№ 245/681/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2014 року. Старобешівський
районний суд Донецької області у
складі: головуючого - судді Дехти Р.В.,
при секретарі Іваницькій Л.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Старобешеве цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користуванні
квартирою та виселенні,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 18 березня 2014 року
звернулась до Старобешівського
районного суду з позовом до
відповідача ОСОБА_2, посилаючись на те,
що відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 06 березня 2014
року, що видане приватним нотаріусом
Старобешівського районного
нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстрованого в реєстрі за № 193,
позивачу належить квартира за адресою:
АДРЕСА_1. Зазначена квартира раніше
належала брату позивачки, ОСОБА_4. Він
спільно проживав в зазначеній квартирі
з ОСОБА_2.

Відповідно до рішення Апеляційного
суду Донецької області від 04 лютого 2014
року, яке вступило в силу 04 лютого 2014
року в задоволенні позову ОСОБА_2 до
Старобешівської державної
нотаріальної контори, ОСОБА_1,
приватного нотаріуса ОСОБА_3 про
встановлення факту, що має юридичне
значення та про зміну черговості
отримання права на спадщину
відмовлено.

На даний час позивач не може
користуватися та розпоряджатися
належною квартирою за адресою: АДРЕСА_1,
оскільки в зазначеній квартирі
проживає ОСОБА_2. Позивач неодноразово
зверталася до ОСОБА_2 з вимогою про
виселення з належної позивачу
квартири, але відповідач
відмовляється, мотивуючи це тим, що
квартира належить їй. На даний час
ОСОБА_2 зареєстрована в іншому місці.

В даний час позивачка має намір
проживати в зазначеній квартирі. На
неодноразові вимоги позивачки
виселитеся з квартири, відповідач
добровільно не виселилася, чим порушує
права позивачки по володінню,
користуванню та розпорядження цим
майном

З наведеного вбачається, що ОСОБА_2, не
має право власності на квартиру за
адресою: АДРЕСА_1, не є співвласником
житла, членом сім'ї позивачки, наймачем
житла, що не дає їй жодних прав для
користування цим житлом, і
відмовляючись добровільно висилитеся,
підлягає виселенню в судовому порядку,
без надання іншого жилого приміщення

Представник позивача - ОСОБА_5, що діє на
підставі довіреності в судовому
засіданні позов підтримав та просив
суд задовольнити позовні вимоги та
стягнути судові витрати по спліті
судового збору.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому
засіданні суду пояснили, що мешкає у
зазначеній спірній квартирі, не має
наміру висилятися, так як ії не
відшкодовано вартість ремонту в
розмірі десяти тисяч гривень, написала
заяву до вищестоящих організацій,
просить суд відмовити у задоволенні
позову

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає що позов підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ч.3 ст..11 ЦПК України
особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі, про що
також зазначено в п.3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №14 від 18.12.2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі».

Відповідно до статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

Сторони по справі на пропозицію суду
надати додаткові докази по справі
зазначили, що клопотання про
витребування додаткових доказів,
надавання додаткових доказів відсутні.

Враховуючи викладене, суд оцінивши
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів, що відповідає ст. 212 ЦПК
України, вирішив розглянути справу на
підставі наявних у ній доказів.

В судовому засіданні судом
встановлено, що позивач ОСОБА_1 є
власником квартири, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується
свідоцтвом про право на спадщину за
законом від 06 березня 2014 року, спадкове
майно було набуте після смерті брата
ОСОБА_4.

Судом встановлено, що відповідно до
пояснень сторін, в тому числі і
відповідачки ОСОБА_2, відповідачка
ОСОБА_2 на час розгляду справи в суді
мешкає за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні судом
встановлено, що відповідно до пояснень
відповідача та оглянутим в судовому
засіданні паспортом відповідача,
ОСОБА_2 зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_2.

За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК
України власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном і він
реалізовує їх на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом
фізичної особи є житловий будинок,
квартира, інше приміщення, призначені
та придатні для постійного проживання
в них.

Відповідно до вимог ст. 386 ЦК України,
власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Частина 2 статті 16 ЦК України
передбачає, що способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало
до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в
натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші
способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової)
шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Враховуючи наданні докази суд
дістається висновку, що позовні вимоги
позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання,
що ОСОБА_2 не має право власності на
квартиру, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1 не підлягають задоволенню, як
такі, що не ґрунтуються на законі, суд
має право лише визнати право, якщо таке
право не визнається учасниками
цивільних правовідносин.

Суд дістається висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про те, що
ОСОБА_2 втратила право користування на
квартиру за адресою: АДРЕСА_1 не
підлягають задоволенню, оскільки на
підставі наданих суду доказів
відповідачка не мала право
користування квартирою, а особа
втрачає право лише при його наявності.

Враховуючи наданні докази суд
дістається висновку, що позовні
позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 по усунення
перешкод в користуванні та виселенні
знайшли підтвердження та підлягають
задоволенню, як такі, що ґрунтуються на
законові.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, суд керується ст. 88 ЦПК України
стороні на користь якої ухвалено
рішення, присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а
відповідачеві-пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

З урахуванням викладеного, суд вважає
необхідним стягнути з ОСОБА_2 на
користь позивача судовий збір у
розмірі 70 гривень 00 копійок на підставі
принципу розумності та пропорційності
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 3,10,58,209,212, 213,214,215 ЦПК
України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користуванні
квартирою та виселенні задовольнити
частково.

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання, що
ОСОБА_2 не має право власності та
втратила право користування на
квартиру за адресою: АДРЕСА_1,
відмовити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1, в володінні
квартирою за адресою АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_2 з квартири, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 судові витрати по сплаті
судового збору в розмірі 70 (сімдесят)
гривень 00 копійок.

Повний текс судового рішення
виготовлено 22 квітня 2014 року.

Вступна та резолютивна частина рішення
проголошена без присутності
відповідача.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення . Особи, які брали
участь у справі , але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення .

Суддя
Р.В. Дехта

22.04.2014