Провадження по справі № 2/260/379/2014
25 лютого 2014 року Ленінський районний
суд м. Донецька у складі:
головуючого судді: Кротінова В.О.
при секретарі : Шелістової Ю.К.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_2 про
стягнення суми боргу, в обґрунтування
своїх вимог вказала, що 02 грудня 2012 р.
між нею, та відповідачем ОСОБА_2 було
укладено договір позики, у
відповідності до якого вона передала
ОСОБА_2 грошову позику в розмірі 3 500
гривень. Позика була надана для
особистих потреб. Укладення договору
позики підтверджується борговою
розпискою від 02 грудня 2012 р..
Згодом відповідач повернув їй
частину займаних грошових коштів у
розмірі 1500 гривень. У теперішній час
сума боргу складає 2000 гривень.
Вказаним договором не був визначений
строк виконання зобов'язання за
Оскільки грошові кошти впродовж
тривалого часу не були їй повернуті
відповідачем у добровільному порядку ,
14 листопада 2013 року нею на адресу
відповідача була направлена вимога
по поверненню їй суми боргу у строк
до 20.11.2013 року.
Відповідач ухиляється від повернення
позики, чим порушує взяті на себе
Просила суд стягнути з відповідача:
суму боргу у розмірі 2000 гривень на її
користь та стягнути з відповідача
суму сплаченого судового збору - 229,40
В судове засідання позивачка не
з'явилась, про час слухання справи
була повідомлена належним чином,
надала суду заяву, в якій просила
справу розглянути без її участі. Не
заперечувала проти ухвалення
заочного рішення по справі.
Відповідач у судове засідання не
з'явився, про причини неявки суд не
повідомив, своїх заперечень до суду не
надіслав, хоча був належним чином
повідомлений про день, час та місце
судового розгляду справи.
Зі згоди позивачки суд ухвалює
рішення при заочному розгляді справи
на підставі наявних у справі доказів,
що відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають задоволенню у повному
обсязі з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

02 грудня 2012 р. між позивачкою та
відповідачем ОСОБА_2 було укладено
договір позики, у відповідності до
якого вона передала ОСОБА_2 грошову
позику в розмірі 3 500 гривень. Позика
була надана для особистих потреб.
Укладення договору позики
підтверджується борговою розпискою
від 02 грудня 2012 р. Згодом відповідач
повернув позивачці частину займаних
грошових коштів у розмірі 1500 гривень.
У теперішній час сума боргу складає
2000 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

З урахуванням викладеного суд вважає,
що між сторонами був укладений договір
позики.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

При цьому в ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України
зазначено, що якщо боржник видав
кредиторові борговий документ,
кредитор, приймаючи виконання
зобов'язання, повинен повернути його
боржникові. У разі неможливості
повернення боргового документа
кредитор повинен вказати про це у
розписці, яку він видає. Наявність
боргового документа у боржника
підтверджує виконання ним свого
обов'язку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог. Доказування не
можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що надана відповідачем
розписка про отримання ним від
позивачки позики у сумі 3500 гривень
знаходиться у позивачки ОСОБА_1, жодних
доказів отримання коштів в сумі 3500
гривень ОСОБА_1 від ОСОБА_2 в
судовому засіданні не надано, суд
вважає, що зобов'язання за договором
позики відповідачем дотепер не
виконані в повному обсязі.

За таких підстав, оцінивши
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу по
справі, а також їх взаємний зв'язок в
сукупності, суд вважає за необхідне
стягнути з відповідача на користь
позивачки, з урахуванням раніш
повернутої суми, борг у розмірі 2000
гривень.

Крім того, згідно ст. 88 ЦПК
України, суд вважає за необхідне
стягнути з відповідачки на користь
позивача витрати по оплаті судового
збору в сумі 229 грн. 40 коп.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 60; 526; 545 ч.2,ч.3; 611, 625; 1046;
1047 ч.2; 1167 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88,
212-215, 224 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення суми боргу - задовольнити
у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2, інн НОМЕР_1 на
користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі
2000 гривень та суму судового збору -
229,40 грн.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Донецької області через
Ленінський районний суд м. Донецька
шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідачів,
поданою протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Суддя