Справа № 296/2335/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

"15" квітня 2014 р.

м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира
в складі:

головуючого - судді Шалоти К.В.,

за участю секретаря судового
засідання Давиденко В.В.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі скаргу
Комунального підприємства
«Житомирське трамвайно-тролейбусне
управління» Житомирської міської ради,
заінтересована особа: ОСОБА_1 на
постанову державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Радомишльського районного управління
юстиції Гаврисевич Т.В. про відмову у
відкритті виконавчого провадження від
04 березня 2014 року, -

В С Т А Н
О В И В :

В березні 2014 р. КП "Житомирське
трамвайно-тролейбусне управління"
Житомирської міської міської ради
(далі - КП "ЖТТУ") звернулося до суду з
указаною скаргою, в якій просило
скасувати постанову державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Радомишльського
районного управління юстиції
Гаврисевич Т.В. про відмову у відкритті
виконавчого провадження № 42317942 від 04
березня 2014 року з примусового
виконання виконавчого листа
Корольовського районного суду
м.Житомира від 17 лютого 2014 року у справі
№296/2826/13-ц.

В обґрунтування своїх вимог скаржник
посилався на те, що не зазначення
анкетних даних боржника та його
ідентифікаційного коду не є підставою
для відмови у відкритті виконавчого
провадження, у зв"язку з чим вказували
на незаконність винесеної постанови.

В судове засідання представник КП
"ЖТТУ" не з"явився, подав через
канцелярію суду заяву про розгляд
скарги за його відсутності, скаргу
підтримував та просив її задовольнити.

Старший державний виконавець відділу
державної виконавчої служби
Радомишльського районного управління
юстиції Гаврисевич Т.В. в судове
засідання не з"явилася, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлялась
належним чином, причини неявки суд не
повідомила, надіслала заяву про
зупинення провадження у справі.

Заінтересована особа ОСОБА_1 в судове
засідання не з"явився, повідомлявся про
розгляд поданої скарги, причин своєї
неявки суду не повідомив, заяв суду не
направляв.

Ухвалою Корольовський районний суд
м.Житомира від 15 квітня 2014 року у
задоволенні заяви старшого державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Радомишльського РУЮ
Гаврисевич Т.В. про зупинення
провадження у справі, відмовлено.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини на яких ґрунтується
скарга, оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду скарги,
суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що постановою
старшого державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Радомишльського РУЮ Гаврисевич Т.В. від
04 березня 2014 року відмовлено у
відкритті виконавчого провадження
№42317942 з примусового виконання
виконавчого листа виданого 17 лютого 2014
р. Корольовським районним судом м.
Житомира у справі №296/2826/13-ц про
стягнення з ОСОБА_1 на користь КП "ЖТТУ"
завдану шкоду (упущену вигоду) в
розмірі 4081 грн. 44 коп. та судовий збір у
розмірі 229 грн. 40 грн.

Зазначена постанова державного
виконавця мотивована тим, що
виконавчий документ не відповідає
вимогам п. 3 ст. 18 Закону України "Про
виконавче провадження", а саме
відсутній ідентифікаційний код
боржника та повна дата його народження.

Частиною 5 статті 124 Основного Закону
встановлено, що судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території держави.

Відповідно до ст. 1 Законі України „Про
виконавче провадження" (далі - Закону)
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та іншихорганів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно із ч. 2 ст. 2 Закону примусове
виконання рішень здійснюють державні
виконавці, визначені Законом України
"Про державну виконавчу службу" (далі -
державні виконавці).

За змістом ч. 1 ст. 25 Закону державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону (в
редакції на час виникнення спірних
відносин) у виконавчому документі
зазначаються повне найменування (для
юридичних осіб) або ім'я (прізвище,
власне ім'я та по батькові) (для
фізичних осіб) стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника (для
фізичних осіб - платників податків,
крім випадку ухвалення постанови про
накладення на особу адміністративного
стягнення за неповагу до суду) або
номер і серія паспорта стягувача та
боржника для фізичних осіб - громадян
України, які через свої релігійні або
інші переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це відповідні
органи державної влади та мають
відмітку в паспорті громадянина
України, а також інші дані, якщо вони
відомі суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які ідентифікують
стягувача та боржника чи можуть
сприяти примусовому виконанню,
зокрема, дата народження боржника та
його місце роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо.

З системного аналізу п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону
України "Про виконавче провадження"
можна дійти висновку, що дані у
виконавчому документі зазначаються
саме з метою ідентифікації стягувача і
боржника, у випадку, якщо вони відомі
суду. Відсутність у виконавчому
документів ідентифікаційного коду не
може бути перешкодою у захисті або
відновленні порушеного права особи та
виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 369 ЦПК України
виконавчий лист має відповідати
вимогам до виконавчого документа,
встановленим Законом України "Про
виконавче провадження". Разом з тим ЦПК
України не передбачає вимог рішення
суду щодо обов'язкового зазначення
відомостей про індивідуальний
ідентифікаційний номер позивача або
відповідача.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону
державний виконавець має право з метою
захисту інтересів стягувача
одержувати безоплатно від органів,
установ, організацій, посадових осіб,
сторін та учасників виконавчого
провадження необхідні для проведення
виконавчих дій пояснення, довідки та
іншу інформацію, у тому числі
конфіденційну.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону
під час виконання рішень державний
виконавець має право на безпосередній
доступ до баз даних і реєстрів, у тому
числі електронних, що містять
інформацію про боржників, їхнє майно та
кошти.

Тобто, у разі не зазначення
індивідуального ідентифікаційного
номеру (реєстраційного номера
облікової картки платника податків) чи
дати народження боржника у виконавчому
документі, з урахуванням вимог п. 3 ч. 3
ст. 11 Закону, державний виконавець не
позбавлений можливості самостійно
звернутися до відповідного органу
державної податкової служби із запитом
про витребування інформації про
індивідуальний ідентифікаційнтй номер
(реєстраційний номер облікової картки
платника податків) боржника.

Відмовляючи у відкритті виконавчого
провадження, державний виконавець не
врахував, що стягувач самостійно
обмежений правами отримати
конфіденційну інформацію щодо
боржника та дійшов помилкового
висновку, що виконачий документ не
відповідає вимогам ст. 18 Закону України
«Про виконавче провадження», так як у
виконавчому документі відсутній
ідентифікаційний номер боржника та
повна дата його народження, що не
відповідає нормам чинного
законодавства.

Водночас, Законом України від 17 липня
1997 року "Про ратифікацію Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року, Першого протоколу та
протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції"
(далі - Конвенція), встановлено, що
Україна повністю визнає на своїй
території дію ст. 46 Конвенції щодо
визнання обов'язковою і без укладення
спеціальної угоди юрисдикцію
Європейського суду з прав людини в усіх
питаннях, що стосуються тлумачення і
застосування Конвенції.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23
лютого 2006 року "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" суди застосовують
при розгляді справ Конвенцію та
практику Суду як джерело права.

Статтею 6 § 1 Конвенції передбачається,
що кожна людина при визначенні її
громадянських прав і обов'язків має
право на справедливий і відкритий
розгляд впродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
створеним відповідно до закону.

Стаття 6 розповсюджує свою дію і на
стадію виконання судового рішення. У
своїй прецедентній практиці
Європейський суд з прав людини нагадує,
що право на судовий розгляд було б
примарним, якщо б внутрішня судова
система Договірної Держави дозволила
б, щоб остаточне та обов'язкове судове
рішення залишалось невиконаним
відносно однієї із сторін, і що
виконання рішення або постанови
будь-якого органу судової влади
повинно розглядатися як невід'ємна
частина "процесу" в розумінні статті 6
Конвенції. ("Іммобільяре Саффі" проти
Італії" , 22774/93, 28.07.1999, § 63; рішення
Горнсбі проти Греції від 19.03.1997, § 40.)

Європейський суд з прав людини
зазначав, що адміністративні органи є
складовою держави, яка керується
принципом верховенства права, а відтак
інтереси цих органів збігаються з
необхідністю належного здійснення
правосуддя. Якщо адміністративні
органи відмовляються або неспроможні
виконати рішення суду, чи навіть
зволікають з його виконанням, то
гарантії, надані статтею 6 стороні на
судовому етапі, втрачають сенс.
(Рішення Горнсбі проти Греції від
19.03.1997.)

Слід зауважити, що у справі "Півень
проти України" Європейський суд з прав
людини констатував порушення ст. 6
Конвенції та зазначив, що невиконання
судового рішення не може бути
виправдане недоліками законодавства,
які унеможливлюють його виконання.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що відмовляючи заявнику КП
"ЖТТУ" у відкритті провадження за
виконавчим листом, виданим 17 лютого 2014
року Корольовським районним судом
м.Житомира у справі №296/2826/13-ц з мотивів
незазначення у ньому
ідентифікаційного номеру та повної
дати народження боржника, державний
виконавець діяв без дотримання
принципу верховенства права та вимог
статті 6 § 1 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України у
разі встановлення обґрунтованості
скарги суд визнає оскаржувані рішення,
дії чи бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника і усунути порушення або іншим
шляхом поновлює його порушені права чи
свободи.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 209, 210, 212, 213, 386,
387 Цивільного процесуального кодексу
України, Корольовський районний суд
м.Житомира -

У Х В
А Л И В :

Скаргу Комунального підприємства
«Житомирське трамвайно-тролейбусне
управління» Житомирської міської ради
- задовольнити.

Скасувати постанову старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Радомишльського районного управління
юстиції Гаврисевич Т.В. про відмову у
відкритті виконавчого провадження №
42317942 від 04 березня 2014 року з
примусового виконання виконавчого
листа, виданого 17 лютого 2014 року
Корольовським районним судом м.
Житомира у справі № 296/2826/13-ц.

Зобов'язати старшого державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Радомишльського
районного управління юстиції
Гаврисевич Т.В. прийняти виконавчий
лист, виданий 17 лютого 2014 року
Корольовським районним судом
м.Житомира у справі №296/2826/13-ц та
вирішити питання про відкриття
виконавчого провадження відповідно до
статті 25 Закону України "Про виконавче
провадження".

Ухвала суду може бути оскаржена до
апеляційного суду Житомирської
області через Корольовський районний
суд м.Житомира шляхом подання
апеляційної скарги протягом п'яти днів
з дня її проголошення, а особами які
брали часть у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення ухвали, протягом цього ж
строку з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Суддя
К. В. Шалота