БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ
Справа № 497/3549/13-ц
Провадження № 2/497/91/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2014 року
м. Болград

Болградський районний суд Одеської
області у складі

головуючого - судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря судового засідання
- Бачур А.В.,

позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника позивачів - ОСОБА_3,

відповідачів - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представників відповідачів -
відповідно ОСОБА_6, ОСОБА_7,

третьої особи - ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
третьої особи ОСОБА_8 про визнання
недійсною угоди купівлі-продажу
транспортного засобу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з
вищезазначеним позовом та просять
постановити рішення про визнання
недійсною угоду купівлі-продажу
транспортного засобу - автобуса марки
Mersedes-Benz, модель Sprinter 312 D, державний
номер НОМЕР_1, укладеної між ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 згідно довідки-рахунку ДПІ №
913258, виданої ПП МПП «Вибір» від 30.01.2013
року.

Свої вимоги обґрунтовують тим, що
рішенням Апеляційного суду Одеської
області від 02.07.2013 року позов ОСОБА_2,
діючого в своїх інтересах та інтересах
неповнолітнього сина ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_1 до ОСОБА_8 про
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди задоволено. Одночасно,
ухвалою від 02.07.2013 року апеляційний суд
Одеської області наклав арешт на ?
частку автомобіля марки Mersedes-Benz, модель
Sprinter 312 D, державний номер НОМЕР_1,
зареєстрований на ім'я ОСОБА_12, з метою
забезпечення виконання названого вище
рішення суду. Відчуження названого
транспортного засобу відбулося з метою
уникнути його арешту і звернення на 1/2
частину автобуса, як на долю ОСОБА_8, що
дана угода відповідно до ч.1 ст. 234 ЦК
України є фіктивною і укладена без
наміру створити будь-які правові
наслідки купівлі і продажу. Кошти за
автомобіль ОСОБА_5 не були сплачені
ОСОБА_12, в довідці-рахунку вартість
автомобіля значиться «договірна».
Автобус марки Mersedes, д/н НОМЕР_2 не був
фактично переданий ОСОБА_5 як покупцю,
так як за весь період часу з моменту
його придбання в 2010 році і по
теперішній час автомобіль знаходився в
користуванні ОСОБА_4 Він сам управляв
даним транспортним засобом і документи
на цей автомобіль були у ОСОБА_4
Зберігався названий автомобіль також в
домоволодінні ОСОБА_4 за адресою:
АДРЕСА_1. Подружжя ОСОБА_4
використовують цей автомобіль у своїй
підприємницькій діяльності, вилучений
він був працівниками ДАІ також у
ОСОБА_4. Усі ці обставини свідчать про
те, що транспортний засіб марки Mersedes-Benz,
модель Sprinter 312 D, державний номер НОМЕР_1
до теперішнього часу є власністю
подружжя ОСОБА_4, які ним користуються і
розпоряджаються. Тому договір
купівлі-продажу не відбувся, майно не
передано продавцем і не оплачено
покупцем.

Позивачка підтримала свої позовні
вимоги, наполягала на їх задоволенні.
Стверджувала, що угода купівлі-продажу
автобусу Mersedes-Benz, державний номер
НОМЕР_1, зеленого кольору між ОСОБА_4 і
ОСОБА_5 є фіктивною, оскільки була
вчинена подружжям ОСОБА_4 з метою
уникнути відповідальності за рішенням
суду, за яким ОСОБА_8 має відшкодовувати
їй, її зятю, та її онукам-сиротам
матеріальну і моральну шкоду в
значному розмірі, і усіма можливими і
неможливими способами намагається
уникнути відповідальності. Даний
автобус був єдиним майном, належним
ОСОБА_4 та ОСОБА_8, на ? частину якого
можливо було здійснити стягнення в
рахунок відшкодування матеріальної і
моральної шкоди. Однак, як до угоди
купівлі-продажу, так і після укладення
угоди, аж до вилучення цього автобусу
державтоінспекцією, ним користувалися
подружжя ОСОБА_8, використовуючи для
своїх потреб, автомобіль ніколи не був
у користуванні ОСОБА_5 На думку
позивачки, саме з цих підстав дана
угода є фіктивною.

Позивач ОСОБА_2 просив позовні вимоги
задовольнити, угоду купівлі-продажу
автобусу марки Mersedes-Benz, державний номер
НОМЕР_1 визнати недійсною, так як ця
угода є фіктивною. Автомобіль не був
переданий новому власнику ОСОБА_5, ним
користувалася сім'я ОСОБА_8, і саме у них
у дворі він зберігався.

Представник позивача також наполягав
на задоволенні позовних вимог. Доводи
позовної заяви обґрунтовував тим, що
укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 договір
купівлі-продажу автомобіля марки
Mersedes-Benz, державний номер НОМЕР_1 - є
фіктивним. Оскільки третя особа,
ОСОБА_8, яка є дружиною відповідача
ОСОБА_4, достовірно знала про рішення
Болградського районного суду Одеської
області від 19.12.2012 року, яким з неї
стягнуті значні кошти в рахунок
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди на користь ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та його трьох дітей, і що з метою
виконання цього рішення буде звернуто
стягнення на належне їй майно, та
навмисно, з метою приховання цього
майна від накладення арешту і
подальшої його реалізації, уклали
договір купівлі-продажу цього
транспортного засобу з її двоюрідним
братом ОСОБА_5, так як іншого майна у неї
не має, ніде офіційно не працює,
будь-яких інших доходів не отримує. При
укладенні договору купівлі-продажу
названого автомобілю не були дотримані
вимоги ст.655 ЦК України, так як
автомобіль не був переданий покупцеві:
користувався цим автомобілем і надалі
відповідач ОСОБА_4 (продавець),
зберігався автомобіль також за місцем
його, відповідача ОСОБА_4, проживання. З
довідки-рахунку вбачається, що не
зазначено вартість автомобіля, а лише
вказано «вартість договірна», тобто
кошти за автомобіль не передавалися. З
цих підстав, представник позивачки
вважав, що сторонами не додержано
вимог, які є чинними для правочину, а
саме, що правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені законом.
Тобто, усі обставини свідчать, що
правочин є фіктивним, так як його
вчинено без наміру створення правових
наслідків, які обумовлюються цим
правочином.

Відповідач ОСОБА_4, будучи присутнім
лише в одному судовому засіданні,
покинув зал судового засідання не
надавши будь-яких пояснень. У
подальшому надав заяви про розгляд
справи у його відсутність (а.с.121, 141).

Представник відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_6, діючий за дорученням від 13.01.2014
року (а.с.122), будучи присутнім у судових
засіданнях 27.03.2014 року, 14.04.2014 року
заперечував усі доводи позивачів.
Просив в задоволенні позову відмовити
та постановити ухвалу про закриття
провадження у справі з тих підстав, що у
позивачів не має підстав для звернення
з такими вимогами до суду, оскільки
вони не є стороною угоди, що
оскаржується (а.с.125-129).

Відповідач ОСОБА_5 будучи присутнім в
судовому засіданні 11.03.2014 року пояснив,
що позовні вимоги не визнає, оскільки
підстав для визнання угоди
купівлі-продажу не дійсною - не має.
Пояснив, що протягом декількох років
він передавав у борг на певний строк
грошові кошти ОСОБА_4, про що свідчить
ряд розписок. Однак ОСОБА_4 кошти не
повернув, проте зобов'язався, що у
випадку не повернення ним коштів до
кінця 2012 року, він передасть йому,
ОСОБА_5 автомобіль марки Mersedes-Benz,
державний номер НОМЕР_1. У подальшому
ОСОБА_4 не зміг розрахуватися з боргом,
а тому передав йому, ОСОБА_5 названий
автомобіль, про що між ними також була
оформлена розписка. З метою належного
оформлення права власності на цей
транспортний засіб, 30 січня 2013 року,
вони разом звернулися до ДАІ та
здійснили переоформлення
транспортного засобу на нього, ОСОБА_5
Також відповідач пояснив, що ОСОБА_8
приходиться йому двоюрідною сестрою,
тому він періодично надає у
користування її сім'ї названий
транспортний засіб (а.с.66-67).

Надалі в судові засідання не з'являвся,
подав заяви про розгляд справи у його
відсутність (а.с.123, 142).

Представник відповідача ОСОБА_5 -
ОСОБА_7, діючий за дорученням від 13.01.2014
року (а.с.124), будучи присутнім в судових
засіданнях 27.03.2014 року, 14.04.2014 року
заперечив усі доводи позивачів.
Пояснив, що відповідно до вимог
цивільного законодавства:

- договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків;

- договір є укладеним, якщо сторони
в належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору;

- за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає, або
зобов'язується передати майно у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Тому між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 були
досягнені усі істотні умови договору,
які у подальшому понесли правові
наслідки у вигляді реєстрації
транспортного засобу за ОСОБА_5.
Позивачі не були стороною даної угоди,
а тому не мають права звертатися з
даним позовом до суду. У своїх
запереченнях представник відповідача
посилався на рішення Болградського
районного суду Одеської області від
13.03.2014 року (справа № 497/525/14-ц), яким
встановлені обставини передачі коштів
ОСОБА_5 - ОСОБА_4, і що було здійснено
реєстрацію названого транспортного
засобу на ім'я ОСОБА_5 та відповідно до
ст. 60 ЦПК України, обставини,
встановлені рішенням у цивільній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ
…(а.с.125-129).

Третя особа ОСОБА_8 позовні вимоги
не визнала, повністю заперечувала усі
доводи позивачів, в задоволенні позову
просила відмовити. Стверджувала, що
автобус марки Mersedes-Benz, державний номер
НОМЕР_1 був проданий ОСОБА_5 через
півтора місця після прийняття судом
рішення і відразу ж йому був переданий,
тому не має підстав для визнання цієї
угоди фіктивною.

Оцінивши усі докази зібрані в
справі у їх сукупності, виходячи з
обставин, встановлених під час
судового розгляду справи, надаючи
правову кваліфікацію викладеним
обставинам з урахуванням фактичних та
правових підстав позовних вимог,
враховуючи норми діючого
законодавства, яким врегульовані
встановлені судом правовідносини,
пояснення сторін по справі, суд прийшов
до висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог за наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Суд розглядає справу дотримуючись
принципів змагальності і
диспозитивності цивільного
судочинства, оцінює докази у справі у
їх сукупності за своїм внутрішнім
переконанням згідно ст. 212 ЦПК України,
захищаючи порушені, невизнані або
оспорюванні права, свободи чи інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України.

За змістом ст. 57 ЦПК України, доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів.

Відповідно до ст.60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
кодексу.

Судом встановлено, що відповідачу
ОСОБА_4 належав на праві власності
транспортний засіб - автобус марки
Mersedes-Benz, державний номер НОМЕР_1, 1999 року
випуску зеленого кольору на підставі
Біржового договору (угоди) від 01.05.2010
року, свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_8 від 25.08.2010
року (а.с.27, 38-40).

Згідно довідки Криничненської
сільської ради Болградського району
Одеської області від 27.05.2013 року, шлюб
ОСОБА_4 та ОСОБА_8 зареєстрований 22
лютого 1997 року Криничненською
сільською радою Болградського району
Одеської області, актовий запис № 13
(а.с.13). Тобто в силу вимог ст. 60 СК
України, спірне майно є спільною
сумісною власністю подружжя.

13 січня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
було здійснено перереєстрацію
транспортного засобу Mersedes-Benz,
державний номер НОМЕР_1, 1999 року випуску
зеленого кольору на підставі
довідки-рахунок серії ДПІ № 913258 ПП «МПП
«Вибір», згідно якої ОСОБА_5 продано і
видано вищеназваний автомобіль за
договірною вартістю (а.с.41-42).

Договір купівлі-продажу цього
автомобілю, укладеного між названими
сторонами, суду надано не було,
оскільки такий не складався.

Згідно ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.ст. 627, 628 Цивільного кодексу
України, сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України
встановлено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам (ч. 1), особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності (ч.2), волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі (ч. 3),
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом (ч. 4), правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним
(ч. 5).

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Стаття 234 Цивільного кодексу України
передбачає, що фіктивним є правочин,
який вчинено без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
цим правочином. Фіктивний правочин
визнається судом недійсним.

Фіктивний правочин характеризується
тим, що сторони вчиняють такий правочин
лише для виду, знаючи заздалегідь, що
він не буде виконаний. При вчиненні
фіктивного правочину сторони мають
інші цілі, ніж ті, що передбачені
правочином. При чому такі цілі можуть
бути протизаконними, або фіктивний
правочин може взагалі не мати правової
мети. Фіктивним може бути визнаний
будь-який правочин, якщо він не має на
меті встановлення правових наслідків,
незалежно від того, в якій формі він
вчинений, його нотаріального
посвідчення та державної реєстрації.

Судом встановлено, що згідно постанови
Христинівського районного суду
Одеської області від 17 серпня 2011 року,
третя особа ОСОБА_8 визнана винною у
скоєнні злочину, передбаченого ст. 286 ч.2
КК України, а саме за порушення правил
безпеки дорожнього руху особою, яка
керує транспортним засобом, що
спричинили смерть потерпілій ОСОБА_13
(а.с.8).

Рішенням Болградського районного суду
Одеської області від 19.12.2012 року позов
ОСОБА_2, діючого в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_9,
а також позов ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_1 до
ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної
і моральної шкоди - задоволено
частково.

Ухвалою від 19.12.2012 року не було
накладено арешт на спірний
транспортний засіб (а.с.9, 10-11).

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області 02.07.2013 року, скасувала
рішення Болградського районного суду
від 19.12.2012 року та постановила нове,
яким також позовні вимоги ОСОБА_2,
діючого в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_1 до ОСОБА_8 про
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди - задовольнила
частково (а.с.16-18).

Одночасно, було накладено арешт на ?
частину автомобіля марки Mersedes-Benz,
державний номер НОМЕР_1, зареєстрований
на ім'я ОСОБА_4 (а.с.15).

З 02 жовтня по 03 жовтня 2013 року,
Державної виконавчою службою
Болградського районного управління
юстиції Одеської області на підставі
виконавчих листів, виданих на підставі
рішення Апеляційного суду Одеської
області від 02.07.2013 року було відкрито 12
(дванадцять) виконавчих проваджень про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди з ОСОБА_8 (а.с.19-24).

В судовому засіданні як позивачі, так і
третя особа ОСОБА_8 підтвердили, що
остання не здійснює ніяких дій щодо
виплати матеріальної і моральної шкоди
за рішенням суду.

Крім того, позивачка ОСОБА_1 звернулася
з заявами до правоохоронних органів
(а.с.63-65, 83-87), та за повідомленням
Болградського РВ ГУМВС України в
Одеській області

від 28.02.2014 року та від 18.03.2014 року
внесено відомості в ЄРДР за № 0000926
від 10.12.2013 року за фактом злісного
ухилення ОСОБА_8 від виконання рішення
Апеляційного суду Одеської області від
02.07.2013 року за ст. 382 ч.1 КК України
(а.с.100,120).

В рамках досудового
розслідування по названому
кримінальному провадженню, ОСОБА_8
будучи допитаною як свідок, пояснила,
що не має наміру виконувати рішення
суду та відшкодовувати сім'ї ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, спричинену матеріальну і
моральну шкоду в зв'язку з відсутністю
коштів.

В судовому засіданні були допитані
свідки, як мешканці с. Криничне, так і
службові особи.

Свідок ОСОБА_14, державний виконавець
Державної виконавчої служби
Болградського районного управління
юстиції Одеської області пояснив, що
ним було відкрито ряд виконавчих
проваджень, де боржником є ОСОБА_8, з
якої підлягають стягненню значні суми
коштів на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_15, ОСОБА_11 Під час проведення
бесіди з боржницею ОСОБА_8 у приміщенні
виконавчої служби щодо необхідності
відшкодувати матеріальну і моральну
шкоду, остання повідомила, що ніякого
майна у неї не має, кошти сплачувати
вона не буде, оскільки не має будь-яких
доходів. Щодо транспортного засобу
марки Mersedes-Benz, державний номер НОМЕР_2,
раніше зареєстрованого на ім'я ОСОБА_4
та який був спільною сумісною
власністю подружжя, ОСОБА_8 пояснила, що
вони з чоловіком навмисно оформили
договір купівлі-продажу, з метою
уникнути звернення стягнення на нього.

З метою з'ясування належності боржниці
будь-якого майна, державний виконавець
отримав в жовтні-листопаді місяці 2013
року відповідь з ДАІ, що за ОСОБА_4
зареєстрований автомобіль марки
Mersedes-Benz, державний номер НОМЕР_1, а тому
було винесено постанову про затримання
цього автомобіля, що у подальшому було
виконано працівниками ДАІ та поміщено
т/з на штрафмайданчик, де він перебуває
по теперішній час.

Свідок ОСОБА_16, інспектор Державної
податкової інспекції у Болградському
районі Головного управління
Міндоходів в Одеській області суду
пояснив, що в жовтні місяці 2013 року, він
разом з державним виконавцем ДВС
Болградського РУЮ Одеської області,
ОСОБА_14 виїжджали в с. Криничне
Болградського району Одеської області
з метою опису майна боржників. У його
присутності державний виконавець
Івашинський В.І. заходив в
домоволодіння боржника за адресою:
АДРЕСА_1, де розмовляв з боржницею. При
цьому він, свідок бачив, що у дворі
цього домоволодіння стояв автобус
Мерседес, зеленого кольору.

Свідки: ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19,
ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22 суду пояснили,
що вони є жителями с. Криничне,
Болградського району Одеської області,
добре знають сім'ю ОСОБА_1, а також сім'ю
ОСОБА_5, ОСОБА_8. Їм відомо, що автобус
зеленого кольору (дехто називав
синього кольору, дехто з них називав
марку Мерседес) належав подружжю
ОСОБА_4. Керував цим автомобілем завжди
ОСОБА_4., при цьому ОСОБА_5 чи його
близьких родичів (батька, братів) за
кермом цього автомобіля жодного разу
не бачили. Зберігався транспортний
засіб в домоволодінні сім'ї ОСОБА_4.
Свідки пояснювали, що сім'я ОСОБА_4
використовувала цей вантажний автобус
для продажі овочів та фруктів на
території Болградського району та в м.
Ізмаїл Одеської області, так як не раз
самі особисто купували у них овочі та
фрукти.

Зазначені обставини свідчать про те, що
транспортний засіб марки Mersedes-Benz,
державний номер НОМЕР_1, продавцем
ОСОБА_4 не був переданий покупцеві
ОСОБА_5. Тобто, правочин купівлі-продажу
даного автомобілю характеризується
тим, що сторони вчинили правочин лише
для виду, маючи на меті інші цілі ніж ті,
що передбачені правочином. Оформивши
правочин шляхом зняття з реєстрації та
постановкою на облік автомобіля зі
своїм родичем, ОСОБА_5, який є
двоюрідним братом третьої особи
ОСОБА_8, сторони мали на меті приховати
це майно від подальшого його звернення
та реалізації виконавчою службою для
погашення боргу третьої особи ОСОБА_8
перед позивачами.

Як зазначено у п. 24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від
06.11.2009 N 9, для визнання правочину
фіктивним необхідно встановити
наявність умислу всіх сторін
правочину. Необхідно враховувати, що
саме по собі невиконання правочину
сторонами не означає, що укладено
фіктивний правочин. Якщо сторонами не
вчинено будь-яких дій на виконання
такого правочину, суд ухвалює рішення
про визнання правочину недійсним без
застосування будь-яких наслідків. У
разі якщо на виконання правочину було
передано майно, такий правочин не може
бути кваліфікований як фіктивний.

Викладена правова позиція стосується
тих правочинів, сторони яких дійсно
мали на меті досягти відповідного
правового результату.

Отже, позивачами доведено, а
відповідачами не спростовано
відсутність в учасників правочину
наміру створити юридичні наслідки.

При фіктивному правочині у сторін
правочину відсутній намір створити ті
правові наслідки, які задекларовані у
правочині. Тобто волевиявлення
учасників правочину не відповідає їх
дійсній волі. Ознаками фіктивності
договору є: наявність зовнішньої форми
правочину, що фіксує удавані наміри
сторін; відсутність у сторін дійсного
наміру створити наслідки, які
зумовлювалися у цьому правочині. Тобто
має місце лише імітація правочину. У
діях сторін, що імітують правочин,
відсутня головна ознака правочину -
спрямованість на встановлення,
припинення або іншу видозміну
цивільних правовідносин. Фіктивний
правочин взагалі може не мати правової
мети. Будь-який правочин може бути
визнаний фіктивним, якщо він не має на
меті встановлення правових наслідків,
незалежно від того, в якій формі він
вчинений, його нотаріального
посвідчення та державної реєстрації.

Фіктивний правочин є нікчемним,
оскільки особи, що вчиняють його, не
мають на увазі і не бажають настання
правових наслідків, які могли б
виникнути внаслідок здійснення
правочину такого типу.

Виходячи з наведеного, надаючи оцінку
доказам, що містяться в матеріалах
справи, суд приходить до висновку, що
вказаний правочин «договір
купівлі-продажу» укладався, але не мав
намір створити правові наслідки для
його сторін. Доказів протилежного суду
не представлено.

Доводи представників відповідачів, що
позивачі не були стороною даної угоди,
а тому не мають права звертатися з
даним позовом до суду, є
безпідставними, оскільки ст. 234 ЦК
України не передбачено коло осіб, які
мають право звертатися з позовом про
визнання фіктивного правочину
недійсним, тобто закон не передбачає
обмежень щодо звернень до суду з такими
вимогами інших заінтересованих осіб. А
під час розгляду цієї справи було
встановлено, що позивачі є саме
заінтересованими особами, оскільки їх
права цією угодою були порушені, шляхом
приховання майна, на яке може бути
звернено стягнення виконавчою службою
для погашення боргу третьої особи
ОСОБА_8 перед позивачами.

Посилання представників відповідачів
на рішення Болградського районного
суду Одеської області від 13.03.2014 року по
справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про
визнання права власності на
транспортний засіб марки Mersedes-Benz,
державний номер НОМЕР_1, (а.с.130-131), яким
нібито підтверджується дійсність
угоди, суд до уваги не приймає виходячи
з наступного:

- по перше, цим рішенням в
задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4
про визнання права власності на
названий автомобіль - було відмовлено;

- по друге, представники
відповідачів посилалися на
мотивувальну частину рішення і на ті
обставини, що були встановлені судом
під час розгляду цієї справи, однак не
взяли до уваги те, що суд з'ясовував
обставини щодо предмету і підстав
цього позову, та перевіряв їх доказами
в межах заявлених позовних вимог;

- втретє, дане рішення не є
преюдиціальним для спірних
правовідносин в даній справі.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Преюдиційні факти - це факти,
встановлені рішенням чи вироком суду,
що набрали законної сили.
Преюдиційність ґрунтується на
правовій властивості законної сили
судового рішення і визначається його
суб'єктивними і об'єктивними межами, за
якими сторони та інші особи, які брали
участь у справі, а також їх
правонаступники не можуть знову
оспорювати в іншому процесі
встановлені судовим рішенням у такій
справі правовідносини.

Суб'єктивними межами є те, що в двох
справах беруть участь одні й ті самі
особи чи їх правонаступники, чи хоча б
одна особа, щодо якої встановлено ці
обставини. Об'єктивні межі стосуються
обставин, встановлених рішенням чи
вироком суду.

Преюдиціальні обставини не потребують
доказування, якщо одночасно
виконуються наступні умови:

- обставина встановлена судовим
рішення;

- судове рішення набрало законної сили;

- у справі беруть участь ті ж особи, які
брали участь у попередній справі.

Не потребують доказування обставини,
встановлені рішенням суду, тобто ті
обставини, щодо яких мав місце спір і
які були предметом судового розгляду.
Не має преюдиціального значення оцінка
судом конкретних обставин справи, які
сторонами не оспорювалися, мотиви
судового рішення, правова кваліфікація
спірних відносин. Таким чином,
преюдиціальне значення можуть мати
лише ті факти, щодо наявності або
відсутності яких виник спір, і які
зазначені у резолютивній частині
рішення.

Преюдиціальні обставини є
обов'язковими для суду, який розглядає
справу навіть у тому випадку, коли він
вважає, що вони встановлені невірно.

Таким чином, посилання представників
відповідачів на описову і мотивувальну
частину рішення Болградського
районного суду Одеської області від
13.03.2014 року (справа № 497/525/14-ц,
провадження № 2/497/276/14) як на
достовірний доказ своїх заперечень - не
має преюдиціального значення і не може
бути безспірним доказом по названій
справі.

Навпаки, той факт, що ОСОБА_5 (як
покупець) звернувся до суду з позовом
до відповідача ОСОБА_4 (як продавця) з
вимогою визнати за ним право власності
на автомобіль марки Mersedes-Benz, державний
номер НОМЕР_1, свідчить лише проте, що
вони сумнівалися в дійсності угоди
купівлі-продажу цього автомобіля,
тобто ще раз доводить фіктивність
укладеної між ними угоди.

Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

Таким чином судовий збір в розмірі 243.60
гривен підлягає стягненню з
відповідачів у рівних частках - по 121.80
гривен на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88, 131, 208-209, 212-215, 218, 223, 294
ЦПК України, ст.ст. 215 ч.3, 203 ч.5, 234, 627, 628
ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третьої особи ОСОБА_8 про
визнання недійсною угоди
купівлі-продажу - задовольнити.

Визнати недійсною угоду
купівлі-продажу транспортного засобу
марки Mersedes-Benz, модель Sprinter 312 D, 1999 року
випуску, кузов НОМЕР_7, державний номер
НОМЕР_1, вчинену між ОСОБА_4 та ОСОБА_5
відповідно до довідки-рахунку ДПІ №
913258, виданої ПП МПП «Вибір» - у зв'язку з
її фіктивністю.

Стягнути з відповідачів:

- ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрованого і проживаючого за
адресою: АДРЕСА_1, паспорт НОМЕР_5,
виданий 08.06.2002 року Болградським РВ
ГУМВС України в Одеській області,
ідентифікаційний номер НОМЕР_3

- ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3,
проживаючого за адресою: АДРЕСА_2,
паспорт НОМЕР_6, виданий 06.11.2002 року
Болградським РВ ГУМВС України в
Одеській області, податковий номер
НОМЕР_4

- на користь держави судовий збір
в розмірі 243.60 гривень в рівних частках,
тобто з кожного по 121.80 гривен (сто
двадцять одна гривня вісімдесят
копійок).

Вступна та резолютивна частина
рішення постановлена в нарадчій
кімнаті та проголошена 14 квітня 2014
року.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
через Болградський районний суд
Одеської області. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
Кодінцева С.В.