ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
21 січня 2014 р. Центральний районний
суд м. Миколаєва у складі:
головуючого - судді Гуденко О.А.,
при секретарі - Аслановій Е.Е.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Гранит-М», Товариства з обмеженою
відповідальністю ПЕК «Іста» про
визнання договору купівлі - продажу
У листопаді 2013 року позивачка
звернулася з позовом до ТОВ «Граніт -М»
та ТОВ ПЕК «Іста» про визнання
недійсним договору купівлі - продажу
нежитлового приміщення підвалу
загальною площею 209,6 кв.м., яке
розташовано в будинку АДРЕСА_1,
укладеному між відповідачами 23 серпня
2011 року за реєстровим номером № 1431.
В обргунтування своїх вимог позивачка
посилалася на порушення прав
співвласника житлового буднику,
оскільки вважає, що при приватизації
квартири в цьому будинку їй
перейшло право спільної власності на
вказане приміщення підвалу, яке є
допоміжним. Укладення угоди без її
згоди, порушує її права співвласника
нежитлового приміщення. Також
посилался на незаконність набуття
відчужувачем ТОВ «ПЕК Іста» права
власності на це приміщення за
договором купівлі-продажу від 03.12.2010
року, який на теперішній час визнано
судом незаконним.
В судове засідання представник
позивача надав заяву про розгляд
справи у його відсутність, просив про
задоволення позову , згоден на заочний
розгляд справи.
Представники відповідачів в судове
засідання не зявилися, повідомлені
судом належним чином , про причини
неявки суду не повідомлені.
Ухвалою суду справу розглянуто на
підставі ст.. 224 ЦПК України в порядку
Дослідивши матеріали справи, судом
встановлені наступні факти та
відповідні ним правовідносини.
Позивачка є власником квартири № 8 в
будинку АДРЕСА_1 і там проживає.
В цьому ж будинку знаходиться спірне
нежитлове приміщення підвалу
загальною площею 209,6 кв.м. під літ. А-5.
Це приміщення на час приватизації
вказаної квартири, на підставі рішення
Миколаївської міської ради № 14/10 від
29 серпня 2007 року, було включено
до переліків об'єктів комунальної
власності територіальної громади м.
Миколаєва, що підлягають приватизації.
Ще раніше, на підставі рішення
Миколаївської обласної ради народних
депутатів від 9 березня 1992 року № 62,
територіальна громада отримала
свідоцтво про право власності спірні
нежитлові приміщення.
Рішенням виконкому Миколаївської
міської ради від 22 лютого 2008 року № 521,
нежитловим приміщенням підвалу надана
нова адреса, АДРЕСА_1. Рішенням того ж
органу від 24 квітня 2008 року № 1028
вирішено оформити право власності на
нерухоме майно в тому числі на
підвальне приміщення за новою адресою
за територіальною громадою в особі
Миколаївської міськради .

03 грудня 2010 року між територіальною
громадою міста та ТОВ ПЕК «Іста» було
укладено договір купівлі-продажу
нежитлового приміщення підвалу .

Як вбачається із матеріалів справи, ТОВ
«Гранит-М» зареєстровано як юридична
особа 10.08.2011 року. Згідно Договору
купівлі-продажу нежитлових приміщень
від 23 серпня 2011 року, укладеному з ТОВ
«ПЕК Іста» та ТОВ «Гранит-М», останнє є
власником нежитлових приміщень
підвалу в житловому будинку літ. А-5,
загальною площею 209,6 кв.м., які
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Право
власності позивача зареєстровано в
установленому порядку в ММ БТІ 16.09.2011
року.

Відповідно до положень п. 4.2
мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України у справі
№ 4-рп/2004 від 2 березня 2004 року (справа
про права співвласників на допоміжні
приміщення багатоквартирних будинків)
суть приватизації державного
житлового фонду полягає у відчуженні
на користь громадян України, а отже, у
їхню власність як квартир (будинків),
кімнат у квартирах та одноквартирних
будинках, де мешкають два і більше
наймачів, так і належних до них
господарських споруд і приміщень
(підвалів, сараїв тощо) державного
житлового фонду. Закон врегульовує
також відносини, пов'язані з
виникненням, оформленням та набуттям
права приватної власності на квартири
та інші об'єкти приватизації
державного житлового фонду.

Допоміжні приміщення, відповідно до п. 2
ст. 10 Закону «Про приватизацію
державного житлового фонду», стають
об'єктами права спільної власності
співвласників багатоквартирного
будинку, тобто їх спільним майном,
одночасно з приватизацією громадянами
квартир, що засвідчується єдиним
документом - свідоцтвом про право
власності на квартиру. Для
підтвердження набутого в такий спосіб
права не потребується вчинення
будь-яких інших додаткових юридичних
дій.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 24 жовтня 2013
року визнаний недійсним договір
купівлі-продажу нежитлового
приміщення підвалу в житловому будинку
літ. А-5 загальною площею 209,6 кв.м., що
складає 1/1 частки, які знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1 , укладений між
територіальною громадою міста
Миколаїв в особі Миколаївської міської
ради та товариством з обмеженою
відповідальністю ПЕК «Іста»,
зареєстровану приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_2 в реєстрі за № 2030.

Як вбачається з вказаного рішення суду,
спірне приміщення є допоміжним, в
якому чи знаходитися технічне
обладнання будинку яке необхідно для
забезпечення санітарно-гігієнічних
умов і безпечної експлуатації квартир
(комунікаційні системи загального
використання), без доступу до якого
експлуатація житлового будинку є
неможливою. У зв'язку з чим, підвальне
приміщення як допоміжне є об'єктом
права спільної власності
співвласників житлового будинку, не
могло перебувати у власності
територіальної громади міста
Миколаєва в особі Миколаївської
міської ради. Воно відчужено без згоди
всіх власників будинку, в тому числі
позивачки, що є незаконним.

Допоміжні приміщення, відповідно до ч.
2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» стають
об'єктами права спільної власності
співвласників будинку одночасно з
приватизацією квартир, що
засвідчується свідоцтвом про право
власності на квартиру.

Набуте громадянами право на квартири
державного житлового фонду та належні
до них допоміжні приміщення є
непорушним (стаття 41 Конституції
України), забезпечується державою і
захищається судом. Власник (власники)
неприватизованих квартир
багатоквартирного будинку є
співвласником (співвласниками)
допоміжних приміщень нарівні з
власниками приватизованих квартир.

Отже, суд доходить висновку, що права
позивачки спірною угодою є порушеними.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
сторони, які беруть участь у справі,
мають рівні права щодо подання доказів,
їх дослідження та доведення перед
судом їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Ст. 60 ЦПК
України встановлено, що обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній справі, не підлягають
доказуванню з приводу цих самих
обставин у справах за позовами тих
самих осіб.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно положень ст..369 ЦК України
розпорядження майном, що перебуває у
спільній сумісній власності,
здійснюється за згодою усіх
співвласників цього майна.

Відповідно до роз'яснень, викладених в
постанові Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 2009 р. ,,Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними", позивачка як співвласник
допоміжних приміщень житлового
будинку вправі згідно ст..ст. 203,215 ЦК
України (а саме це заявлено підставою
позову) в разі, якщо вважає свої права
порушеними, заявляти вимогу про
визнання договору купівлі-продажу
цього приміщення недійсним.

Враховуючи, що оспорюваний договір
купвлі-продажу не відповідає вимогам
ч.1 ст. 203 ЦК України, суд приходить до
висновку, що відповідно до частини 1 ст.
2155 цього Кодексу він є недійсним, що є
підставою для задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з
відповідачів на користь позивача
підлягає стягненню судовий збір,
сплачений при подачі позову, у розмірі
57 грн. 35 коп. з кожного.

Керуючись ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України ,
суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гранит-М»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю ПЕК «Іста» про
визнання договору купівлі - продажу
недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу нежитлових приміщень
підвалу в житловому будинку літ. А-5
загальною площею 209,6 кв.м., які
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ,
укладений між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Гранит-М» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю ПЕК «Іста»,
зареєстрований приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_2 в реєстрі за № 1431 від 23
серпня 2011 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гранит-М»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю ПЕК «Іста» на
користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі
57 , 35 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржене через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Суддя
Гуденко О.А.