Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 116/7535/13-ц

Провадження № 2/116/291/14

17.02.2014 року
м. Сімферополь

Сімферопольський районний суд
Автономної Республіки Крим у складі:

головуючого, судді Паніної
П.Є.

при секретарі
Трушкової В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
Добрівської сільської ради
Сімферопольського району Автономної
Республіки Крим за участю третьої
особи Сімферопольської районної
державної нотаріальної контори про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом
до Добрівської сільської ради
Сімферопольського району Автономної
Республіки Крим за участю третьої
особи Сімферопольської районної
державної нотаріальної контори про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом. Позовні вимоги
мотивовані тим, що після смерті ОСОБА_5,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, відкрилась
спадщина на земельну ділянку для
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель та споруд та
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1,
однак позивачі не мають можливості
отримати свідоцтво про право на 1/8
частку спадщини за кожним, у зв'язку з
відсутністю правовстановлюючих
документів та державної реєстрації
права власності спадкодавця на будинок
та земельну ділянку.

В судовому засідання позивач ОСОБА_4
пояснила, що під час шлюбу з ОСОБА_5 у 1957
році на земельній ділянці, документів
на яку у них не було, подружжям було
побудовано один житловий будинок з
господарськими спорудами. Якісь
документи по будівництву та вводу в
експлуатацію були у ОСОБА_5, але на
даний час вони не збереглися. Інші два
житлових будинки будували їх доньки -
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 після одруження.
ОСОБА_5 у 1997 році отримав у власність
земельну ділянку. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5
помер. Вона проживає у будинку та
зареєстрована у ньому, але нотаріус
відмовляє у оформленні спадщини в
зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів на
спадкове майно. Просить позов
задовольнити.

В судовому засідання позивач ОСОБА_1
пояснив, що ОСОБА_5, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, доводився йому батьком.
Всі документи, які були зібрані
позивачами, вони надали до нотаріуса,
але йому відмовлено у видачі свідоцтва
про право на спадщину. Просив позов
задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні
пояснила, що проживає у домоволодінні
за адресою АДРЕСА_1, яке складається з
старого будинку, який збудований
батьком, та двох будинків, які
побудовані у 80-роках минулого століття
нею та сестрою. Проектів та документів
щодо вводу в експлуатацію у них немає.
Після смерті батька вона мала намір
оформити спадкове майно, але нотаріус
відмовив у видачі свідоцтва. Просила
позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні
пояснила, що проживає у домоволодінні
за адресою АДРЕСА_1, яке складається з
старого будинку, який збудований
батьком, та двох будинків, які
побудовані у 80-роках минулого століття
нею та сестрою. Після смерті батька
вона мала намір оформити спадкове
майно, але нотаріус відмовив у видачі
свідоцтва. Просила позов задовольнити.

Відповідач - представник Добрівської
сільської ради Сімферопольського
району Автономної Республіки Крим в
судове засідання не з'явився,
відповідно до наданої заяви просить
справу розглядати у його відсутності,
рішення винести на розсуд суду.

Третя особа-представник
Сімферопольської районної
нотаріальної контори в судове
засідання не з'явився, відповідно до
наданої заяви просить справу
розглядати у його відсутності.

Матеріалами справи та дослідженими у
судовому засіданні доказами
встановлені такі факти та відповідні
їм правовідносини.

Згідно довідки Виконавчого комітету
Добрівської сільської ради
Сімферопольського району АР Крим № 1780
від 22.08.2013 року за даними
погосподарської книги Добрівської
сільської ради № 75 стор. 481
домоволодіння, яке розташовано за
адресою АДРЕСА_1 зареєстровано за
померлим ОСОБА_5 (а.с. 33).

Відповідно до довідки
Сімферопольського районного бюро
технічної інвентаризації № 1-6201 від
05.06.2013 року за даними останньої
інвентаризації 16.04.2013 року на земельній
ділянці розташовані три житлових
будинки АДРЕСА_1 (а.с. 34).

Згідно довідки Сімферопольського
районного бюро технічної
інвентаризації № 1-6/202 від 05.06.2013 року за
даними інвентарної справи за ОСОБА_5 за
адресою АДРЕСА_1, станом на 01.01.2013 року
право власності на нерухоме майно на
паперовому носії та у Реєстрі прав
власності на нерухоме майно не
зареєстроване (а.с. 35).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1 (а.с. 10).

Відповідно до домової книги, у
зазначеному вище домоволодінні
зареєстровані позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 (а.с. 20-26).

Згідно даних спадкової справи №
266/2003 до Сімферопольської районної
державної нотаріальної контори з
заявами про прийняття спадщини
звернулися позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 (а.с. 49-55).

Постановою Сімферопольської районної
державної нотаріальної контори від
20.01.2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 відмовлено у вчинені
нотаріальних дії,а саме у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом у зв'язку з відсутністю даних
про проведення державної реєстрації на
нерухоме майно в Сімферопольському
районному БТІ (а.с. 56).

Приймаючи до уваги, що спадкодавець
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, то до
правовідносин слід застосовувати
положення ЦК УРСР, тобто законодавства,
чинного на час виникнення спадкових
правовідносин.

Спадкуванням є перехід майна померлого
(спадкодавця) до інших осіб (
спадкоємців) в порядку, передбаченому
ст.ст.529,530,531,532,533,534,535 ЦК УРСР.

Згідно вимог статті 548 ЦК УРСР для
придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Не
допускається прийняття спадщини під
умовою або з застереженнями. Прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини. Спадкувати можна лише те
майно, яке належало спадкодавцеві.

Належність правовстановлюючих
документів встановлюється судом
відповідно до законодавства, яке було
чинним на час набуття права власності
на житловий будинок, споруду, зокрема,
відповідно до Переліку
правовстановлюючих документів, на
підставі яких провадиться реєстрація
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
затвердженого Міністерством
комунального господарства УРСР 31 січня
1966 року та погодженого з Верховним
Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив
чинність згідно з наказом Державного
комітету України по
житлово-комунальному господарству від
13 грудня 1995 року, та інших
нормативно-правових актів.

Якщо право власності на житловий
будинок, споруду підтверджується
належними правовстановлюючими
документами на час виникнення права
власності на будівлі, споруди, органи
місцевого самоврядування зобов'язані
видати довідку про належність
житлового будинку на праві приватної
власності спадкодавцеві, а нотаріус
зобов'язаний прийняти таку довідку
разом із іншими правовстановлюючими
документами для видачі свідоцтва про
право на спадщину (п. 216 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України).При дотриманні
названих умов, у разі відмови нотаріуса
в оформленні права на спадщину, особа
може звернутися до суду шляхом
оскарження дій нотаріуса за правилами
позовного провадження.

Умовою для переходу в порядку
спадкування права власності на об'єкти
нерухомості, в тому числі житловий
будинок, інші споруди, земельну ділянку
є набуття спадкодавцем зазначеного
права у встановленому законодавством
України порядку. Якщо за життя
спадкодавець не набув права власності
на житловий будинок, земельну ділянку,
то спадкоємець також не набуває права
власності у порядку спадкування. До
спадкоємця переходять лише визначені
майнові права, які належали
спадкодавцеві на час відкриття
спадщини. Для набуття права власності у
встановленому законодавством порядку
спадкоємець повинен здійснити дії, які
необхідні для набуття права власності
на визначене нерухоме майно, зокрема на
житловий будинок, іншу споруду.

Інструкція про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР, затверджена
заступником Міністра комунального
господарства Української РСР 31 січня
1966 року, яка втратила чинність на
підставі наказу Держжитлокомунгоспу
України від 13 грудня 1995 року N 56,
передбачала обов'язкову реєстрацію
(інвентаризацію) будинків і
домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4
Інструкції), в тому числі й на підставі
записів у погосподарських книгах (п. 20
Інструкції).

Погосподарські книги є особливою
формою статистичного обліку, що
здійснюється в Україні (УРСР) із 1979
року. В погосподарських книгах при
визначенні року побудування
зазначається рік введення в
експлуатацію будинку. Записи в
погосподарських книгах визнавались в
якості актів органів влади (публічних
актів), що підтверджують право
приватної власності.

Згідно вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачі на підтвердження права
власності не надали суду належної
виписки або копії погосподарської
книги з зазначенням складу нерухомого
майна, яке за життя належало ОСОБА_5 Суд
позбавлений можливості встановити
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи,
оскільки відсутні документи, які б
містили відомості та посилання на
номер погосподарської книги, рік її
ведення, обладнання житлового будинку,
про розміщені на ділянці допоміжні
будівлі, споруди, елементи благоустрою
у визначених межах, підстави
будівництва (проект, договір про
забудову тощо), відсутній акт про
закінчення будівництва, дані про
введення будинку, який побудований
ОСОБА_5 у 1957 році, в
експлуатацію,підстави будівництва та
відповідність проекту двох житлових
будинків, зведених на земельній
ділянці у 1985-1989 роках, дані про введення
їх до експлуатації.

На виконання постанови Ради
Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року N 105
у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними,
районними Радами народних депутатів
ухвалювалось рішення щодо оформлення
права власності та реєстрації будинків
у бюро технічної інвентаризації за
даними погосподарських книг сільських,
селищних Рад із додатками списків
громадян, яким ці будинки належали.
Таке рішення позивачами суду не надано.

Оскільки довідка Виконавчого
комітету Добрівської сільської ради
Сімферопольського району АР Крим № 1780
від 22.08.2013 року не містить даних, які
свідчать про введення в експлуатацію
будинку та правомірність забудови
земельної ділянки спадкодавцем,а
інших документів суду не надано, у
визнанні права власності на житловий
будинок за спадкоємцями слід
відмовити.

Згідно до свідоцтва про шлюб
серії НОМЕР_2 від 27.10.1956 року, ОСОБА_5
уклав шлюб з ОСОБА_4.

Рішенням виконавчого комітету
Добрівської сільської ради
Сімферопольського району Автономної
Республіки Крим № 69в від 19.12.1997 року
ОСОБА_5 передано у приватну власність
безкоштовно земельна ділянка 0,13 га для
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд по АДРЕСА_1 (а.с. 31).

Відповідно до довідки виконавчого
комітету Добрівської сільської ради
Сімферопольського району АР Крим № 1250
від 22.08.2013 року за ОСОБА_5, за даними
земельно-кадастрової книги № 1 стор. 40
за 2013 рік на території Добрівської
сільської ради за адресою: АДРЕСА_1,
значиться земельна ділянка площею 0,13
га для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
споруд (а.с. 32).

Частиною 1 ст. 22 Земельного кодексу УРСР
в редакції 1991 року, який діяв на час
виникнення спірних правовідносин,
передбачено, що право власності або
право користування земельною ділянкою
виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
ділянки на місцевості (в натурі) та
отримання документа, що посвідчує це
право.

За ч. 1 ст. 23 Земельного кодексу УРСР в
редакції 1991 року право власності або
право постійного користування землею
посвідчується державними актами, які
видаються і реєструються сільськими,
селищними, міськими, районними Радами
народних депутатів. Проте дію
зазначеної статті було зупинено
відносно власників земельних ділянок,
визначених у п. 1 Декрету Кабінету
Міністрів України від 26 грудня 1992 року
№ 15-92 «Про приватизацію земельних
ділянок», зокрема, земельних ділянок,
призначених для ведення особистого
підсобного господарства, будівництва і
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель (присадибна
ділянка).

Відповідно до п. 3 Декрету Кабінету
Міністрів України від 26 грудня 1992 року
№15-92 «Про приватизацію земельних
ділянок» право приватної власності
громадян на земельні ділянки, передані
їм, зокрема, для ведення особистого
підсобного господарства, будівництва і
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель (присадибна
ділянка), посвідчується відповідною
Радою народних депутатів, про що
робиться запис у земельно-кадастрових
документах, з наступною видачею
державного акта на право приватної
власності на землю.

Отже п. 3 Декрету визначено порядок
посвідчення права приватної власності
громадян на земельні ділянки та
документи, що посвідчують право на
земельну ділянку. Таким документом
може бути відповідний запис у
земельно-кадастрових документах.

Згідно з п. 7 Перехідних положень
Земельного кодексу України, 2001 року
громадяни, що одержали у власність
земельні ділянки у розмірах,
передбачених раніше діючим
законодавством, зберігають права на ці
ділянки.

Згідно до вимог статей 22,28 КпШС України
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно
і в тому разі, якщо один з них був
зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного заробітку. В разі поділу
майна, яке є спільною сумісною
власністю подружжя, їх частки
визнаються рівними.

Виходячи з наведеного, суд дійшов до
висновку про наявність підстав для
визнання земельної ділянки за адресою
АДРЕСА_1 площею 0.13 га, спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та
визнання за ОСОБА_4 права власності на
12 частки земельної ділянки за адресою
АДРЕСА_1 площею 0.13 га як частки у
спільній сумісній власності подружжя.
Інша ? частка земельної ділянки
входить до складу спадкового майна.

Визнаючи за позивачами в порядку
спадкування за законом право власності
на 1/8 частку за кожним земельну
ділянку, що розташовано за адресою
АДРЕСА_1, суд виходить з того, що
земельна ділянка площею 0,13 га належала
спадкодавцеві на праві власності,
відповідно до діючого законодавства.

З урахуванням того, що позивачі -
ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є
спадкоємцями за законом, суд вважає
можливим визнати право власності
спадкоємців по 1/8 частці за кожним на
земельну ділянку, розташовану за
адресою АДРЕСА_1.

Прийнята спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

З урахуванням наведеного, суд вважає,
що позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 в частині визнання
права власності в порядку спадкування
за законом на 1/8 частку за кожним на
земельну ділянку, обґрунтовані,
відповідають вимогам діючого
законодавства, у зв'язку з чим
підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст.524,525,527,529 529 ЦК УРСР, п. 3
Декрету Кабінету Міністрів України від
26 грудня 1992 року №15-92 «Про приватизацію
земельних ділянок», керуючись ст.ст. 10,
11, 57, 60, 88, 169, 174, 209, 212-215 Цивільного
процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до Добрівської сільської ради
Сімферопольського району Автономної
Республіки Крим за участю третьої
особи Сімферопольської районної
державної нотаріальної контори про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом - задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
в порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
на 18 частки земельної ділянки за
адресою АДРЕСА_1 площею 0.13 га.

Визнати за ОСОБА_2 право власності
в порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
на 18 частки земельної ділянки за
адресою АДРЕСА_1 площею 0.13 га.

Визнати за ОСОБА_3 право власності
в порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
на 18 частки земельної ділянки за
адресою АДРЕСА_1 площею 0.13 га.

Визнати за ОСОБА_4 право власності в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
на 18 частки земельної ділянки за
адресою АДРЕСА_1 площею 0.13 га.

Визнати земельну ділянку за адресою
АДРЕСА_1 площею 0.13 га, спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 12
частки земельної ділянки за адресою
АДРЕСА_1 площею 0.13 га.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
Апеляційний суд Автономної Республіки
Крим через Сімферопольський районний
суд Автономної Республіки Крим шляхом
подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
П.Є.Паніна