Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22-ц/778/2028/14
Головуючий у 1 інстанції: Макаров
Суддя-доповідач: Ломейко
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Онищенка Е.А.

Суддів: Ломейка В.О.

Кухаря С.В.

При секретарі Камінській О.Є

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Приватного
нотаріуса Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_3 на рішення
Орджонікідзевського районного суду
м.Запоріжжя від 05 лютого 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, третя особа реєстраційна
служба Запорізького міського
управління юстиції про визнання
договору дарування недійсним,
скасування та поновлення державної
реєстрації права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом, який було уточнено в
ході судового розгляду, до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, третя особа реєстраційна
служба Запорізького міського
управління юстиції про визнання
договору дарування недійсним,
скасування та поновлення державної
реєстрації права власності.

В позові зазначав, що 13 липня 2005 року
між ним та ОСОБА_7, яка була його рідною
дочкою, та на час укладання договору
дарування постійно проживала в м.
Москва, Російської Федерації, був
укладений договір дарування, за
умовами якого він подарував, а ОСОБА_7
прийняла у дар двокімнатну квартиру за
адресою: АДРЕСА_1.

Укладаючи цей договір дарування, між
ним та його дочкою була домовленість,
що він передає їй у власність належну
йому квартиру, залишаюсь в ній
проживати довічно, а вона в свою чергу
зобов'язується довічно матеріально
утримувати його.

Після укладення договору дарування,
ОСОБА_4 залишився проживати в цій
квартирі, зареєстрований в ній по
теперішній час, сплачує комунальні
послуги за проживання в квартирі,
підтримує її в належному санітарному
стані.

ОСОБА_7 фактично квартиру у дар не
прийняла, в ній не проживала і нею не
користувалася, не була в ній
зареєстрована, не сплачувала
комунальні послуги, не проводила
поточний або капітальний ремонт,
постійно проживала в м. Москві,
протягом всього часу дійсно надавала
матеріальну допомогу, у зв'язку з чим
він вважав, що таким чином між ним та
донькою укладений договір довічного
утримання.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла. Також
померла і його дружина ОСОБА_4

В липні 2013 року він тяжко захворів,
переніс інсульт, став частково
паралізованим, є таким, що потребує
сторонньої допомоги, у зв'язку з чим
звернувся за допомогою до
відповідачів по справі які є чоловіком
та дочкою ОСОБА_7, однак вони
відмовились від надання допомоги,
посилаючись на те, що вони проживають в
іншій державі та не мають можливості
надавати йому ані фізичну, ані
матеріальну допомогу.

Укладаючи договір він розраховував на
отримання довічного утримання з боку
його дочки та її родини, та передаючи,
належну йому квартиру, їм у власність
він не правильно сприйняв фактичні
обставини вчиненого правочину, його
волевиявлення не відповідало його
справжньому наміру. Крім того, договір
дарування був засвідчений нотаріусом
із порушення вимог діючого
законодавства, та на час укладення
даного договору, він цілком не
усвідомлював про настання реальних
наслідків обумовлених цим правочином.

Посилаючись на викладені обставини,
просив суд визнати недійсним договір
дарування квартири АДРЕСА_1, укладений
13 липня 2005 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7,
посвідчений приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_3, зареєстрований в
реєстрі за № 3070. Скасувати державну
реєстрацію права власності, яке
зареєстровано за ОСОБА_7 на підставі
договору дарування, посвідченого 13.07.2005
року приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_3, зареєстрованого в
реєстрі за № 3070. Поновити державну
реєстрацію АДРЕСА_1 за позивачем,
ОСОБА_4

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м.Запоріжжя від 05 лютого
2014 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним договір дарування
квартири АДРЕСА_1, укладений 13 липня 2005
року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7, посвідчений
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстрований в реєстрі за № 3070.

Скасовано державну реєстрацію права
власності, яке зареєстровано за ОСОБА_7
на підставі договору дарування,
посвідченого 13.07.2005 року приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстрованого в реєстрі за № 3070.

Поновлено державну реєстрацію АДРЕСА_1
за позивачем, ОСОБА_4

Не погоджуючись з вказаним рішенням
Приватний нотаріус Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
скасувати та ухвалити нове рішення
яким у задоволені позовних вимог
відмовити в повному обсязі. Стягнути з
позивача судові витрати.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом першої інстанції,
що 13 липня 2005 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7, яка
була його рідною дочкою, був укладений
договір дарування, за умовами якого він
подарував, а ОСОБА_7 прийняла у дар
двокімнатну квартиру за адресою:
АДРЕСА_2(а/с 6-8).

Після укладення договору дарування,
ОСОБА_4 залишився проживати в цій
квартирі, зареєстрований в ній по
теперішній час, сплачує комунальні
послуги за проживання в квартирі,
підтримує її в належному санітарному
стані.

ОСОБА_7 фактично квартиру у дар не
прийняла, в ній не проживала і нею не
користувалася, не була в ній
зареєстрована, постійно проживала в м.
Москва, протягом всього часу надавала
ОСОБА_4, матеріальну допомогу, у зв'язку
з чим позивач вважав, що таким чином між
ним та донькою укладений договір
довічного утримання.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла(а/с 20), а її
спадкоємці, відповідачі у справі,
відмовилися від надання допомоги
ОСОБА_4, і ці обставини відповідачі
визнали в повному обсязі, про що
свідчать нотаріально посвідчені їх
заяви(а/с 17-18).

Згідно із частиною третьою статті
203 ЦК України волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин,
помилилася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом
(частина перша статті 229 ЦК України).

З роз'яснень, які викладені в
пункті 19 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 6 листопада 2009 року № 9
"Про судову практику розгляду справ про
визнання правочинів недійсними",
убачається, що правочин, вчинений під
впливом помилки, обману, насильства,
зловмисної домовленості представника
однієї сторони з другою стороною або
внаслідок впливу тяжкої обставини, є
оспорюваним. Обставини, щодо яких
помилилася сторона правочину, мають
існувати саме на момент вчинення
правочину. Особа на підтвердження
своїх вимог про визнання правочину
недійсним повинна довести, що така
помилка дійсно мала місце, а також що
вона має істотне значення. Помилка
внаслідок власного недбальства,
незнання закону чи неправильного його
тлумачення однією зі сторін не є
підставою для визнання правочину
недійсним.

Відповідно до статті 717 ЦК України
за договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК
України договір дарування вважається
укладеним, якщо сторони мають повну
уяву не лише про предмет договору, а й
досягли згоди про всі його істотні
умови.

Договір, що встановлює обов'язок
обдаровуваного вчинити на користь
дарувальника будь-яку дію майнового
або немайнового характеру, не є
договором дарування, правовою метою
якого є передача власником свого майна
у власність іншої особи без отримання
взаємної винагороди.

Отже, встановлено факт відсутності
волевиявлення ОСОБА_4 під час укладення
ним договору на безоплатну передачу у
власність доньки квартири, яка є його
єдиним житлом. Позивач як особа
похилого віку, яка за станом здоров'я
потребує стороннього догляду та
матеріальної допомоги, погоджувався на
передачу нерухомого майна у власність
ОСОБА_7, лише за умови довічного
утримання й, укладаючи спірний договір,
помилявся щодо правової природи
правочину, прав та обов'язків, які
виникнуть після його укладення між ним
і донькою.

Такий висновок узгоджується з
правовою позицією судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України визначений в Постанові від 19
березня 2014 року, при розгляді справи за
позовом ОСОБА_13 до ОСОБА_11, третя особа -
приватний нотаріус Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_14,
про визнання договору дарування
недійсним за заявою заступника
Генерального прокурора України про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 жовтня 2013 року.

Крім того, апелянт не наводить в
своїй скарзі, які саме її цивільні
права порушено судовим рішенням, при
тому, що ні в мотивувальній, а ні в
резолютивній частині оскаржуваного
рішення немає посилань на незаконність
її дій, чи покладення будь якого
обов*язку на Приватного нотаріуса
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_3.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги не
є суттєві і не дають підстав для зміни
чи скасування правильного по суті і
справедливого рішення суду першої
інстанції з одних лише формальних
міркувань.

Керуючись ст.ст.209, 218, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного
нотаріуса Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського
районного суду м.Запоріжжя від 05 лютого
2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: