У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука А.О
Нагорняка В.А.,

Маляренка А.В.,
Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
третя особа - ОСОБА_6, про стягнення
заборгованості за аліментами, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду м. Києва від 27
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ОСОБА_4 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості, в якому
просила стягнути з відповідача
заборгованість за аліментами.

Позивачка посилалась на те, що
згідно з постановою про стягнення
аліментів від 06 грудня 1996 року з ОСОБА_5
присуджено сплачувати аліменти у
розмірі 1/4 частини всіх доходів
щомісячно, починаючи з 06 грудня 1996 року
до досягнення дитиною ОСОБА_6
повноліття.

Позивачка зазначала, що відповідач
сплачував аліменти до травня 1999
року, потім виплату аліментів було
припинено, у зв'язку із чим вона 31
травня 2012 року звернулася із заявою до
суду про видачу дубліката виконавчого
листа. Також позивачка вказувала на те,
що згідно з ухвалою Святошинського
районного суду м. Києва від 06 липня 2012
року її заяву задоволено та видано
дублікат виконавчого листа від 06
грудня 1996 року. Постановою державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у м. Києві
від 30 липня 2012 року їй було відмовлено у
прийнятті до провадження виконавчого
документа та у відкритті виконавчого
провадження, у зв'язку з пропущенням
строку пред'явлення виконавчого
документа до виконання з підстав
досягнення дитиною повноліття.

Позивачка зазначила, що
неодноразово протягом 2012-2013 років
зверталася до правоохоронних органів
щодо протиправних дій з боку
відповідача, який ухиляється від
сплати аліментів, скаржилася на дії
піклувальника відповідача, оскільки
мати позивача недобросовісно
представляє інтереси свого сина -
відповідача, який в усній розмові
погоджувався замість сплати
заборгованості за аліментами
подарувати їх сину квартиру.

Відповідач за період з червня 1999
року по грудень 2011 року не сплачував
аліменти на утримання свого сина
ОСОБА_6 у добровільному порядку та на
виконання рішення суду від 06 грудня 1996
року, останній раз вона отримала
аліменти від відповідача у червні 1999
року, які перераховувались за місцем
роботи відповідача, а потім виконавчий
лист було повернуто до Ленінградського
районного суду м. Києва, про що
позивачка дізналась лише 28 березня 2012
року.

Зазначила, що з 1999 року чекала
обіцянки відповідача подарувати
квартиру їх сину, а тому не зверталася
до суду із позовом про стягнення
заборгованості та вважала, що
державний виконавець мав розшукати
місце роботи боржника та надіслати
виконавчий лист за місцем його роботи.

Враховуючи вказане, позивачка
просила стягнути з відповідача на її
користь заборгованість за аліментами
за період з червня 1999 року по грудень
2011 року у сумі 67 324 грн 19 коп., які
розраховані із середньої заробітної
плати по м. Києву.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 29 серпня 2013 року
позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
заборгованість за аліментами до
досягнення ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
повноліття за період з червня 1999 року
по грудень 2011 року у сумі 67 324 грн 19
коп. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва
від 27 листопада 2013 року рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 29 серпня 2013 року скасовано та
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Рішення апеляційного суду не
відповідає вказаним вимогам.

Судами встановлено, що постановою
суду від 06 грудня 1996 року про стягнення
аліментів з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4
стягнуто аліменти на утримання сина
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4
частини всіх доходів щомісячно
починаючи з 06 грудня 1996 року та до
досягнення ним повноліття.

Також встановлено, що відповідач
сплачував аліменти до травня 1999 року,
що підтверджується листом Головного
управління Національного банку
України по м. Києву та Київській
області від 28 березня 2012 року.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 26 грудня 2006 року
обмежено цивільну дієздатність
відповідача ОСОБА_5

Ухвалою Святошинського районного
суду м. Києва від 05 липня 2012 року
задоволено заяву позивача та видано
дублікат виконавчого листа від 06
грудня 1996 року.

Постановою державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у м. Києві від 30 липня 2012 року
відмовлено у прийнятті до провадження
виконавчого документа та у відкритті
виконавчого провадження у зв'язку з
пропущенням строку пред'явлення
виконавчого документа до виконання з
причин досягнення дитиною повноліття.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач мав трудовий стаж та
отримував доходи. Але не надав суду
належних доказів про сплату ним
аліментів позивачу за вказаний нею
період.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, апеляційний суд
виходив з того, що позивачка не надала
суду належних доказів та обґрунтувань
того, чому з червня 1999 року вона не
цікавилась де знаходиться виконавчий
лист, та не отримувала його дублікат у
разі його втрати.

Проте з таким висновком
апеляційного суду погодитись не можна.

Відповідно до Прикінцевих положень
СК України Кодекс про шлюб та сім'ю
України втратив чинність 01 січня 2004
року, оскільки у Прикінцевих
положеннях СК України не визначено
порядок регулювання сімейних відносин,
які виникли і закінчилися до набрання
чинності Кодексом, суд за аналогією
застосовує ч. 4 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України, який
набрав чинності 01 січня 2004 року,
одночасно із Сімейним кодексом
України, тобто Сімейний кодекс України
застосовується до сімейних відносин,
що виникли після набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 93 КпШС України
стягнення аліментів за виконавчим
листом за минулий час може бути
проведено не більш як за трирічний
строк, що передував пред'явленню
виконавчого листа до стягнення. Розмір
заборгованості за аліментами
обчислюється судовим виконавцем, а при
наявності спору питання про розмір
заборгованості вирішується судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 СК України
заборгованість за аліментами
стягується незалежно від досягнення
дитиною повноліття, а у випадку,
передбаченому статтею 199 СК України, -
до досягнення нею двадцяти трьох років.

Відповідно до ст. 180 СК України
батьки зобов'язані утримувати дитину.

Згідно з ч. 3 ст. 93 КпШС України
заборгованість за аліментами
визначається, виходячи з фактичного
заробітку (доходу), одержаного
відповідачем за час, протягом якого не
провадилося стягнення. Якщо відповідач
у цей період не працював або якщо не
будуть пред'явлені документи, які
підтверджували б його заробіток
(дохід), заборгованість визначається,
виходячи із заробітку (доходу),
одержуваного на час стягнення
заборгованості.

Розмір заборгованості за
аліментами обчислюється судовим
виконавцем, а при наявності спору
питання про розмір заборгованості
вирішується судом.

Частиною 4 ст. 195 СК України
передбачено, що розмір заборгованості
за аліментами обчислюється державним
виконавцем, а у разі спору судом.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_5 сплачував аліменти на утримання
сина в примусовому порядку до 1999 року,
які перераховувались за його місцем
роботи, надалі виконавчий лист було
повернуто до Ленінського районного
суду м. Києва.

Згідно з довідками ДПІ у
Святошинському районі м. Києва,
Управління пенсійного фонду України в
Святошинському районі м. Києва від 22
серпня 2013 року відповідач з 1999 року
по квітень 2009 року мав трудовий стаж та
отримував доходи.

Вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції не перевірив, чи повідомляв
відповідач державного виконавця про
зміну місця своєї роботи та належним
чином не перевірив доводів позивачки
про те, що виконавчий лист був
втрачений виконавчою службою.

Посилаючись на ст. 197 СК України,
якою передбачено, що суд може звільнити
платника аліментів від сплати
заборгованості, якщо буде встановлено,
що вона виникла внаслідок
непред'явлення без поважної причини
виконавчого листа до виконання особою,
на користь якої присуджено аліменти,
апеляційний суд не звернув уваги на те,
що виконавчий лист був пред'явлений до
виконання, після чого лист з місця
роботи відповідача було передано до
суду, оскільки на той час виконання
рішень було покладено на судових
виконавців при народних судах.

За таких обставин рішення
апеляційного суду не відповідає
вимогам ст. 213 ЦПК України щодо
законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування рішення суду апеляційної
інстанції із передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва
від 27 листопада 2013 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді:
А.О. Леванчук

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк

Г.В. Юровська

5

Справа № 6-54895св13

Головуючий у першій інстанції Величко
Т.О.

Доповідач Нагорняк В.А.