Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Малієнко Н.В.
Справа № 427/3849/13-ц
Провадження № 22ц/782/5472/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області в
складі:

головуючого: Малієнко Н.В.,

суддів: Єрмакова Ю.В., Матвєйшиної О.Б.

при секретарі: Ковальчук С.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Свердловського міського
суду Луганської області

від 22 листопада 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДТЕК
«Свердловантрацит» в особі ВП УМТП про
визнання наказу незаконним, поновлення
на роботі, зобов'язання надати роботу,
стягнення середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та стягнення моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом, який згодом уточнила та
просила поновити строк звернення до
суду, визнати звільнення незаконним,
скасувати наказ №33/к від 15.04.2013 року,
стягнути з відповідача на її користь
середню заробітну плату за час
вимушеного прогулу у сумі 7419,63 грн.,
моральну шкоду, спричинену незаконним
звільненням у розмірі 10 000 грн,
допустити негайне виконання рішення
суду в частині поновлення позивачки на
посаді та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу в
межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з відповідача на користь
держави судовий збір.

В обгрунтування позову вона зазначила,
що з 10.11.2000 року працювала на ВП «УМТП»
ДП «Свердловантрацит» у якості
машиніста кочегара котельної та була
прийнята на опалювальний сезон. 09.04.2001
року була зарахована до штату. 19.05.2003
року ГОАО «Свердловський
комплектехбит» було реорганізовано в
ВП УМТП ДП «Свердловантрацит» 15.10.2011
року переведена машиністом кочегаром.
29.12.2011 року звільнена за переводом до
ТОВ ДТЕК «Свердловантрацит» 30.12.2011 року
прийнята за переводом ТОВ ДТЕК
«Свердловантрацит», 17.04.2012 року
переведена вантажником, 15.10.2012 року
переведена машиністом кочегаром. 15.04.2013
року звільнена за закінченням
опалювального сезону.

Вважає своє звільнення незаконним,
оскільки була прийнята на постійну
роботу, а не на сезонну, працюючи
машиністом кочегаром котельні 2
розряду по безстроковому трудовому
договору жодної заяви про переведення
на роботу по строковому договору не
писала, а тому відповідач не мав
підстав її звільняти за закінченням
опалювального сезону. Крім того, вона
попереджалась відповідачем про
звільнення з підстав, передбачених п.1
ст.40 КЗпП України у зв'язку зі змінами в
організації виробництва та скорочення
штатів, але під час її звільнення
відповідач не запропонував їй
вакантних місць, а також не отримав на
її звільнення згоду профспілкової
організації., тому вона змушена була
звернутися до суду.

Рішенням Свердловського міського суду
Луганської області від 22 листопада 2013
року у задоволенні позову відмовлено
за необґрунтованістю.

Посилаючись на ухвалення рішення з
порушенням норм процесуального та
матеріального права, ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу і просить скасувати
рішення та постановите нове, яким
повністю задовольнити її позовні
вимоги .

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими Доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в
задоволені позові відмовити; 6) як
розподілити між сторонами судові
витрати; 7) чи є підстави допустити
негайне виконання судового рішення; 8)
чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції вказаним вимогам
закону відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з
необґрунтованості позовних вимог
ОСОБА_2 з нормативної точки зору.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст..21, 36 КЗпП
України, трудовий договір укладається
працівником з власником підприємства,
організації або уповноваженою ним
особою.

Статтею 23 КЗпП України встановлено, що
трудовий договір може бути:
безстроковим, що укладається на
невизначений строк; на визначений
строк, встановлений за погодженням
сторін; таким, що укладається на час
виконання певної роботи. Строковий
трудовий договір укладається у
випадках, коли трудові відносини не
можуть бути встановлені на
невизначений строк з урахуванням
характеру наступної роботи, або умов її
виконання, або інтересів працівника та
в інших випадках, передбачених
законодавчими актами.

У п. 7 Пленуму Верховного Суду України
№9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду
судами трудових спорів» при укладенні
трудового договору на визначений строк
цей строк встановлюється погодженням
сторін і може визначатись як
конкретним терміном, так і часом
настання певної події.

Згідно п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України
підставами припинення трудового
договору є закінчення строку (пункти 2 і
3 статті 23), крім випадків, коли трудові
відносини фактично тривають і жодна з
сторін не поставила вимоги про їх
припинення.

Потреба у використанні п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП
України виникає у сторін строкового
трудового договору у зв'язку із
закінченням його строку. За даною
підставою може бути припинений тільки
строковий трудовий договір, укладений
як строковий у відповідності до закону.
Припинення строкового трудового
договору по закінченню строку не
потребує від працівника якого-небудь
волевиявлення. Свою волю на укладення
строкового трудового договору він вже
виразив, коли писав заяву про прийом на
роботу за строковим трудовим
договором. Одночасно він також виразив
волю і на припинення такого строкового
трудового договору по закінченню
строку, на який він був укладений.
Власник (роботодавець) не зобов'язаний
попереджати або іншим чином
інформувати працівника про звільнення.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачка знаходилася в трудових
відносинах з відповідачем з 30.12.2011 року,
куди була прийнята за переводом
машиністом (кочегаром) котельної, а в
подальшому з 17.04.2012 року переведена
вантажником на технічну базу, що слідує
з копії її трудової книжки, особистої
заяви та наказу №67/к від 17.04.2012 року
(а.с.6, 22-23).

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що позивачка дійсно знала і
усвідомлювала про строковий характер
трудового договору, який заключала з
відповідачем в подальшому. Про це
свідчить її заява про перевід її на
посаду машиніста (кочегара) котельної з
15.10.2012 року на опалювальний сезон та
наказ №181/к від 03.10.2012 року про її
перевід на період опалювального сезону
з 15.10.2012 року по 15.04.2013 року. (а.с.20-21).

Вказане свідчить про те, що позивачка
виявила свою волю на укладення
строкового трудового договору коли
написала заяву про перевід на роботу за
строковим трудовим договором, а також
виразила згоду на припинення такого
трудового договору після закінчення
строку, на який він був укладений.

Оскільки вимоги про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, стягнення моральної шкоди, є
похідними від вимог про визнання
незаконним звільнення та поновлення на
роботі, в задоволенні яких відмовлено,
суд першої інстанції, виходячи із
змісту статей 235, 237-1 КЗпП України,
дійшов обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для їх
задоволення.

За вказаних обставин колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги на
увагу не заслуговують, оскільки не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Таким чином колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду першої інстанції
залишенню без змін.

Колегія суддів, керуючись ст.ст. 303-304,
307, 308, 315, 324, 325 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Свердловського міського суду
Луганської області від 22 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів після її
проголошення.

Головуючий:

Судді: