додатку № 2 до цієї Інструкції, згідно з
вимогами стосовно реквізитів
розрахункових документів, які
викладені в Додатку № 8 до цієї
Інструкції.

Відповідно до Узагальнення про
практику застосування судами
законодавства про стягнення судових
витрат при розгляді цивільних справ,
приведеного Апеляційним судом м. Києва,
яким передбачено вищенаведені вимоги
до документа про сплату судового збору,
за наявності сумнівів у здійсненні
плати суми судового збору, суд вправі
витребувати у платника відповідне
підтвердження (довідку) органу
Державної казначейської служби
України, якому судовий збір
перераховано.

Однак, при зверненні до суду, позивачем
долучено до матеріалів позову копію
платіжного доручення про сплату
судового збору від 29.01.2014 року у розмірі
3 654,00 грн., що не відповідає
вищенаведеним вимогам щодо оформлення
документів, які підтверджують оплату
позивачем судового збору, що викликає у
суду сумнів повної оплати позивачем
судового збору, що, відповідно, надає
право суду витребування належних
доказів щодо перерахування позивачем
суми судового збору.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону
України „Про судовий збір", судовий
збір перераховується у безготівковій
або готівковій формі виключно через
установи банків чи відділення зв'язку.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України „Про
судовий збір", судовий збір сплачується
за місцем розгляду справи та
зараховується до спеціального фонду
Державного бюджету України.

При цьому, порядок заповнення
платіжних документів, які
підтверджують сплату судового збору,
передбачений відповідними
Інструкціями центральних органів
виконавчої влади.

Документом про сплату судового збору є
квитанція установи банку або
відділення зв'язку, які прийняли
платіж, або платіжне доручення,
підписане уповноваженою посадовою
особою банку, скріплене печаткою
установи банку з відміткою про дату
виконання платіжного доручення.

При сплаті судового збору готівкою до
документа, щодо якого вчиняється
відповідна дія, додається оригінал
квитанції кредитної установи, яка
прийняла платіж, а при перерахуванні
судового збору з рахунка платника -
останній примірник платіжного
доручення з написом (поміткою)
кредитної установи такого змісту:
„Зараховано в дохід бюджету ______ грн..,
(дата). Цей напис скріплюється першим та
другим підписами посадових осіб,
відбитком печатки кредитної установи з
відміткою дати виконання платіжного
доручення.

При заповненні платіжного доручення у
графі „код" платника судового збору -
юридичною особою - ідентифікаційний
код, а при його відсутності, у зв'язку з
релігійними переконаннями,
зазначаються його паспортні дані.

Оформлення платіжних документів, за
якими перераховуються суми судового
збору здійснюється за загальними
правилами згідно з вимогами Закону
України „Про платіжні системи та
переказ грошових коштів в Україні" та п.
3 Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
правління НБУ від 21.04.2004 року № 2,
платіжне доручення оформляється
платником за формою, наведеною у
Додатку № 2 до цієї Інструкції, згідно з
вимогами стосовно реквізитів
розрахункових документів, які
викладені в Додатку № 8 до цієї
Інструкції.

Відповідно до Узагальнення про
практику застосування судами
законодавства про стягнення судових
витрат при розгляді цивільних справ,
приведеного Апеляційним судом м. Києва,
яким передбачено вищенаведені вимоги
до документа про сплату судового збору,
за наявності сумнівів у здійсненні
плати суми судового збору, суд вправі
витребувати у платника відповідне
підтвердження (довідку) органу
Державної казначейської служби
України, якому судовий збір
перераховано.

Однак, при зверненні до суду, позивачем
долучено до матеріалів позову копії
платіжних доручень про сплату судового
збору від 11.02.2014 року у розмірі 435,70 грн.
та в сумі 2,44 грн., що не відповідають
вищенаведеним вимогам щодо оформлення
документів, які підтверджують оплату
позивачем судового збору, що викликає у
суду сумнів повної оплати позивачем
судового збору, що, відповідно, надає
право суду витребування належних
доказів щодо перерахування позивачем
суми судового збору.

За нормами ст. 121 Цивільного
процесуального кодексу України,
передбачено наслідки подання позовної
заяви, що не відповідає вимогам ст.ст.
119, 120 Цивільного процесуального
кодексу України.

Керуючись ст.ст. 119 - 121 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

у х в
а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання
договору оренди та відшкодування
збитків залишити без руху, про що
повідомити позивачу та надати йому
строк для усунення вказаних недоліків
до « 24» лютого 2014 року, однак який не
може перевищувати двох днів з моменту
отримання копії ухвали суду.

Попереджаю, що у разі невиконання вимог
суду щодо усунення вказаних недоліків,
Ваша заява буде вважатись неподаною та
підлягає поверненню.

С у д д я