Справа № 219/25/12 Провадження №
22-ц/772/536/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Щерба Н. Л.Категорія: 20
Доповідач: Панасюк О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області у складі:
головуючого - судді Панасюка О.С.,
суддів Нікушина В.П., Берегового О.Ю., з
участю секретаря Руденко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційну
скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката
ОСОБА_3 на рішення Піщанського
районного суду Вінницької від 16 грудня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_4,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору, на стороні
позивача Публічне акціонерне
товариство акціонерний банк
«Укргазбанк», до Крижопільського
районного споживчого товариства
Вінницької облспоживспілки, ОСОБА_2 про
визнання дійсним договору
купівлі-продажу нерухомого майна,
визнання добросовісним набувачем,
визнання права власності на нерухоме
майно та зустрічним позовом
Крижопільського районного споживчого
товариства Вінницької облспоживспіки
до ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа
Комунальне підприємство «Тульчинське
міжрайонне бюро технічної
інвентаризації», про виключення з
реєстру запису про реєстрацію за
ОСОБА_4 права власності на магазин-кафе
«ІНФОРМАЦІЯ_1», -

встановила:

У лютому 2006 року ОСОБА_4 звернулась з
позовом до Крижопільського районного
споживчого товариства (далі
Крижопільське РСТ) про визнання
дійсним договору купівлі-продажу
нерухомого майна та визнання права
власності на нежитлову споруду. З
урахуванням змін та доповнень до
позовної заяви просила: визнати її
добросовісним набувачем приміщення
магазину-кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
розташованого в АДРЕСА_1, на підставі
договору купівлі-продажу, укладеного в
простій письмовій формі 26 грудня 2003
року між Крижопільською РССТ, в особі
керуючого санацією Демець Л.В. та
ОСОБА_4, та визнати за нею право
власності на майно.

В обґрунтування позовних вимог
посилалася на те, що з 25 лютого 1999 року
орендувала у Крижопільського РСТ
магазин ТПП, який в подальшому був
перейменований у «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
загальною площею 300 кв.м., розташований
в АДРЕСА_1, для здійснення торгівельної
діяльності. 26 грудня 2003 року між нею та
Крижопільським РСТ в особі керуючої
санацією Демець Л.В. було укладено
договір купівлі-продажу цього
нерухомого майна. ОСОБА_4 сплатила за
нього 29 грудня 2003 року повну вартість в
розмірі 36740,00 грн. та отримала
магазин за актом приймання-передачі
від 26 грудня 2003 року.

В зв'язку із прийняттям ЦК України з 1
січня 2004 року угоди купівлі-продажу
нерухомості підлягають нотаріальному
посвідченню, однак Крижопільське РСТ
ухиляється від такого посвідчення
договору.

Крижопільське РСТ подало до суду
зустрічний позов до ОСОБА_4,
ОСОБА_2, третя особа яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета позову
КП «Тульчинське МБТІ», в якому просило
виключити з реєстру запис про
реєстрацію права власності на магазин
кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» за ОСОБА_4 та
визнати право власності на це майно за
Крижопільським РСТ, мотивуючи тим, що
рішення Крижопільського районного
суду від 21 червня 2010 року, на підставі
якого зазначене право зареєстроване за
ОСОБА_4, скасоване ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17 січня 2011 року.

Справа судами розглядалась
неодноразово.

Останнім рішенням Піщанського
районного суду Вінницької від 16
грудня 2013 року первісний позов ОСОБА_4
задоволено повністю. Визнано дійсним
договір купівлі-продажу нерухомого
майна - нежитлового приміщення
магазину-кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
розташованого в АДРЕСА_1,
укладений 26 грудня 2003 року між
Крижопільською районною спілкою
споживчих товариств, в особі керуючої
санацією Демець Л.В., яка діяла на
підставі ухвали господарського суду
Вінницької області від 19 вересня 2003
року, та ОСОБА_4; визнано ОСОБА_4
добросовісним набувачем цього
нерухомого майна та визнано за нею
право власності на приміщення
магазину-кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
розташованого в АДРЕСА_1. У задоволенні
зустрічного позову Крижопільського
РСТ відмовлено. Вирішено питання про
судові витрати.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, просив скасувати рішення
суду в частині задоволення вимог
ОСОБА_4 і ухвалити в цій частині нове
рішення про відмову у позові. В іншій
частині рішення не оскаржувалось.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що вона
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України передбачає, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції; апеляційний
суд досліджує лише ті докази, які судом
першої інстанції були досліджені з
порушенням встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Таким чином, судова колегія розглядає
справу та перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених ОСОБА_4 в
суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим; законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом; обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні.

Цим вимогам рішення відповідає не
повністю з огляду на таке.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив із того, що оскільки
ОСОБА_4 придбала приміщення
магазину-кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
розташоване в АДРЕСА_1, за договором
купівлі-продажу від 26 грудня 2003 року,
укладеним в письмовій формі, який
відповідно до існуючого на час його
укладення законодавства не підлягав
нотаріальному посвідченню, факт
продажу цього майна керуючою санаціює
Крижопілького РСТ ОСОБА_2 встановлено
вироком суду, що набрав законної сили,
то право позивачки підлягає захисту
шляхом визнання дійсним зазначеного
договору купівлі-продажу, визнання
ОСОБА_4 добросовісним набувачем
вказаного нерухомого майна та визнання
за нею права власності на нього.

Проте повністю погодитись з таким
висновком суду не можна з таких
міркувань.

Судом встановлено, що згідно з
протоколом № 3 засідання комітету
кредиторів Крижопільської РССТ було
прийнято рішення про реалізацію
частини майна, в тому числі
магазину-кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
проведення технічної інвентаризації
цього приміщення, укладення договору з
експертною комісією для проведення
його оцінки, а кошти за проданий
магазин вирішено направити на
погашення кредиторської
заборгованості (Т. 1 а. с. 8 - 9).

26 грудня 2003 року між ОСОБА_4 та
Крижопільською РССТ в особі керуючої
санацією Демець Л.В. у простій
письмовій формі було укладено договір
купівлі-продажу нерухомого майна -
магазину-кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», що
розташований в АДРЕСА_1. 26 грудня 2003
року здійснено передачу-приймання від
Крижопільського РССТ у власність
ОСОБА_4 цього нерухомого майна. (т. 1 а. с.
10).

Вироком Крижопільського районного
суду Вінницької області від 23
жовтня 2008 року ОСОБА_2 була засуджена за
ч. 2 ст. 367 КК України в за те, що в грудні
2003 року, виконуючи службові обов`язки
арбітражного керуючого, через
несумлінне ставлення до них, без згоди
комітету кредиторів та проведення
торгів, без врахування наміру укласти
мирову угоду при оздоровленні
фінансово-господарського становища
здійснила продаж основних засобів І
групи Крижопільської РССТ, в тому числі
і магазину-кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
розташованого в АДРЕСА_1, спричинивши
збитки в сумі 214947,00 грн. (Т. 3 а. с. 246).

Ухвалою колегії суддів Судової палати
у кримінальних справах Верховного Суду
України від 14 липня 2009 року цей вирок
скасовано, а провадження у справі щодо
ОСОБА_2 на підставі п. «б» ст. 1, ст. 6
Закону України «Про амністію» від 31
травня 2005 року закрито. При цьому цією
ухвалою встановлено, що висновки суду
про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК
України, відповідають фактичним
обставинам справи, визнаним судом
доведеними та ґрунтуються на доказах,
досліджених судом у порядку ч. 3 ст. 299
КПК України стосовно тих фактичних
обставин справи, які ОСОБА_2 не
заперечувалися (Т. 3 а. с. 247 - 248).

15 квітня 2008 року між ВАТ АБ
«Укргазбанк» та ОСОБА_4, було укладено
договір іпотеки, відповідно до п. 2.1
якого предметом іпотеки є нерухоме
майно - нежитлове приміщення
магазину-кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» по
АДРЕСА_1, загальною площею 580, 4 кв.м. (Т. 1
а. с. 292 - 295).

Згідно з до п. 1 ч. 1 ст. 44 ЦК УРСР, який
діяв на час укладення договору
купівлі-продажу, угоди державних,
кооперативних та інших громадських
організацій між собою і з
громадянами, за винятком угод,
зазначених у статті 43 цього Кодексу, та
окремих видів угод, для яких інше
передбачено законодавством Союзу РСР і
Української РСР повинні укладатись у
письмовій формі.

Ст. 47 цього Кодексу встановлювала, що
нотаріальне посвідчення угод
обов'язкове лише у випадках, зазначених
у законі. Недодержання в цих випадках
нотаріальної форми тягне за собою
недійсність угоди з наслідками,
передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Якщо одна з сторін повністю або
частково виконала угоду, що потребує
нотаріального посвідчення, а друга
сторона ухиляється від нотаріального
оформлення угоди, суд вправі за вимогою
сторони, яка виконала угоду, визнати
угоду дійсною. В цьому разі наступне
нотаріальне оформлення угоди не
вимагається.

Отже, можливість визнання дійсною у
судовому порядку угоди
встановлювалась лише до угод, що
потребували нотаріального
посвідчення, проте діючим на той час
законодавством не встановлювалось
обов'язкового нотаріального
посвідчення договору купівлі-продажу
нежитлового приміщення між юридичною
та фізичною особою, а відтак визнання
дійсним укладеного в простій письмовій
формі договору, який не підлягав
нотаріальному посвідченню, не
відповідає встановленим ст. 16 ЦК
України (ст. 6 ЦК УРСР) способам захисту
цивільних прав та інтересів.

Не передбачено законом і такого
способу захисту цивільних прав та
інтересів як визнання особи
добросовісним набувачем.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦК
України добросовісність набувача
презюмується.

Як роз'яснено у п. 10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 6
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», якщо судом
буде встановлено, що набувач знав чи
міг знати про наявність перешкод до
вчинення правочину, в тому числі й те,
що продавець не мав права відчужувати
майно, це може свідчити про
недобросовісність набувача і є
підставою для задоволення позову про
витребування у нього майна.

Таким чином у суду першої інстанції не
було підстав для задоволення позову в
частині вимог про визнання дійсним
договору купівлі-продажу та визнання
ОСОБА_4 добросовісним набувачем
спірного нерухомого майна.

Також колегія суддів звертає увагу, що
згідно з останньою заявою про
уточнення позовних вимог від 30 травня
2011 року ОСОБА_4 лише вимагала визнати її
добросовісним набувачем приміщення
магазину-кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1
та визнати за нею право власності на це
нерухоме майно, а відтак суд першої
інстанції, визнавши дійсним договір
купівлі-продажу зазначеного магазину,
всупереч приписам ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК
України вийшов за межі позовних вимог,
що є безумовною підставою для
скасування рішення в цій частині.

Разом з тим, ч. 1 ст. 392 ЦПК України
встановлено право власника пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється,
не визнається іншою особою, а також у
разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Як видно з матеріалів справи
Крижопілька РСТ та ОСОБА_2 оспорюють
право власності ОСОБА_4 на зазначене
нерухоме майно, а тому, виходячи з
презумпції правомірності його набуття,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
необхідність захисту прав ОСОБА_4
шляхом визнання за нею права власності
на це майно.

При цьому суд безпідставно послався у
рішенні на ч. 4 ст. 61 ЦПК України при
оцінці обставин, встановлених вироком
Крижопільського районного суду
Вінницької області від 23 жовтня 2008
року, разом з тим цей вирок та ухвала
колегії суддів Судової палати у
кримінальних справах Верховного Суду
України від 14 липня 2009 року, якими
встановлено факт продажу майна
Крижопільської РССТ ОСОБА_2, у
сукупності з іншими дослідженими судом
доказами, зокрема, копіями протоколу №
3 засідання комітету кредиторів
Крижопільської РССТ, договору
купівлі-продажу від 26 грудня 2003 року,
свідчить про добросовісність набуття
спірного майна ОСОБА_4, узгоджуються з
послідовними поясненнями ОСОБА_4 та її
представника про те, що на час
укладення договору купівлі-продажу
існували правовстановлюючі документи,
що підтверджували право власності
Крижопільської РССТ на приміщення
магазину по АДРЕСА_1, які згодом було
втрачено.

Крім того, колегія суддів звертає
увагу, що ОСОБА_2 заперечуючи проти
визнання права власності на спірне
майно за ОСОБА_4 будь-яких доводів
щодо порушення таким визнанням її прав
та законних інтересів не наводить,
натомість Крижопільське РСТ, яке
згідно з його зустрічною позовною
заявою вважало себе власником майна
(але вимоги про його витребування не
ставило), апеляційної скарги на рішення
суду не подавало, чим фактично
погодилось із визнанням ОСОБА_4
власником зазначеного нерухомого
майна.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Піщанського районного
суду Вінницької від 16 грудня 2013
року в частині визнання дійсним
договору купівлі-продажу нерухомого
майна - нежитлового приміщення
магазину-кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» по
АДРЕСА_1, укладеного 6 грудня 2003 року між
Крижопільською районною спілкою
споживчих товариств, в особі керуючої
санацією ОСОБА_2, та ОСОБА_4, та визнання
ОСОБА_4 добросовісним набувачем
нерухомого майна - нежитлового
приміщення магазину-кафе
«ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1, скасувати і
ухвалити в цій частині нове рішення про
відмову у позові.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: