АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
_________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2014 р. Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Нежури В.А., Соколової В.В.

при секретарі - Охневській Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 07 листопада
2013 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про
стягнення боргу,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 р. ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
з відповідача заборгованості у розмірі
41 000 доларів США, що становить 327 590,00
грн., а також відповідно до ст.625 ЦК
України трьох процентів річних за
прострочення виконання зобов'язань, що
становить 21 755,56 грн., та інфляційних
втрат у розмірі 14 741 грн.

На обґрунтування своїх вимог
посилалась на те, що відповідач не
виконує умови мирової угоди, визнаної
ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 11.12.2009 р., відповідно до якої
він зобов'язувався шляхом продажу
трикімнатної квартири по АДРЕСА_1
передати їй та ОСОБА_3 протягом 2010 року (
не пізніше 30.12.2010 р.) узгоджену
сторонами суму в розмірі 41 000 доларів
США.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 07.11.2013 р. в задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи та неправильне
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Справа №755/7514/13 № апеляційного
провадження:22-ц/796/458/2014 р. Головуючий у
суді першої інстанції: Ластовка
Н.Д.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Усик Г.І.Зазначав, що суд
першої інстанції не урахував, що
позивачкою вичерпано всі можливості
щодо примусового виконання ухвали суду
про затвердження мирової угоди, як
виконавчого документа в процесі
виконавчого провадження.

Крім того посилався на те, що суд першої
інстанції не урахував роз'яснень,
викладених у листі Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 05.12.2011 р., в якому вказувалось
на те, що мирова угода є зобов'язанням
сторін у цивільно-правовому розумінні,
що породжує зобов'язання сторін, яке
підлягає виконанню та, що чинне
законодавство не пов'язує припинення
зобов'язання з ухваленням судового
рішення чи відкриттям виконавчого
провадження з його примусового
виконання, а наявність судових актів
про стягнення заборгованості не
припиняє грошових зобов'язань та не
виключає його відповідальності за
порушення строків розрахунків.

В судове засідання ОСОБА_1, її
представник та ОСОБА_3 не з'явилися, про
час та місце розгляду справи були
повідомлені належно, що
підтверджується зворотними
повідомленнями про вручення
представнику позивача та третій особі
судових повісток.

ОСОБА_2 та його представники
просили апеляційну скаргу відхилити,
посилаючись на те, що її доводи не
ґрунтуються на матеріалах справи та
вимогах закону.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які приймали участь у
справі, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з недоведеності тверджень
ОСОБА_1 про ухилення відповідача від
виконання умов мирової угоди, з огляду
на те, що виконанню умов щодо грошового
зобов'язання відповідача передують
інші умови мирової угоди, які є
невиконаними, в тому числі і
позивачкою.

Такий висновок суду грунтується
на матерілах справи та вимогах закону.

Судом встановлено, що ухвалою
Дніпровського районного суду м. Києва
від 11.12.2009 р. затверджено мирову угоду
між ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, за умовами
якої:

- ОСОБА_1 відмовляється від
позовних вимог до ОСОБА_2, а останній
відмовляється від позовних вимог до
ОСОБА_1 та ОСОБА_3

- ОСОБА_2 набуває право власності
на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, що
знаходиться у спільній власності
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та шляхом її продажу
самостійно вирішує питання щодо
банківської заборгованості згідно
договору іпотеки № 28745 від 02.11.2006 р. з
«УкрСиббанком», окремої угоди про
дострокове припинення роботи
кредитної лінії, угоди про зняття
заборони на використання іпотечного
забезпечення та інших умов, та передає
ОСОБА_1 і ОСОБА_3 протягом 2010 року (не
пізніше 30.12.2010 р.) узгоджену сторонами
суму в розмірі 41 000 доларів США,

- ОСОБА_1 та ОСОБА_3 беруть на себе
відповідальність використати дані
кошти тільки для придбання собі
однокімнатної квартири (не менше) за
умов 50% ОСОБА_1 та ОСОБА_3

- строки та механізм виконання,
можливі форс-мажорні обставини, курс
долара на момент продажу, додаткова
угода про умови роботи відповідача з
інвестором, який надасть 18 400 доларів
США для дострокового погашення
банківської заборгованості та інші
питання щодо виконання п.4 мирової
угоди, будуть розглянуті у додатковому
договорі у форматі між ОСОБА_2, ОСОБА_1
та ОСОБА_3

На виконання зазначеної ухвали
суду 23.02.2011 р. державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Києві було відкрито
виконавче провадження, а 17.09.2012 р. було
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого провадження про
зобов'язання ОСОБА_2 шляхом продажу
трикімнатної квартири АДРЕСА_1
самостійно вирішити питання щодо
банківської заборгованості згідно
договору іпотеки № 28745 від 02.11.2006 р. з
«УкрСиббанк», окремої угоди про
дострокове припинення роботи
кредитної лінії, угоди про зняття
заборони на використання іпотечного
забезпечення та інших умов, та передачі
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 протягом 2010 року ( не
пізніше 30.12.2010 р.) узгодженої суми в
розмірі 41 000 доларів США, з підстав
передбачених п.11 ч.1 ст.49, ст.50 Закону
України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.1 ст.175 ЦПК України
мирова угода укладається сторонами з
метою врегулювання спору на основі
взаємних поступок і може стосуватися
лише прав та обов'язків сторін та
предмета позову.

За своєю правовою природою,
мирова угода сторін у цивільному
процесі є зобов'язанням, що виникає на
підставі домовленостей сторін.

Мирова угода визнається судом на
підставі досягнутих між сторонами
спору домовленостей, якщо умови
мирової угоди не суперечать закону або
не порушують права інших осіб, а тому
при формулюванні умов мирової угоди
сторони повинні ураховувати вимоги
Закону України «Про виконавче
провадження», оскільки у разі ухилення
однієї із сторін від виконання мирової
угоди, вона є виконавчим документом у
розумінні ч.1 ст.3 цього Закону та
підлягає виконанню державною
виконавчою службою.

Як убачається з умов мирової
угоди, вона таким вимогам закону не
відповідає, а тому в такому вигляді не
може бути документом, що підтверджує
виникнення, перехід та припинення
права власності на нерухоме майно
(квартиру АДРЕСА_1), як це передбачено
п.27.11 Порядку державної реєстрації прав
на нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №703 від 22.06.2011 р.

Зазначене, а також вирішення
мировою угодою прав та обов'язків інших
осіб (іпотекодержателя квартири, з яким
не погоджувались умови мирової угоди)
суперечить вимогам ст.175 ЦПК України, і
фактично перешкоджає її виконанню як в
добровільному, так і в примусовому
порядку у виконавчому провадженні.

З урахуванням наведеного, суд
першої інстанції дійшов
обгрунтованого висновку про
відсутність наданих позивачем доказів
щодо ухилення відповідача від
виконання умов мирової угоди про
передачу ОСОБА_1 41 000 доларів США від
продажу квартири АДРЕСА_1, та
відсутності правових підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Зважаючи на викладене колегія
суддів вважає, що рішення суду є
законним та обґрунтованим, а доводи
апеляційної скарги безпідставними.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 07 листопада 2013 р. залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:
Судді: