Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

головуючого судді -
Мельника Ю.М.,

суддів:
Ковалевича С.П., Шимківа С.С.

секретар судового засідання
Ковальчук Л.В.

позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Здолбунівського районного
суду від 17 жовтня 2013 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до Богдашівської
сільської ради , ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання рішення Богдашівської
сільської ради незаконним та його
скасування , визнання недійсними
державних актів на земельну ділянку,
визнання договору дарування недійсним
та визнання права власності на
земельну ділянку,

В С Т А Н О
В И Л А :

Рішенням Здолбунівського
районного суду від 17 жовтня 2013 року
рішення Богдашівської сільської ради
від 3 березня 2010 року № 524 було визнано
незаконним та скасовано.

Цим же рішенням державний акт
серії ЯЛ № 506589 про право власності на
земельну ділянку площею 0,0543 м.кв. та
державний акт серії ЯЛ № 506588 про право
власності на земельну ділянку площею
0.0301 м.кв., що були видані ОСОБА_3 ,
визнані недійсними .

Одночасно суд визнав недійсним договір
дарування від 21 квітня 2010 року за яким
ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_4 земельну
ділянку площею 0.0543 м.кв , що знаходиться
в АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог суд
відмовив.

ОСОБА_3 не погодилася з рішенням суду і
оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі зазначала , що суд
без законних на те підстав визнав
незаконними державні акти на землю та
всупереч законодавству позбавив її
права власності на землю.

Суд при цьому не врахував що вона
подарувала позивачеві лише житловий
будинок , а земельної ділянки не
дарувала , тому позивач за правилами ст.
120 ЗК України не може набувати право
власності на всю земельну ділянку.

Із цих підстав рішення суду в частині
задоволення позову просила скасувати і
в задоволенні позову в цій частині
просила відмовити._______________________________

провадження № 22-ц/787/13/2014
Головуючий в суді 1 інст. Кушнір О.Г.

Суддя
доповідач в апел. інст. Мельник Ю.М.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник ОСОБА_3, давши пояснення в
межах доводів апеляційної скарги ,
просив скаргу задовольнити в повному
обсязі.

ОСОБА_1 просив відхилити апеляційну
скаргу, а рішення суду - залишити без
зміни.

За результатами апеляційного розгляду
колегія суддів прийшла до висновку , що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із
того , що оскаржуваним рішенням
сільської ради , оспорюваним договором
дарування земельної ділянки та видачею
ОСОБА_3 державних актів на дві земельні
ділянки було порушено права ОСОБА_1

Колегія суддів в повному обсязі з
таким висновком місцевого суду
погодитися не може.

Із матеріалів справи вбачається , що
рішенням виконавчого комітету
Богдашівської сільської ради від 17
листопада 1999 року № 80 ОСОБА_3 було
передано у власність 0.08 га в АДРЕСА_1 (
а.с. 6).

Відповідно до положень ст. 22 ЗК
України ( 1990 р. ) , який діяв на час
ухвалення рішення ради , право
власності на землю або право
користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує це право.

За правилами ст. 23 ЗК України ( 1990
р) право власності або право постійного
користування землею посвідчується
державними актами, які видаються і
реєструються сільськими, селищними,
міськими, районними Радами народних
депутатів.

На підставі вказаного вище рішення
ради ОСОБА_3 29 грудня 2003 року отримала
державний акт про право власності на
земельну ділянку площею 0.0844 га за
вказаною вище адресою. ( а.с. 130).

За приписами п.1 Перехідних положень
Земельного Кодексу України ( 2001 року)
рішення про надання в користування
земельних ділянок , а також про
вилучення (викуп) земель , прийняті
відповідними органами , але не виконані
на момент введення у дію цього Кодексу ,
підлягають виконанню відповідно до
вимог цього Кодексу.

Згідно ст. 126 ЗК України ( 2001 року ) , який
діяв на час отримання ОСОБА_3
державного акта на землю, право
власності на земельну дліянку і право
постійного користуваня земельною
ділянкою посвідчується державними
актами.

Статтею 125 ЗК України визначено , що
право власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа , що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.

Зазначене свідчить , що право власності
ОСОБА_3 на земельну ділянку виникло 29
грудня 2003 року .

До моменту набуття права
власності на земельну ділянку ОСОБА_3 24
грудня 2003 року подарувала ОСОБА_1
належні їй на праві власності житловий
будинок, літню кухню , 1/2 льоху ,
вбиральню та огорожу, що знаходяться в
АДРЕСА_1. ( а.с. 4-5).

Оскільки ОСОБА_3 на момент
дарування будинку (24 грудня 2003 року) не
була власником земельної ділянки , а
стала її власником лише 29 грудня 2003
року , то до ОСОБА_1 не могло перейти
право власності на частину земельної
ділянки.

В послідуючому ОСОБА_3 земельну
ділянку ОСОБА_1 не відчужувала.

Згідно положень ч. 1 ст. 120 ЗК
України в редакції , яка діяла на час
дарування житлового будинку , при
переході права власності на будівлю і
споруду право власності на земельну
ділянку або її частину може переходити
на підставі цивільно-правових угод , а
право користування - на підставі
договору оренди.

Як роз'яснено у п. 6 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 16
квітня 2004 року № 7 "Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ" при переході права власності на
будівлі та споруди за
цивільно-правовими угодами, укладеними
до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями
чинної до цієї дати ст. 30 ЗК України до
набувача від відчужувача переходить
належне йому право власності або право
користування земельною ділянкою, на
якій розташовані будівлі та споруди,
якщо інше не передбачалось у договорі
відчуження. Після 31 грудня 2001 року в
таких випадках право власності на
земельну ділянку або її частини могло
переходити відповідно до ст. 120 ЗК
України 2001 року на підставі
цивільно-правових угод, а право
користування - на підставі договору
оренди, укладених відповідно
відчужувачем або набувачем. До особи,
яка придбала житловий будинок, будівлю
або споруду після 31 грудня 2003 року,
згідно зі ст. 377 ЦК України, а з часу
внесення змін до ст. 120 ЗК України від 27
квітня 2007 року - і згідно зі ст. 120 ЗК
України, переходило право власності на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення, у розмірах, встановлених
договором; а якщо договором це не було
визначено, до набувача переходило
право власності на ту частину
земельної ділянки, яка необхідна для
його обслуговування.

Разом із тим , суд враховує , що
житловий будинок та господарські
споруди і будівлі є нерухомим майном ,
яке нерозривно позв"язане із земельною
ділянкою, і для обслуговування цього
нерухомого майна також необхідна
земельна ділянка.

З урахуванням зазначеного ,
колегія суддів прийшла до висновку , що
при набутті ОСОБА_1 права власності на
житловий будинок до нього перейшло
право користування лише земельною
ділянкою на якій знаходиться будинок і
яка необхідна для обслуговування
цього будинку , а не вся земельна
ділянка , яка перебувала у користуванні
ОСОБА_3

Згідно висновків судової
земельно-технічної експертизи від 25
грудня 2013 року № 31216/1-ПС слідує , що
для обслуговування житлового будинку
АДРЕСА_1 необхідна земельна ділянка
площею не менше 300 м.кв. ( включаючи і
площу під житловим будинком з
надвірними будівлями).

Висновком вказаної експертизи
також визначено, що для обслуговування
житлового будинку з надвірними
спорудами , який належить ОСОБА_1
необхідно земельна ділянка площею 301
м.кв. ( 0.0301 га) та визначено межі такої
земельної ділянки. ( а.с. 222 )

Із матеріалів справи також
вбачається , що рішенням Богдашівської
сільської ради від 3 березня 2010 року №
524 було скасовано державний акт серії
РВ № 055422 про право власності ОСОБА_3 на
земельну ділянку площею 0.0844 га в
АДРЕСА_1.

Цим же рішенням було вирішено
розділити земельну ділянку площею 0.0844
га на дві земельні ділянки і видати
ОСОБА_3 два державні акти відповідно на
земельну ділянку площею 0.0301 га та 0.0543
га. ( а.с. 7) .

30 березня 2010 року ОСОБА_3 було
видано державний акт серії ЯЛ № 506588
про право власності на земельну
ділянку площею 0.0301 га. та державний акт
серії ЯЛ № 506589 про право власності на
земельну ділянку площею 0.0543 га ( а.с. 9,10).

Оскільки земельна ділянка
площею 0.0301 га. з моменту отримання в дар
житлового будинку АДРЕСА_1 перейшла у
користування ОСОБА_1 , то Богдашівська
сільська рада після скасування
державного акта на земельну ділянку
площею 0.0844 га не мала права ухвалювати
рішення про передачу цієї земельної
ділянки (0.0301 га) у власність ОСОБА_3 , а
тому рішення ради в цій частині колегія
суддів важає незаконним і таким , що
підлягає скасуванню.

Державний акт серії ЯЛ № 506588 про
право власності ОСОБА_3 на земельну
ділянку площею 0.0301 га. був виданий на
підставі незаконного рішення , а тому
вказаний державний акт також слід
визнати недійсним та скасувати.

В той же час , рішенням
Богдашівської сільської ради про
видачу ОСОБА_3 державного акта про
право власності на земельну ділянку
площею 0.0543 га. та самим державним
актом серії ЯЛ № 506589 про право
власності на земельну ділянку права
ОСОБА_1 не порушувалися , оскільки він
не набув права на користування
вказаною земельною ділянкою, тому
підстав для визнання їх відповідно
незаконними та недійсними немає і
позов ОСОБА_1 в цій частині задоволенню
не підлягає.

Із матеріалів справи також
вбачається , що 21 квітня 2010 року ОСОБА_3
подарувала ОСОБА_4 земельну ділянку
площею 0.0543 га в АДРЕСА_1. ( а.с. 119).

Враховуючи те, що ОСОБА_3 як
законний власник цієї земельної
ділянки подарувала її іншій особі і цим
договором дарування не було порушено
прав та законних інтересів ОСОБА_1 то
позовні вимоги ОСОБА_1 про визнаня
договору дарування недійсним
задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції вказаного не
врахував і без законних на те підстав
визнав незаконним рішення
Богдашівської сільської ради в цілому ,
визнав недійсним оспорюваний договір
дарування земельної ділянки та визнав
недійсним державний акт про право
власності на земельну ділянку площею
0.0543 га.

У зв"язку із цим рішення суду
першої інстанції в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення позову.

Керуючись п.2 ч. 1 ст. 307 , п. 4 ч.1 ст. 309
, ст. 316-317 ЦПК України , колегія суддів

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Здолбунівського
районного суду від 17 жовтня 2013 року в
частині
задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення.

Підпункт "в" пункту 1 рішення
Богдашівської сільської ради
Здолбунівського району від 3 березня 2010
року № 524 про видачу ОСОБА_3 державного
акта про право власності на земельну
ділянку площею 0.0301 га. визнати
незаконним та скасувати.

Державний акт серії ЯЛ № 506588 від
30 березня 2010 року про право власності
ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0.0301
га. визнати недійсним та скасувати .

У задоволенні решти позовних
вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, проте може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінаьних справ
протягом двадцяти днів із дня набрання
ним законної сили .

Головуючий:
Мельник Ю.М.

Судді :
Ковалевич С.П.

Шимків С.С.