Справа № 526/2043/13-ц
Провадження № 2/526/36/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2014 року Гадяцький районний
суд Полтавської області в складі :

головуючої судді
Заколодяжної О.А.

при секретарі
Дроботі Л.М.

за участю адвоката
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Гадячі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
недійсним договору позики та зустрічну
позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про визнання угоди про передачу
відступного дійсною ,-

в с т а н о в и в:

До суду звернулись ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з
первісним позовом до ОСОБА_4 про про
визнання недійсним договору позики.

В своїй позовній заяві позивачі
вказують, що 01.06.2012 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 був укладений договір позики №1
за яким ОСОБА_3 отримав гроші у сумі 700
000 грн. із строком їх повернення до
02.08.2012 року та сплатою відсотків у
розмірі 15% річних від суми позики. За
даним договором поручителем за
належне виконання ОСОБА_3 зобов'язання
, являється ОСОБА_2 , згідно якого
відповідальність поручителя перед
ОСОБА_4 обмежується грошовою сумою у
розмірі 300 000 грн.. Позивачі просять
визнати недійсним вказаний договір
позики на підставі того, що даний
договір є удаваним, оскільки
насправді позивачі та відповідач
мали намір укласти договір
купівлі-продажу квартири та земельної
ділянки, які знаходяться на по АДРЕСА_1,
але на прохання ОСОБА_4 був укладений
договір позики. Сума позики і
поручительства, це кошти які ОСОБА_4
надав як аванс за вказані об'єкти, про
що надав їм розписку, до того ж кошти
він їм надав у меншій кількості. Через
деякий час ОСОБА_4 відмовився від
придбання нерухомого майна і почав
вимагати повернення грошових коштів.
Так як у позивачів було відсутнє
волевиявлення на укладення договору
позики та поруки, тому вони просили
визнати недійсним вказаний договір.

Відповідач ОСОБА_4 подав до суду
зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання угоди про
передачу відступного дійсною , в якій
вказує, що 01.06.2012 року ОСОБА_3 звернувся
до нього з проханням надати йому в
позику грошові кошти. І в цей же день
між ними був укладений договір позики
№1, за яким ОСОБА_3 отримав кошти у сумі
700 000 грн. зі сплатою відсотків у розмірі
15% річних від суми позики, які
нараховуються до дня фактичного
повернення позики. Поручителем за
вказаним договором позики був ОСОБА_2.
Про отримання вказаних коштів ОСОБА_3
надав йому розписку від 01.06.2012 року, яку
склав та написав власноручно без
будь-якого тиску на нього, про що
зазначив у розписці. Наприкінці липня
2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2, в зв'язку з
відсутністю в них коштів на повернення
боргу, запропонували йому змінити
виконання договору позики, а саме вони
домовились про припинення зобов'язання
позичальника ОСОБА_3 щодо повернення
йому позики та сплати процентів за
користування грошовими коштами, шляхом
передачі йому відступного . 29.07.2012
року була укладена та підписана угода
про припинення поруки за якою було
припинено поруку ОСОБА_2 за виконання
грошового зобов'язання ОСОБА_3 . за
договором позики. 30.07.2012 року між ним та
ОСОБА_3 було укладено угоду про
передачу відступного за договором
позики від 01.06.2012 року, за якою ОСОБА_3
передав йому в рахунок боргу по
основному зобов'язанню , що становить 717
210 грн. квартиру АДРЕСА_1 , що належить
йому на праві приватної власності,
земельну ділянку , яка знаходиться по
АДРЕСА_1 площею 379 кв. м. призначеної для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, яка належить ОСОБА_2,
електронну книгу AirBook Liber, відеокарту
Asus PCI-Radeon HD6670 1024mb, жорсткий диск Transcend
StoreJet 35Т3 2ТВ 7200 rpm 32 МВ. В угоді про
передачу відступного ОСОБА_2
власноручно зазначив, що погоджується
передати йому вказану земельну ділянку
та виїхати з вищезазначеної квартири
у якій він проживає на підставі
договору позики. 02.08.2012 року та 05.08.2012
року між ним ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були
підписані акти прийому-передачі
відступного. Документи на земельну
ділянку йому були передані, а з
квартири ОСОБА_2 не виїхав і продовжує
в ній проживати, чим перешкоджає йому
реалізувати своє право власності . На
його прохання врегулювати
добровільно даний спір, відповіді від
ОСОБА_2 не отримав. З цих підстав просив
суд відмовити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у
задоволенні їх первісного позову до
нього про визнання недійсним договору
позики та визнати угоду про передачу
відступного від 30.07.2012 року дійсним.

В судове засідання позивачі за
первісним позовом та відповідачі за
зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3
не з'явились, надали відзив на
зустрічний позов відповідача за
первісним позовом та позивача за
зустрічним позовом ОСОБА_4, в якому
просили суд їх позовні вимоги за
первісним позовом про визнання
недійсним договору позики
задовольнити та відмовити ОСОБА_4 у
задоволенні його зустрічного позову
про визнання угоди про передачу
відступного дійсним. Також, надали
заяви про розгляд справи без їх
участі.

Відповідач за первісним позовом та
позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4
до суду не з'явився, надав заяву, в якій
просив справу розглянути без його
участі, але за участю його представника
адвоката ОСОБА_1.

Представник відповідача за первісним
позовом та позивача за зустрічним
позовом ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_1 в
судовому засіданні просив суд
відмовити у задоволенні позовних вимог
позивачів за первісним позовом та
відповідачів за зустрічним позовом
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з тих підстав, що
ОСОБА_3 дійсно отримав від ОСОБА_4
кошти в сумі 700 000 грн. за договором
позики, про що ОСОБА_3 надав розписку
від 01.06.2012 року, яку склав та написав
власноручно без будь-якого тиску на
нього за власним волевиявленням. Та
просив суд задовольнити позовні
вимоги відповідача за первісним
позовом та позивача за зустрічним
позовом ОСОБА_4 про визнання угоди про
передачу відступного від 30.07.2012 року
дійсним, оскільки вказана угода
укладена у відповідності до чинного
законодавства.

Суд, заслухавши представника
відповідача за первісним позовом та
позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4
адвоката - ОСОБА_1, дослідивши
матеріали справи встановив наступне.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Згідно із ст. 1047 ЦК України, договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 01.06.2012 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений у
письмовій формі договір позики №1 за
яким ОСОБА_3 отримав гроші у сумі 700 000
грн. із строком їх повернення до 02.08.2012
року та сплатою відсотків у розмірі 15%
річних від суми позики. Згідно
договору позики №1 від 01.06.2012 року
поручителем за належне виконання
ОСОБА_3 зобов'язання , являється
ОСОБА_2 і його відповідальність перед
ОСОБА_4 обмежується грошовою сумою у
розмірі 300 000 грн..

01.06.2012 року ОСОБА_3 надав ОСОБА_4
розписку, написану власноручно, на
підтвердження того, що він отримав
грошові кошти в сумі 700 000 грн. від
ОСОБА_4 як позику за вказаним
договором. У даній розписці ОСОБА_3
вказує, що розписку написав
добровільно, без будь-якого тиску на
нього, за своїм волевиявленням, в
повній мірі усвідомлюючи значення
своїх дій.

Таким чином , суд вважає, що даний
договір був укладений у відповідності
з вимогами ст.ст. 1046, 1047 ЦК України.

Відповідно до ст. 600 ЦК України
зобов'язання припиняється за згодою
сторін внаслідок передання боржником
кредиторові відступного (грошей,
іншого майна тощо). Розмір, строки й
порядок передання відступного
встановлюються сторонами.

29.07.2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 була
укладена та підписана угода про
припинення поруки за якою було
припинено поруку ОСОБА_2 за виконання
грошового зобов'язання ОСОБА_3 . за
договором позики №1 від 01.06.2012 року.

30.07.2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у
простій письмовій формі було укладено
угоду про передачу відступного за
договором позики від 01.06.2012 року, за
яким ОСОБА_4 передав в рахунок боргу по
основному зобов'язанню , що становить,
згідно розрахунку основного
зобов'язання - 717 210 грн. , квартиру
АДРЕСА_1 , що належить йому на праві
приватної власності, земельну ділянку
, яка знаходиться по АДРЕСА_1 площею 379
кв. м., що призначена для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, яка
належить ОСОБА_2, електронну книгу AirBook
Liber, відеокарту Asus PCI-Radeon HD6670 1024mb,
жорсткий диск Transcend StoreJet 35Т3 2ТВ 7200 rpm 32
МВ. . ОСОБА_2 в даній угоді про
передачу відступного власноручно
зазначив, що погоджується передати
ОСОБА_4 вказану земельну ділянку та
виїхати з вищезазначеної квартири у
якій він проживає на підставі договору
позики.

02.08.2012 року та 05.08.2012 року між ОСОБА_4,
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були підписані акти
прийому-передачі відступного на
вищезазначене майно.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України,
позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Якщо договір
позики має бути укладений у письмовій
формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

Згідно із ст. 235 ЦК України , удаваним є
правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили. Якщо буде
встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, суд не може
прийняти до уваги посилання позивачів
за первісним позовом та відповідачів
за зустрічним позовом ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 на те, що у ОСОБА_3 не було
волевиявлення на укладення договору
позики і що насправді він та ОСОБА_2
бажали укласти з ОСОБА_4 договір
купівлі-продажу вищезазначених
квартири та земельної ділянки,
оскільки ОСОБА_3 01.06.2012 року, в день
укладення спірного договору позики,
була написана власноручно розписка про
отримання ним коштів від ОСОБА_4 в сумі
700 000 грн. , в якій він вказав, що
розписку написав добровільно, без
будь-якого тиску на нього, за своїм
волевиявленням, в повній мірі
усвідомлюючи значення своїх дій.

Таким чином, суд вважає, що позивачі за
первісним позовом та відповідачі за
зустрічним позовом не довели ті
обставини, на які вони посилаються, як
на підставу своїх вимог та не надали
жодного доказу щодо недійсності
укладеного з ОСОБА_4 договору позики, а
тому суд вважає, що в задоволенні
позовних вимог їм необхідно відмовити
за недоведеністю .

Щодо вимог відповідача за первісним
позовом та позивача за зустрічним
позовом ОСОБА_4 про визнання угоди від
30.07.2012 року про передачу відступного за
договором позики від 01.06.2012 року
дійсною, то суд вважає, що дані позовні
вимоги також не підлягають до
задоволення зі слідуючи підстав.

Як уже встановлено судом, у зв'язку з
неможливістю виконати ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань, щодо
повернення ОСОБА_4 коштів, між ними
30.07.2012 року у простій письмовій формі
було укладено угоду про передачу
відступного за договором позики,
відповідно до умов якого, ОСОБА_4
отримав від ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у
якості відступного, серед іншого майна,
і нерухоме майно - квартиру та земельну
ділянку.

Домовленість про припинення
зобов'язання шляхом передання
відступного оформляється договором,
форма якого залежить від вартості
відступного, моменту його передання,
суб'єктного складу зобов'язання (ст.
205-209 ЦК України). У відповідних випадках
він підлягає державній реєстрації (ст.
210; ч. 3 ст. 640 ЦК України ).

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України
договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а в разі
необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.2009
року, вирішуючи спір про визнання
правочину дійсним, який підлягає
нотаріальному посвідченню, судам
необхідно врахувати, що норма частини 2
статті 220 ЦК України не
застосовується щодо правочинів, які
підлягають нотаріальному посвідченню,
і державній реєстрації, оскільки
момент вчинення таких правочинів
відповідно до статей 220, 640 ЦК
України пов»язується з державною
реєстрацією, тому вони не є укладеними
і не створюють прав та обов'язків для
сторін.

Отже, враховуючи, те, що ОСОБА_4 порушено
позов про визнання дійсним угоди від
30.07.2012 року про передачу відступного за
договором позики, відповідно до якого
позивачі за первісним позовом та
відповідачі за зустрічним позовом
передали ОСОБА_4 належне їм нерухоме
майно, а чинним цивільним
законодавством не передбачено
можливості визнання дійсними
договорів, що підлягають нотаріальному
посвідченню й державній реєстрації,
суд вважає, що такі вимоги не можуть
бути задоволені.

Керуючись ст. ст. 203, 220,235, ч.3 ст. 640,1046, 1047,
1049,1050,1051 ЦК України, п.13 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06.11.2009 року, ст.ст. 10, 60, 209, 212 - 215, 223 ЦПК
України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визнання недійсним
договору позики .

Відмовити у задоволенні позовних
вимог по зустрічній позовній заяві
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
угоди про передачу відступного
дійсною.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Полтавського
апеляційного суду через Гадяцький
районний суд шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча: підпис

Копія:вірно

Суддя Гадяцького

районного суду
О. А. Заколодяжна