АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 212/7718/13-ц 22-ц/774/637/К/14
Справа № 212/7718/13-ц
Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц774637К14
Категорія № 26 (ІІІ )
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

06 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Грищенко Н.М.,

суддів: Братіщевої Л.А.,
Турік В.П.,

при секретарі: Булах К.А.

за участю: представника позивача
ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника відповідача Публічного
акціонерного товариства "Південний
гірничо - збагачувальний комбінат" -
Василенко Олександра Володимировича,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
"Південний гірничо- збагачувальний
комбінат" на рішення Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу від 17
січня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства "Південний гірничо -
збагачувальний комбінат" про
відшкодування моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
Відкритого акціонерного товариства
"Південний гірничо - збагачувальний
комбінат" (який в подальшому змінив
назву на Публічне акціонерне
товариство «Південний гірничо -
збагачувальний комбінат», надалі - ПАТ
«ПівдГЗК» ) про відшкодування
моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що він отримав
професійне захворювання внаслідок
праці протягом тривалого часу в
шкідливих умовах. Висновком МСЕК від 08
липня 2013 року йому первинно
встановлено втрату професійної
працездатності в розмірі 20%.

Вважаючи причиною отримання
професійного захворювання тривалу
роботу в умовах несприятливого
мікроклімату, просив суд стягнути з
відповідача ПАТ «ПівдГЗК» на його
користь моральну шкоду в сумі 120000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду
м. Кривого Рогу від 17 січня 2014 року
позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «Півд ГЗК» на його
користь в рахунок відшкодування
моральної шкоди 10000 грн., на користь
держави 229,40 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ
«Півд ГЗК» ставить питання про
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, а також неповне з'ясування
обставин справи.

Зокрема, судом не взято до ваги що
позивач, працюючи на підприємстві
усвідомлював умови роботи у
шкідливих факторах.

Крім того, не взято до уваги
висновки акту, в якому не зазначено
конкретних осіб винних у виникненні у
позивача професійного захворювання.

В матеріалах справи відсутні докази
підтвердження факту заподіяння
позивачу моральної шкоди зі сторони
відповідача, відсутність вини
підприємства у спричиненні шкоди
позивачу, а також те, що позивач
добровільно погодився на виконання
робіт у шкідливих умовах праці, які і
призвели до втрати ним частини
здоров'я. Крім того, вважають, що розмір
судового збору стягнуто не
пропорційно задоволеним вимогам.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог, доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 12.01.1977
р. по 01.10.1979 р., та з 09.11.1983 р. по 06.10.2010 р.
працював на різних посадах
аглофабрики №1 в ПАТ «Південний
гірничо- збагачувальний комбінат» у
шкідливих умовах праці. 06.10.2010 року
звільнений за власним бажанням у
зв'язку з виходом на пенсію. (а.с.5-9).

Згідно Акту розслідування
професійного захворювання від 07.06.2013
року причиною професійних захворювань
позивача ОСОБА_2 є робота протягом 27
років 6 місяців в умовах важкої
фізичної праці. ( а.с.10).

У Пункті 19 акту зазначено, що у зв'язку з
закінченням роботи ОСОБА_2 в шкідливих
умовах праці у ВАТ «Південний ГЗК»
06.10.2010 току та враховуючи його роботу
впродовж 29 року в умовах впливу
шкідливих факторів, конкретних
посадових осіб, які відповідальні за
виникнення професійних захворювань,
встановити не можливо. ( а.с.13)

Медичним висновком Українського
НДІПМ позивачу ОСОБА_2 встановлено ряд
професійних захворювань: хронічне
обструктивне захворювання легень
першої стадії (пиловий бронхіт першої
стадії, емфізема легень першої стадії).
Легенева недостатність
першого-другого ступеню. Нейросенсорна
приглухуватість першого ступеню.
(а.с.24).

Висновком МСЕК від 08.07.2013 року
позивачу встановлено первинно втрати
працездатності 20 %, з них: 15% - ХОЗЛ, 5% -
нейросенсорна приглухуватість.
Переогляд призначено - 01.07.2014 року
(а.с.19).

Актом розслідування причин
виникнення хронічного професійного
захворювання від 04 вересня 2012 року
встановлена причина зазначеного
професійного захворювання- робота
протягом 12 років 3 міс. в умовах пилу,
що перевищували ГДК, що виникло в
результаті порушення керівництвом
підприємств, де працював хворий, ст. 153
КЗпП України.

На підставі встановлених обставин
суд першої інстанції дійшов висновку
про відшкодування позивачу, у зв'язку з
отриманим ним на виробництві
професійним захворюванням моральної
шкоди, відповідачем, з вини якого її
заподіяно.

Колегія суддів погоджується із
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода,
заподіяна працівникам каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується у встановленому
законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП
України передбачено відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику у
разі порушення його законних прав, що
призвело до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року № 4
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» роз'яснено, що відповідно до
статті 237-1 КЗпП України за наявності
порушення прав працівника у сфері
трудових відносин, зокрема, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах, яке призвело до його
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків чи вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обов'язок по відшкодуванню
моральної (немайнової) шкоди
покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Як убачається з акту
розслідування причин виникнення
хронічного професійного захворювання
від 07 червня 2013 року, причиною
професійного захворювання ОСОБА_2 є
робота впродовж 29 років в умовах пилу,
шуму, рівень яких перевищував ГДК, що
виникло у зв'язку з порушенням
керівництвом підприємств, де працював
хворий, ст. 153 КЗпП України, якою
передбачено обов'язок власника або
уповноваженого ним органу створити на
робочому місці умови праці відповідно
до нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи ПАТ
"Півд ГЗК", викладені в апеляційній
скарзі, про відсутність обов'язку
підприємства відшкодовувати моральну
шкоду, завдану позивачу з тих підстав,
що останній є суб'єктом страхування від
нещасного випадку на виробництві,
суперечать нормам діючого
законодавства, оскільки Закон України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
№ 1105-XIV в редакції, що діяла на час
встановлення позивачеві вперше
стійкої втрати працездатності, не
передбачає відшкодування
застрахованим і членам їх сімей
моральної (немайнової) шкоди, отриманої
внаслідок ушкодження здоров'я Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

Отже, враховуючи викладене й те, що,
право на відшкодування моральної шкоди
у зв'язку з ушкодженням здоров'я
ОСОБА_2, пов'язано з виконанням трудових
обов'язків, виникло у позивача з 08
липня 2013 року , тобто з моменту
встановлення йому стійкої втрати
професійної працездатності (а.с.19),
питання про відшкодування працівнику
такої шкоди слід вирішувати на
загальних підставах, передбачених
нормами КЗпП України та Закону України
«Про охорону праці», а не відповідно до
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», норми якого є
спеціальними.

При цьому, доводи апеляційної
скарги відповідача ПАТ "ПівдГЗК"про
добровільність виконання робіт у
шкідливих умовах праці позивачем не
знімають з відповідача обов'язку
забезпечити безпечні й нешкідливі
умови праці, що передбачено ч. 2 ст. 153
КЗпП України та ст. 13 Закону України
«Про охорону праці».

Також, спростовуються й доводи
відповідача ПАТ "Півд ГЗК" щодо
відсутності підстав відшкодування
ОСОБА_2 моральної шкоди, оскільки факт
заподіяння такої шкоди у зв'язку з
отриманим ним професійним
захворюванням встановлений в судовому
засіданні. Так, позивач час від часу
змушений проходити стаціонарний курс
лікування, переносить фізичні
страждання, позбавлений нормальних
життєвих зв'язків, що вимагає
додаткових зусиль для організації його
життя.

Однак, колегія суддів вважає, що
розмір моральної шкоди визначений
судом без урахуванням роз'яснень п.9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995р., з подальшими
змінами, " Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", відповідно до
якого, розмір відшкодування
моральної ( немайнової) шкоди суд
визначає в межах заявлених вимог
залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням в
кожному конкретному випадку ступеня
вини відповідача та інших обставин.
Зокрема, враховується характер і
тривалість страждань, стан здоров'я
потерпілого, тяжкість завданої травми,
істотність вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках,
конкретних обставин по справі і
наслідків, що наступили. Зокрема: суд
не врахував ступінь фізичних і
моральних страждань позивача, їх
тривалість і тяжкість, істотність
вимушених змін у його життєвих і
виробничих стосунках, конкретних
обставин по справі, і наслідків, що
наступили.

За таких обставин, колегія суддів,
виходячи із засад розумності та
справедливості, беручи до уваги
конкретні обставини по справі,
тривалість роботи позивача на
підприємстві відповідача в умовах
впливу шкідливих факторів 27 р 6 міс,
характер отриманого позивачем
професійного захворювання, втрати
професійної працездатності 20% без
встановлення групи інвалідності, і
пов'язані з ним фізичні і моральні
страждання позивача, інтенсивність і
довготривалість фізичних і психічних
страждань позивача, істотність
вимушених змін у його життєвих і
виробничих стосунках, і наслідків, що
наступили, вважає необхідним змінити
рішення суду, зменшити розмір
стягнутої моральної шкоди з
відповідача на користь позивача з 10 000
грн. до 8000 грн..

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316
ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И
Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Південний
гірничо- збагачувальний комбінат"
задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного
суду м. Кривого Рогу від 17 січня 2014
року змінити в частині розміру
моральної шкоди, стягнутої на користь
ОСОБА_2 з Публічного акціонерного
товариства "Південний гірничо-
збагачувальний комбінат" , зменшивши
цей розмір з 10 000 грн. до 8 000 грн.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: