У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати
з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду Рівненської області
в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Демянчук С.В., Шеремет А.М.

секретар судового засідання Ковальчук
Л.В.

за участю ОСОБА_1 і представників
сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
Трипілля» на рішення Радивилівського
районного суду від 27 грудня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Агрофірма Трипілля», третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору,: ОСОБА_1; про
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Радивилівського районного
суду від 27 грудня 2013 року зазначений
позов до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма Трипілля»
(далі - ТОВ «Агрофірма Трипілля»), третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору,: ОСОБА_1;
задоволено: стягнуто з відповідача на
користь ОСОБА_2 27 539, 27 гривень, з яких: 23
095, 51 гривень матеріальної шкоди, 2 000
гривень моральної шкоди, 500 гривень
витрат на оцінку майна, 1 692, 80 гривень
витрат на проведення
судово-товарознавчої експертизи, 250, 96
гривень судового збору.

Після відшкодування завданих збитків
на користь позивача легковий
автомобіль марки ВАЗ-21099, д.н.з. НОМЕР_1,
як фізично знищений транспортний засіб
вирішено передати ТОВ «Агрофірма
Трипілля».

На рішення суду відповідач подав
апеляційну скаргу, де покликався на
його незаконність та
необґрунтованість через
неправильність застосування норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права.

На її обґрунтування зазначалося про
недодержання вимог ст.ст. 4, 213 ЦПК
України та роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, даних у
постановах від 18.12.2009 року №4 «Про
судове рішення у цивільній справі» та
від 01.11.1996 року №9 «Про застосування
Конституції України при здійсненні
правосуддя».

Звітом про оцінку автомобіля ВАЗ-21099
від 30.05.2013 року №047П та висновком
експерта від 05.11.2013 року №2529 дані
розміри заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
матеріальної шкоди, які істотно
відрізняються між собою. На його думку,
висновок експерта оцінений судом з
порушеннями правил ч. 6 ст. 147 та ст. 212
ЦПК України, а також проведений без
урахування Інструкції про призначення
та проведення судових експертиз і
експертних досліджень та
Науково-методичних рекомендацій з
питань підготовки і призначення
судових експертиз та експертних
досліджень, що затверджені наказом
Міністерства юстиції України від 08.10.1998
року №535. Вважав, що звіт про оцінку
автомобіля судом узагалі не
досліджувався.

Щодо моральної шкоди, то вважав її
необґрунтованою. При цьому посилався
на положення ч. 3 ст. 23 ЦК України, ст.ст.
57, 60 ЦПК України, п.п. 4 і 5 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995 року №4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди».

З наведених міркувань просить змінити
рішення Радивилівського районного
суду від 27 грудня 2013 року, зменшивши
розмір матеріальної шкоди з 23 095, 51
гривень до 17 683, 34 гривень, а в частині
моральної шкоди - позивачу відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, думку
осіб, які беруть участь у справі і
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
відповідача, колегія суддів дійшла до
висновку про відхилення апеляційної
скарги з таких підстав.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_2, суд
першої інстанції правильно виходив з
доведеності і обґрунтованості позову,
оскільки ОСОБА_1 перебував у момент
дорожньо-транспортної пригоди в
трудових відносинах з відповідачем,
який не застрахував свою
цивільно-правову відповідальність як
власника трактора Т-150, а тому повинен
безпосередньо відшкодувати заподіяну
фізичним знищенням автомобіля ВАЗ-21099
шкоду на користь потерпілої особи.

Матеріалами справи встановлено, що 9
листопада 2012 року о 13 годині на 4 км+850 м
автомобільної дороги «Савчуки - Козин -
Зарічне» Радивилівського району
ОСОБА_1 керував трактором Т-150 К, д.н.з.
НОМЕР_2, виїжджаючи з прилеглої
території на головну дорогу, не
переконався у безпечності і
відсутності перешкоди або небезпеки
іншим учасникам руху, не дав дороги
автомобілю ВАЗ-21099, д.н.з. НОМЕР_1, який
рухався головною дорогою, внаслідок
чого допустив зіткнення з механічними
пошкодженнями транспортних засобів.

Ці обставини стверджені постановою
Радивилівського районного суду від 7
травня 2013 року, якою водія трактора
визнано винним за ст. 124 КУпАП, однак
провадження у справі про
адміністративне правопорушення
закрито за закінченням строку
накладення адміністративного
стягнення (а.с. 8).

Судовий експерт у своєму висновку №2529
судової автоварознавчої експертизи, що
складений 25 листопада 2013 року, визначив
ринкову вартість автомобіля ВАЗ-21099,
д.н.з. НОМЕР_1, на момент до
дорожньо-транспортної пригоди у 23 095, 51
гривень. Вартість відновлювального
ремонту автомобіля становить 30 708, 22
гривень, а вартість матеріального
збитку, завданого власнику автомобіля,
склала 23 095, 51 гривень (а.с. 63-68).

Вважаючи, що ТОВ «Агрофірма Трипілля»
зобов'язана відшкодувати заподіяну
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди матеріальну шкоду, власник
автомобіля ВАЗ-21099 звернувся до суду із
позовом про стягнення з відповідача
спочатку 17 683, 34 гривень шкоду, згодом
збільшивши в судовому засіданні розмір
матеріальної шкоди до 23 095, 51 гривень, а
також 2 000 гривень моральної шкоди, 500
гривень витрат на оцінку майна, 1 692, 80
гривень витрат на проведення
судово-товарознавчої експертизи та 250,
96 гривень судового збору.

Судом першої інстанції при вирішенні
справи правильно враховано, що на
момент дорожньо-транспортної пригоди
ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах
із ТОВ «Агрофірма Трипілля» і
виконував сільськогосподарські роботи
трактором Т-150 К, д.н.з. НОМЕР_2, який був
власністю роботодавця і не був
забезпечений страхуванням
цивільно-правової відповідальності
власника транспортного засобу.

Тому за таких обставин підстав
притягувати до участі в справі
страховика і застосовувати до спірних
правовідносин норми ст.ст. 22, 26 (1), 28
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» і Глави 67
Цивільного кодексу України, які
регулюють відповідальність страховика
за договором страхування, у суду
першої інстанції обґрунтовано не було,
а його висновки з цього приводу
відповідають вимогам закону і
обставинам справи.

Згідно із ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична
або фізична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час
виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Правила ч. 1 ст. 1188 цього Кодексу
передбачають відшкодування шкоди,
завданої внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки, на
загальних підставах:

1.) шкода, завдана одній особі з
вини іншої особи, відшкодовується
винною особою;

2.) за наявності вини лише
особи, якій завдано шкоди, вона їй не
відшкодовується;

3.) за наявності вини всіх
осіб, діяльністю яких було завдано
шкоди, розмір відшкодування
визначається у відповідній частці
залежно від обставин, що мають істотне
значення.

Таким чином особою, яка зобов'язана
відшкодувати завдану шкоду на користь
ОСОБА_2 є ТОВ «Агрофірма Трипілля».

Розмір матеріальної шкоди - 23 095, 51
гривень доведений позивачем
сукупністю наданих доказів, з якими
правильно погодився місцевий суд і не
спростований відповідачем.

Щодо моральної шкоди, то судом вірно
враховано душевні страждання позивача
в зв'язку із фізичним знищенням його
майна, їх тривалість - від дня
пошкодження автомобіля до ухвалення
рішення судом минуло більше року, що
виключало будь-яке користування
транспортним засобом. Виходячи з вимог
розумності, виваженості і
справедливості, розмір моральної шкоди
обґрунтовано визначено у 2 000 гривень.

Відповідно до п. 3 ч.2 ст. 23 ЦК України
моральна шкода зокрема полягає у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи
пошкодженням її майна.

500 гривень витрат на проведену оцінку
пошкодженого автомобіля також слід
вважати невід'ємною частиною
матеріальної шкоди, оскільки зазначена
оцінка була вимушеним заходом для
визначення попереднього
(доекспертного) розміру завданої шкоди,
а тому підлягає відшкодуванню на
користь позивача.

Питання про інші витрати - кошти,
затрачені на оплату висновку судової
експертизи, та судовий збір з
урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України
судом правильно присуджено стягнути із
відповідача ОСОБА_2.

Пленум Вищого спеціалізованого суду
України в п. 15 своєї постанови від 01.03.2013
року №4 «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» роз'яснив, що порядок
відшкодування заподіяної шкоди
регламентовано ст. 30 Закону №1961-IV і
транспортний засіб вважається фізично
знищеним, якщо його ремонт є технічно
неможливим чи економічно
необґрунтованим, а власник
транспортного засобу згоден із
визнанням транспортного засобу
фізично знищеним. Ремонт вважається
економічно обґрунтованим, якщо
передбачені згідно з експертизою
витрати на ремонт транспортного засобу
перевищують вартість транспортного
засобу до дорожньо-транспортної
пригоди.

З урахуванням заяви відповідача про
передачу йому фізично знищеного
автомобіля ВАЗ-21099, д.н.з. НОМЕР_1, та
відповідно до ст. 30 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» судом першої інстанції
правильно вирішено надати
транспортний засіб ТОВ «Агрофірма
Трипілля» після відшкодування
завданої шкоди на користь позивача.

Згідно і з зазначеною вимогою закону
транспортний засіб вважається фізично
знищеним, якщо його ремонт є технічно
неможливим чи економічно
необґрунтованим. Ремонт вважається
економічно необґрунтованим, якщо
передбачені згідно з аварійним
сертифікатом (рапортом), звітом (актом)
чи висновком про оцінку, виконаним
аварійним комісаром, оцінювачем або
експертом відповідно до законодавства,
витрати на відновлювальний ремонт
транспортного засобу перевищують
вартість транспортного засобу до
дорожньо-транспортної пригоди.

Оскільки висновком експерта
встановлено, що вартість автомобіля на
момент дорожньо-транспортної пригоди і
розмір матеріальної шкоди, що завдана
автомобілю ВАЗ-21099, є аналогічними, тому
правильне те, що транспортний засіб є
фізично знищеним.

Доводи апеляційної скарги про
порушення норм процесуального права на
увагу не заслуговують, оскільки не
призвело до неправильного вирішення
справи.

Щодо хибності висновків про наявність
моральної шкоди та її розмір, то
колегія суддів погоджується із
висновками місцевого суду в цій
частині і вважає доводи відповідача
про це необґрунтованими.

Підставою для залишення апеляційної
скарги без задоволення відповідно до ч.
1 ст. 308 ЦПК України є додержання судом
першої інстанції вимог закону при
ухвалення оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
Трипілля» відхилити, а рішення
Радивилівського районного суду від 27
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:
С.В.Хилевич

Судді:
С.В.Демянчук

А.М.Шеремет