Дата документу 06.02.2014
Справа № 334/8193/13-ц
Провадження № 2/334/207/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2014р. Ленінський райсуд м.
Запоріжжя у складі:

головуючого - МАХІБОРОДА Н.О.;

при секретарі - КУЗЬМЕНКО О.О.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до 2-ї Запорізької державної
нотаріальної контори про визнання дій
нотаріуса незаконними та зобов'язання
вчинити певні дії /3-і особи по справі:
державний нотаріус Вельможко Наталя
Олександрівна та ОСОБА_3/,

В С Т А Н О В И
В:

Позивач звернувся до суду з
позовом до 2-ї Запорізької державної
нотаріальної контори про визнання
незаконними дії державного нотаріуса
Вельможко Н.О., яка відмовила йому в
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом в порядку спадкування майна
після смерті матері ОСОБА_4, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 Позивач посилається на те,
що він, у встановлений законом строк
звернувся з заявою від 23.02.2008р. до
приватного нотаріуса Марганецького
міського нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_5, який
засвідчив його підпис за реєстром №2526,
після чого, заява позивача 29.02.2008р. була
направлена до 2-ї Запорізької державної
нотаріальної контори, за місцем
знаходження спадкового майна та
реєстрації місця проживання матері, де
була відкрита спадкова справа. В заяві
позивач зазначив, що він є єдиним
спадкоємцем першої черги після смерті
матері, інших спадкоємців крім нього
немає. Однак, державний нотаріус
Вельможко Н.О. відмовила йому в видачі
свідоцтва про право власності на
спадкове майно за законом, посилаючись
на заповіт матері, який вона уклала за
життя на користь ОСОБА_3 Однак, ОСОБА_3,
який на момент смерті своєї бабусі
ОСОБА_4 не проживав з нею разом, у
встановлений законом строк не
звернувся з заявою про прийняття
спадку до нотаріальної контори, тому,
він вважається таким, що не прийняв
спадщину за заповітом.

У зв'язку з чим, позивач вважає дії
державного нотаріуса незаконними, і
просить суд зобов'язати відповідача
видати на його ім'я свідоцтво про право
власності на спадкове майно після
смерті матері, а саме: на земельну
ділянку площею 5,71га, що розташована на
території Томаківської селищної ради,
Дніпропетровської області та на частку
житлового будинку АДРЕСА_1.

Представник позивача ОСОБА_6, якій
діє на підставі нотаріально
посвідченої довіреності від 24.12.2013р.,
підтвердив у судовому засіданні доводи
позивача та наполягав на їх
задоволенні.

Представник відповідача: 3-я
особа по справі - державний нотаріус
Вельможко Н.О. проти позову заперечує,
пояснивши в письмових запереченнях до
суду та в судовому засіданні, що на
підставі письмової заяви позивача
ОСОБА_1 від 23.02.2008р., справжність підпису
якого було засвідчено ОСОБА_5,
приватним нотаріусом Марганецького
міського нотаріального округу
Дніпропетровської області за реєстром
№2526, яка надійшла до 2-ї Запорізької
державної нотаріальної контори
29.02.2008р., була заведена спадкова справа
№231/2008 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 народження.
Позивач зазначив в заяві, що він є
єдиним спадкоємцем першої черги, інших
спадкоємців крім нього немає.

Вельможко Н.О., згідно п.2.2. глави 10
розділу ІІ «Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України 22.02.2012 року № 296/5», при
заведенні спадкової справи,
перевірила наявність в спадковому
реєстрі спадкового договору та
заповітів, і відповідно витягу із
реєстру за №16108341 від 29.10.2008р., виявила
три заповіти складені за життя від
імені ОСОБА_4, один з яких, був
складений на все її майно, яке їй буде
належати на момент її смерті, а саме:
заповіт від 13.08.1997р. за реєстровим №2526,
посвідчений приватним нотаріусом
Марганецького міського нотаріального
округу Дніпропетровської області
ОСОБА_5, відповідно до цього заповіту,
ОСОБА_4 заповіла все своє майно онуку
ОСОБА_3.

Оскільки спадкоємець за
заповітом - ОСОБА_3 спадщину прийняв,
т.я. постійно проживав та був
зареєстрований зі спадкодавцем -
ОСОБА_4 за однією адресою на час
відкриття спадщини, то саме він є
єдиним належним спадкоємцем за
заповітом, а позивач не правомірно
заявляє претензії що до видачі йому
свідоцтва про право власності на
спадкове майно.

Представник 3-ї особи по справі
ОСОБА_3 - ОСОБА_7, яка діє на підставі
довіреності від 12.11.2013р., проти доводів
позивача та його представника
заперечує, пояснивши суду, що ОСОБА_3 - є
онуком ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та
племінником позивача, який є рідним
братом матері ОСОБА_3 - ОСОБА_8, яка
померла ще ІНФОРМАЦІЯ_2 Бабуся ОСОБА_3 -
ОСОБА_4, за життя склала три заповіти:
від 13.08.1997р., від 13.05.1998р. та від 26.11.2003р., і
за всіма заповітами, вона заповіла все
своє майно тільки на користь свого
онука - ОСОБА_3, з яким останні роки
перед своєю смертю, вона проживала
разом за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується реєстрацією по
домовій книзі, довідкою начальника
Ленінського РВ у м.Запоріжжі УДМС
України в Запорізькій області та
довідкою ТОВ ЗМБТІ про те, що
буд.АДРЕСА_1 зазначений без будь якої
дробі та літер. Крім того, на момент
смерті ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, в буд.АДРЕСА_1 вона не
мала права власності, а була
зареєстрована та фактично проживала
під одним дахом з онуком ОСОБА_3 Тобто,
до складу спадкового майна після
смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1,
буд.АДРЕСА_1 не належить.

Заслухавши позивача, його
представника ОСОБА_6, представника
відповідача - державного нотаріуса
Вельможко Н.О., яка є і 3-ю особою по
справі та представника 3-ї особи ОСОБА_3
- ОСОБА_7, та дослідивши матеріали
справи і оцінивши їх у сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги позивача не
підлягають задоволенню з наступних
підстав:

як встановлено в судовому засіданні,
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, яка на
момент смерті, була зареєстрована та
фактично проживала за адресою:
АДРЕСА_1, що підтверджується
реєстрацією в домовій книзі /а.с.148-149/ та
довідкою начальника Ленінського РВ у
м.Запоріжжі УДМС України в Запорізькій
області /а.с.108/.

Згідно п.1.12. та п.1.13 Глави 10 Розділу ІІ
«Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
22.02.2012 року № 296/5» місцем відкриття
спадщини є останнє місце проживання
спадкодавця відповідно до ст.1221 ЦК
України. Місце відкриття спадщини
підтверджується: довідкою
житлово-експлуатаційної організації,
довідкою правління
житлово-будівельного кооперативу про
реєстрацію спадкодавця; записом у
будинковій книзі про реєстрацію
спадкодавця та довідкою адресного
бюро.

Тобто, місцем відкриття спадщини після
смерті ОСОБА_4 було встановлено:
буд.АДРЕСА_1.

Позивач по справі ОСОБА_1, що
зареєстрований та проживає в
м.Марганець, Дніпропетровської
області, який є рідним сином померлої
ОСОБА_4, у встановлений законом строк
звернувся до приватного нотаріуса
Марганецького міського нотаріального
округу Дніпропетровської області
ОСОБА_5, з заявою від 23.02.2008р. про
прийняття спадку після смерті матері
/а.с.30/. ОСОБА_5 засвідчив його підпис за
реєстром №2526, після чого, надіслав
заяву позивача до 2-ї Запорізької
державної нотаріальної контори, за
місцем знаходження спадкового майна та
реєстрації місця проживання ОСОБА_4 на
момент її смерті.

В судовому засіданні
встановлено, що державний нотаріус 2-ї
Запорізької державної нотаріальної
контори Вельможко Н.О., отримавши
29.02.2008р. заяву позивача, завела спадкову
справу №231/2008 після померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3
народження /а.с.30/.

В заяві від 23.02.2008р. позивач
зазначив, що він є єдиним спадкоємцем
першої черги, інших спадкоємців крім
нього немає.

Однак, відповідно до вимог п.2.2.
глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України 22.02.2012р. № 296/5», при
заведенні спадкової справи, нотаріус
повинен перевірити наявність в
спадковому реєстрі спадкового
договору та заповітів, тому, відповідно
до витягу із реєстру за №16108341 від
29.10.2008р., державний нотаріус Вельможко
Н.О. виявила три заповіти складені за
життя від імені ОСОБА_4 /а.с. 64,83-84/, один з
яких, був складений на все її майно, яке
їй буде належати на момент смерті, а
саме: заповіт від 13.08.1997р. за реєстровим
№2526, посвідчений приватним нотаріусом
Марганецького міського нотаріального
округу Дніпропетровської області
ОСОБА_5 /а.с.60/, відповідно до якого,
ОСОБА_4 заповіла все своє майно онуку
ОСОБА_3.

Згідно до вимог ст.1233 та ст.1254 ЦК
України, заповітом є особисте
розпорядження фізичної особи на
випадок своєї смерті і заповідач має
право у будь-який час скласти новий
заповіт. А заповіт, який було складено
пізніше, скасовує попередній заповіт
повністю, або у тій частині, в якій він
йому суперечить. Тобто, ОСОБА_4
заповіла все своє майно, яке їй
належало на момент смерті, своєму онуку
ОСОБА_3

Крім того, судом встановлено, що 3-я
особа по справі ОСОБА_3, зареєстрований
та фактично проживає за адресою:
АДРЕСА_1, що підтверджується
реєстрацією в домовій книзі /а.с.146-147/,
довідкою ТОВ ЗМБТІ /а.с.94/. А, відповідно
довідки начальника Ленінського РВ у
м.Запоріжжі УДМС України в Запорізькій
області /а.с.108/, буд.АДРЕСА_1 зазначений
без будь якої дробі та літер.

Крім того, відповідно довідки ТОВ
ЗМБТІ та технічного паспорту на
буд.АДРЕСА_1, на момент смерті ОСОБА_4,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, у вищевказаному
будинку їй не належало право власності,
т.я. вона розпорядилася своєю часткою в
праві власності на будинок ще за життя,
а саме: за договором дарування на
користь онука ОСОБА_3 від 24.04.2007р.,
посвідченого державним нотаріусом 2-ї
Запорізької державної нотаріальної
контори /а.с.109-111/, тобто, до спадкового
майна цей будинок не входить /а.с.94,
141-145/.

Відповідно п. 3.1. Глави 10 Розділу
ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
22.02.2012 року № 296/5», право на спадкування
здійснюється спадкоємцями шляхом
прийняття спадщини або її неприйняття.

А згідно вимог ст.1268, 1270 ЦК
України для прийняття спадщини
встановлюється строк у шість місяців,
який починається з часу відкриття
спадщини. Спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого ст.1270 ЦК
України, він не заявив про відмову від
неї.

Крім того, відповідно до вимог ст.1266 ЦК
України внуки, правнуки спадкодавця
спадкують ту частку спадщини, яка
належала б за законом їхнім матері,
батькові, бабі, дідові, якби вони були
живими на час відкриття спадщини.

Позивач жодного разу, ні в позовній
заяві, ні в заявах до відповідача, не
зазначає, що ОСОБА_3 - є спадкоємцем не
лише за заповітом, а і спадкоємцем
першої черги за законом, оскільки його
мати - ОСОБА_8, яка померла ще
ІНФОРМАЦІЯ_2, була рідною донькою
ОСОБА_4, тобто, рідною сестрою позивача.

Оскільки ОСОБА_3 фактично прийняв
спадщину після смерті бабусі,
продовжуючи проживати за вищевказаною
адресою, він є єдиним спадкоємцем після
смерті ОСОБА_4 за її заповітом. До того
ж, він звернувся до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини після смерті бабусі, у зв'язку
з чим, державний нотаріус Вельможко
Н.О. правомірно відмовила позивачу в
видачі свідоцтва про право власності
на спадкове майно за законом після
смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1

Суд вважає доводи позивача та його
представника безпідставними та такими,
що не знайшли свого підтвердження
представленими по справі доказами.

Керуючись ст.10,11,57,60,88,212-215 ЦПК України,
суд,

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до 2-ї Запорізької
державної нотаріальної контори про
визнання незаконними дії державного
нотаріуса Вельможко Наталі
Олександрівни та зобов'язання її
видати свідоцтво про право власності
на спадкове майно в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в
Запорізький апеляційний суд шляхом
подачі протягом 10 днів апеляційної
скарги.

СУДДЯ: