Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22-ц/778/943/14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач: Ломейко
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Онищенка Е.А.

Суддів: Ломейка В.О.

Кухаря С.В.

При секретарі Камінській О.Є

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 18 грудня 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя
особа орган опіки та піклування
районної адміністрації Запорізької
міської ради по Орджонікідзевському
району, про визначення місця
проживання дитини та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, третя особа орган опіки та
піклування районної адміністрації
Запорізької міської ради по
Орджонікідзевському району,
Оріхівська районна державна
адміністрація Запорізької області як
орган опіки та піклування про
визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа
орган опіки та піклування районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Орджонікідзевському району про
визначення місця проживання дитини.

В позові зазначав, що перебував у шлюбі
з ОСОБА_3 з 04.11.2006 року по 09.12.2008 року. Від
шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розірвання
шлюбу залишилася проживати з
відповідачкою і на її утримання з нього
стягнуто аліменти згідно рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 09.12.2008 року. Ще до вступу
рішення в законну силу, 20.12.08 року
донька ОСОБА_7 почала проживати і
проживає по теперішній час з позивачем.
За весь час мешкання доньки з ним
відповідачка не цікавилася ні станом
здоров'я доньки, ні умовами її мешкання
і виховання. Матеріальну допомогу на
утримання доньки не надавала.
Відповідачка бачилася з донькою всього
лише 2-3 рази на рік, тому ніякої
прихильності до матері донька не
відчуває. Він 03.08.2008 року влаштував свою
доньку до дитячої установи «Червона
шапочка», яку вона відвідувала до 01.07.2013
року. Згідно довідки із вказаної
установи, відповідачка по справі у
вихованні дитини участі не приймала, в
дитячий садок дитину не приводила,
батьківські збори не відвідувала.
Піклуючись про духовний і фізичний
розвиток дитини, позивач разом зі
своїми батьками 4 рази на тиждень водив
свою доньку в секцію
бально-спортивного танцю в Будинку
творчості м. Оріхова Запорізької
області з 01.09.2012 року по 28.06.2013 року і в
Оріхівську дитячо-юнацьку спортивну
школу на відділення дзюдо. З довідок
від керівників вказаних установ
убачається, що мати також ніякої участі
у вихованні доньки не приймала,
успіхами дитини не цікавилася. Крім
того, у карті щеплень, які проводилися
доньці з народження і по теперішній
час, вказано П.І.Б. позивача, а не
відповідачки, що підтверджує факт
мешкання доньки постійно з позивачем, а
не з матір'ю.

29 липня 2013 року відповідачка, приїхавши
у с. Преображенка Оріхівського району
Запорізької області на зустріч зі
своєю донькою, самовільно, без згоди
позивача і згоди батьків, з якими
проживає донька, викрала дитину зі
своїм цивільним чоловіком і відвезла
до своєї матері в м. К-Дніпровську
Запорізької області. 04.08.2013 року
позивач разом з батьками відвіз доньці
її одежу і телефон для спілкування, а
10.08.13 р. донька розповіла по телефону, що
вона знаходиться вдома у бабусі одна,
бабуся з мамою торгують помідорами на
базарі. При цьому донька скаржилася на
погане самопочуття у зв'язку з тим, що
сильно хворів зуб, а також повідомила,
що з самого ранку нічого не їла і матері
ніколи її годувати. За таких обставин
позивач вимушений був терміново
виїхати за місцем знаходження дитини і
10.08.13 року відвіз її до себе додому, де
вона і проживає по теперішній час з
позивачем та його батьками. До вказаних
подій відповідачка не заперечувала,
щоб донька проживала з позивачем і
знаходилася на його повному
забезпеченні. В даний час відповідачка
змінила свою точку зору і вирішила,
забрати доньку для сумісного мешкання,
використовуючи віроломні і некоректні
методи.

Просив суд визначити місце проживання
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народження з
батьком.

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа орган опіки
та піклування районної адміністрації
Запорізької міської ради по
Орджонікідзевському району,
Оріхівська районна державна
адміністрація Запорізької області як
орган опіки та піклування про
визначення місця проживання дитини.

В зустрічному позові зазначала, що
після розірвання шлюбу сторони через
деякий час поновили відносини, і за
спільною згодою домовилися, що донька з
вересня 2009 року до досягнення
шкільного віку буде проживати з
батьками відповідача. Вона увесь час
цікавилася донькою та у вільний від
роботи час намагалася відвідати її, але
коли вона забрала дитину до себе,
відповідач приїхав і викрав дитину.

Поїхати до батьків Відповідача вона не
може, оскільки відповідач погрожує її
покалічити, аліментів не сплачує,
звернувся до суду з позовом про
звільнення його від сплати аліментів.

Просила суд визначити місце проживання
дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рок
народження з нею за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 18
грудня 2013 року позов ОСОБА_4 задоволено.
Визначено місце проживання
малолітньої дитини, ОСОБА_7.
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження за місцем
проживання її батька, ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2

Зустрічний позов ОСОБА_3 залишено без
задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу,
в якій посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким відмовити
в задоволені позовних вимог ОСОБА_4. Її
зустрічні позовні вимоги задовольнити
в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Визначаючи місце проживання
малолітньої дитини з батьком дитини
суд першої інстанції правильно виходив
з інтересів саме дитини, а не амбіцій
батьків, що достатніх підстав
змінювати привичне місце поживання,
навчання дитини, де їй комфортно та
безпечно, а саме в домі батька, на місце
проживання матері немає підстав.

Такий висновок суду першої інстанції
відповідає обставинам справи,
положенням матеріального та
процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
що з 04.11.2006 року по 09.12.2008 року сторони
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, перебували в шлюбі.
Від шлюбу мають доньку ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Оскільки у сторін склалися неприязні
стосунки, вони не можуть узгодити місце
проживання доньки.

Висновком органу опіки та піклування
Оріхівської районної державної
адміністрації Запорізької області від
16 грудня 20013 року № 01-17/1465 зазначено, що
виходячи з вищих інтересів малолітньої
дитини, визнано за доцільне визначити
місце проживання дитини із батьком
малолітньої дитини ОСОБА_4, за адресою:
АДРЕСА_2 Рекомендовано ОСОБА_4, не
чинити будь яких перешкод в реалізації
права матері дитини, ОСОБА_3, брати
участь у вихованні та спілкуванні з її
донькою ОСОБА_7(а/с 123-125).

Відповідно до ст. 141 СК України мати
та батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з ч. 1. ст. 160 СК України місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків.

Частиною 1 ст. 161 СК України
встановлено що якщо мати та батько, які
проживають окремо, не дійшли згоди щодо
того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватись судом. При вирішенні
спору щодо місця проживання дитини суд
бере до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особисту прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини стан
її здоров'я та інших обставин, що мають
істотне значення.

Судом першої інстанції
встановлено, що малолітня донька
сторін ОСОБА_7, з серпня 2009року по
теперішній час мешкає з батьком ОСОБА_4
та його батьками ОСОБА_5, ОСОБА_6, і
основним її місцем проживання є
АДРЕСА_2 Побутові умови сім*ї ОСОБА_6,
батька та дідуся і бабусі цілком
відповідають умовам для проживання і
успішного навчання та виховання
дитини, у якої є окрема кімната де
знаходяться ліжко, шафа, стіл, компютер,
телевізор.

Батько ОСОБА_7 має постійний дохід,
працює, його середній заробіток
складає 4800гр(а/с 18), позитивно
характеризується по роботі і за місцем
проживання, є люблячим батьком, який
приділяє належну увагу доньці,
опікується нею, створює належні умови
для її розвитку та вихованню.

З 03.08.2009року по 01.07.2013 рік ОСОБА_7
відвідувала дитячу установу «Червона
шапочка» і з неї, разом з
одногрупниками переведена в шкільний
заклад Оріхівську ЗОШ 1-11 ступеня, де
навчається у 1-Б класі, у звичному для
неї оточені, яке у віці шести років
порушувати не рекомендується та
перевід у інший навчальний заклад
небажаний.

Дитину у школу приводить та забирає
батько або дідусь, чи бабуся, дитина
добре одягнена, має охайний вигляд. В
своєму класі дисциплінована, старанна,
є взірцем поведінки та навчання для
однокласників. Крім того, ОСОБА_7
навчається в КЗ «Оріхівська спортивна
школа» на відділені дзю-до, відвідувала
секцію бально-спортивного танцю в домі
творчості м.Оріхів.

В той же час, як встановлено судом
першої інстанції мати ОСОБА_7, хоч і
характеризується позитивно, однак
постійного заробітку не має,
займається реалізацією овочевої
продукції, власну однокімнатну
квартиру в м.Запоріжжя здала в оренду,
зараз мешкає в своєї матері за адресою:
АДРЕСА_1 Доньку відвідувала в дитячому
закладі лише декілька раз, в вихованні
дитини участі не приймала, батьківські
збори не відвідувала(а/с 12).

Відповідно до принципу 6 Декларації
прав дитини від 20 листопада 1959 року,
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особи потребує любові і
розуміння. Вона повинна, якщо це
можливо, зростати під опікою і
відповідальністю своїх батьків і, в
усякому разі, в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітню дитину не
слід, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, розлучати зі
своєю матір'ю.

Однак, як вірно враховано судом
першої інстанції, що при вирішенні
спору, зазначене не можна тлумачити як
наявність у матері переваги перед
батьком при вирішенні питання щодо
визначення місця проживання дитини,
приймаючи до уваги рівність прав обох
батьків щодо дитини. Поняття
"розлучення" не співпадає з поняттям
"визначення місця проживання", оскільки
мати дитини у разі визначення місця
проживання останньої з батьком не
обмежена у своєму праві на спілкування
з дитиною, турботу відносно неї та
участі у її вихованні й може
реалізувати свої права шляхом
домовленості з батьком дитини щодо
встановлення часу спілкування або за
рішенням органу опіки і піклування, або
за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про
права дитини від 20 листопада 1989 року,
ратифікованої Україною 27 лютого 1991
року, в усіх діях щодо дітей, незалежно
від того, здійснюються вони державними
чи приватними установами, що
займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, враховуючи
винятковість ситуації, інтереси
дитини, ставлення батька до виконання
своїх батьківських обов'язків, взаємну
прихильність батька та дитини,
позитивну динаміку в розвитку дитини,
беручи до уваги наведені вище висновок
та інформацію практичного психолога,
судом першої інстанції правильно
визначено місце проживання
малолітньої дитини, ОСОБА_7 за місцем
проживання її батька, ОСОБА_4, за
адресою: АДРЕСА_2

На думку колегії суддів, мати дитини
ОСОБА_3, само ухилилася від виховання та
утримання доньки, переклавши цю вагу на
батька та його батьків. Дитина з двох
років, саме тоді коли доньці так
необхідна материнська ласка та
турбота, добровільно, як сама зазначає,
за спільною згодою, залишила доньку на
утримання та виховання батькові та
його батькам, при тому, що на даний час,
як зазначає апелянт, у матері ОСОБА_3,
також є необхідні умови.

Доводи апеляційної скарги що
фактичним вихованням доньки
займаються дідусь та бабуся не є
суттєвими, оскільки таке право їм
надано законом, а саме ст.257 СК України,
на що вказав суд першої інстанції. Щодо
доводів апеляції про переваги прав
матері над батьком, в вихованні доньки
цим доводам також дав оцінку суд першої
інстанції, що такі доводи суперечать
ст.141 СК України.

Посилання апелянта на
безпідставність незадоволення
клопотання про призначення судової
психологічної експертизи, не є
обґрунтованими, оскільки така
експертиза не є обов*язковою
відповідно до ст.145 ЦПК України, крім
того, це не ті обставини які конче
необхідно встановити тільки
експертизою. Також необхідно
враховувати психологічний стан
малолітньої дитини, у якої і так, в
зв*язку з вирішуванням батьками її
долі, високий рівень тривожності,
страху за власну долю, а з проведенням
експертизи перед нею знову стане вибір
між батьком та матір'ю, що може
спричинити небажаний моральний та
психологічний тиск на дитину,
спровокувати відхилення в поведінці, в
емоціональному та психічному стані,
загострення дитячих захворювань
дівчинки.

Інші доводи апеляційної скарги
фактично зводяться до незгоди з
рішенням суду та переоцінці доказів у
справі яким суд першої інстанції,
відповідно до ст.212 ЦПК України, дав
належну оцінку.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги
суттєвого значення не мають та не дають
підстав для визнання рішення таким, що
ухвалено з порушенням норм
матеріального чи процесуального права,
тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2013 року у
цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: