Справа 120/2325/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.01.2014 року Чорноморський районний
суд Автономної Республіки Крим в
складі:

головуючого судді -Єрохіної І.В.

при секретарі - Мангул В.В.

прокурора - Ващенко І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Чорноморське цивільну
справу за позовом прокурора
Чорноморського району в інтересах
держави в особі Оленівської сільської
ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя
особа ОСОБА_4 про звільнення самовільно
зайнятої земельної ділянки

в с т а н о в и в:

Прокурор звернувся до суду із
зазначеним позовом, мотивуючи позовні
вимоги тим що ОСОБА_1 зайняв земельну
ділянку орієнтовною площею 0,04 га по
АДРЕСА_1, демонтував раніше існуючий
кам'яний паркан та побудував новий з
перенесенням його у бік проїзної
частини, в результаті чого до земельних
ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 приєднана
земельна ділянка площею 0,04 га., проте
правовстановлюючі документи на
земельну ділянку відсутні. За фактом
самовільного зайняття земельної
ділянки Державною інспекцією
сільського господарства 17.05.2013 року
було складено акт перевірки дотримання
вимог земельного законодавства та
видано припис про необхідність
усунення порушень вимог земельного
законодавства. Просить зобов'язати
відповідача звільнити земельну
ділянку площею 0,04га розташовану по
АДРЕСА_1 шляхом демонтування кам'яного
паркану та стягнути з відповідача 363,5
грн. завданої шкоди та судові витрати.

Прокурор у судовому засіданні позовні
вимоги підтримав, просив позов
задовольнити.

Представник Оленівської сільської
ради у судовому засіданні позовні
вимоги підтримав, пояснив згідно до
вищевикладеного. Просив позов
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник -
ОСОБА_5, а також ОСОБА_1 як представник
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судовому засіданні
позов не визнали та пояснили, що ОСОБА_2
та ОСОБА_3 на праві власності належить
земельна ділянка площею 0,12 га, яка
розташована по АДРЕСА_1 для ведення
особистого селянського господарства,
крім того, ОСОБА_2 належить земельна
ділянка площею 0,25 га, яка розташована
за цією же адресою для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд. Спору
з суміжними землекористувачами щодо
меж земельних ділянок немає. ОСОБА_1 діє
на підставі довіреності від імені
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, оскільки він має
намір придбати вказані ділянки. ОСОБА_1
також пояснив, що від ОСОБА_2 та ОСОБА_3
йому відомо, що кам'яний паркан на
земельній ділянці був поставлений
углиб земельної ділянки, оскільки було
залишено місце для паркування
автомобілів. Суміжним
землекористувачем з цього боку
земельної ділянки є сільська рада.
Після того, як сільська рада виділила
земельну ділянку ОСОБА_6 впритул к
земельній ділянці ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
ОСОБА_1 переніс кам'яний паркан у бік
проїзної частини. В даний час площа
земельної ділянки відповідає площі
земельної ділянки, зазначеної у
державному акті. При цьому ОСОБА_1
пояснив, що внаслідок того, що був
перенесений паркан, змінилась
конфігурація земельної ділянки та не
відповідає конфігурації згідно
державного акту. ОСОБА_1 не заперечував
проти того, що перевірка 17.05.2013 року
проводилась у його присутності.

Представник 3-ї особи ОСОБА_7 у судовому
засіданні вважала позов
необгрунтованим, пояснила, що спору між
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 щодо межі земельної
ділянки не існує.

Вислухавши сторони, дослідивши та
перевіривши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 10, ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Судовим розглядом встановлено, ОСОБА_2
та ОСОБА_3 на праві власності належить
земельна ділянка площею 0,12 га, яка
розташована по АДРЕСА_1 для ведення
особистого селянського господарства
(а.с. 15), крім того, ОСОБА_2 належить
земельна ділянка площею 0,25 га, яка
розташована за цією же адресою для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд. В ході здійснення державного
контролю за використанням та охороною
земель управлінням Держінспекції
сільського господарства в АР Крим було
виявлено порушення земельного
законодавства, а саме самочинне
зайняття ОСОБА_1 земельної ділянки,
орієнтованою площею 0,04 га, за адресою:
АДРЕСА_1, про що було складено акт
перевірки дотримання вимог земельного
законодавства від 17 травня 2013 року та
складена план-схема земельної ділянки
(а.с. 5-7).

З метою усунення виявленого
правопорушення ОСОБА_1 видано припис
від 17 травня 2013 року № 0200 про усунення
порушення земельного законодавства
(а.с. 12).

17.05.2013 року також був складений акт про
відмову у проведенні позапланової
перевірки (а.с. 8).

01.07.2013 року повторно було складено акт
перевірки дотримання вимог земельного
законодавства та складена план-схема
земельної ділянки (а.с. 9-11).

Ст. 13 Конституції України визначає, що
земля є об'єктом права власності
Українського народу та від його імені
права власності здійснюють органи
державної влади та місцевого
самоврядування.

Згідно п. 12 Перехідних положень
Земельного кодексу України до
розмежування земель державної і
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями (крім
земель, переданих у приватну власність,
та земель, зазначених в абзаці третьому
цього пункту) в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади. Повноваження
власника земель комунальної власності
на території с. Оленівка
Чорноморського району, окрім земель
приватної форми власності, здійснює
Оленівська сільська рада, яка є
належним позивачем у справі.

Статтею 78 ЗК України визначено, що
право власності на землю, це право
володіти, користуватися і
розпоряджатися земельними ділянками,
при цьому право власності на землю
набувається та реалізується на
підставі Конституції України, ЦК
України, а також інших законів, що
видаються відповідно до них.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності
є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Статитею 125 ЗК України встановлено, що
право власності на земельну ділянку, а
також право постійного користування та
право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації. Право власності на
земельну ділянку, як встановлено у ст.
126 ЗК України, посвідчується державним
актом, крім випадків визначених
частиною другої цієї статті.
Відповідно до ч. 2 ст. 126 ЗК України право
власності на земельну ділянку, набуту у
власність із земель приватної
власності без зміни її меж, цільового
призначення, посвідчується: а)
цивільно-правовою угодою щодо
відчуження земельної ділянки,
укладеною в порядку, встановленому
законом, у разі набуття прав власності
на земельну ділянку за такою угодою; б)
свідоцтвом про право на спадщину.

Жодних правовстановлюючих документів
на зайняту земельну ділянку ОСОБА_1 не
має і на підтвердження правомірності
зайняття спірної земельної ділянки він
суду не надав будь-яких доказів.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що
саме він переніс кам'яний паркан на
земельній ділянці, а тому суд вважає, що
саме на ОСОБА_1 необхідно покласти
обов'язок звільнити самовільно зайняту
земельну ділянку.

Таким чином, ОСОБА_1, самочинно зайнявши
земельну ділянку, що розташовується за
адресою: АДРЕСА_1, орієнтовною площею 0,04
га, порушив права Оленівської
сільської ради, як власника земельної
ділянки, вільно володіти,
користуватися та розпоряджатися
належною їй земельною ділянкою.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1 Закону
України «Про державний контроль за
використанням та охороною земель»
самовільним зайняттям земельної
ділянки є будь-які дії які свідчать про
фактичне використання земельної
ділянки за відсутності відповідного
рішення органу виконавчої влади чи
органу місцевого самоврядування про її
передачу у власність або надання у
користування (оренду) або за
відсутності вчиненого правочину щодо
такої земельної ділянки, за винятком
дій, які відповідно до закону є
правомірними.

Статтею 212 ЗК України встановлено, що
самовільно зайняті земельні ділянки
підлягають поверненню власникам або
землекористувачам без відшкодування
затрат, понесених за час незаконного
користування ними. Приведення
земельних ділянок у придатний для
використання стан, включаючи знесення
будинків, будівель і споруд,
здійснюється за рахунок громадян або
юридичних осіб, які самовільно зайняли
земельні ділянки.

Згідно до ч. 3 ст. 212 ЦК України
повернення самовільно зайнятих
земельних ділянок провадиться за
рішенням суду.

Відповідач ОСОБА_1 не надав суду
належних доказів правомірності
переносу огорожі.

Таким чином, в судовому засіданні
встановлено, що відповідачем без
правовстановлюючих документів
використовується земельна ділянка
площею 0,04 га по АДРЕСА_1, що є порушенням
земельного законодавства.

Крім того, відповідно до розрахунку
розміру шкоди, заподіяної внаслідок
самовільного зайняття земельної
ділянки ОСОБА_1 розмір заподіяної шкоди
складає 363,5 грн. у зв'язку з чим, дана
сума підлягає стягненню на користь
Оленівської сільської ради у
відшкодування завданої шкоди.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його права на землю навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою і відшкодування
завданих збитків.

Суд вважає, що камяний паркан не є
обєктом самовільного будівництва, а
тому застосування ст. 376 ЦК України є
недоцільним.

Суд не погоджується з доводами
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 щодо
визнання недопустимими доказами актів
перевірки дотримання вимог земельного
законодавства від 17 травня 2013 року та 01
липня 2013 року та акту про відмову у
проведенні позапланової перевірки від
17.05.2013 року, оскільки при складанні
вказаніх актів інспектор керувався
Порядком планування та здійснення
контрольних заходів з питань перевірки
стану дотримання суб'єктами
господарювання вимог земельного
законодавства, затвердженого наказом
Міністерства аграрної політики та
продовольства України № 132 від 25.02.2013
року. Але ОСОБА_1 не є суб'єктом
господарювання, а тому державний
інспектор не мав права складати
вказані акти.

Суд вважає, що державний інспектор
Держінспекції Рескомзему в АР Крим
діяв в межах діючого законодавства, а
саме, на підставі ст. 10 Закону України
«Про державний контроль за
використанням та охороною земель» та
«Положенням про державну інспекцію
сільського господарства в АРК,
областях, місті Києві та Севастополі,
затвердженого наказом Міністерства
аграрної політики та продовольства
України № 770 від 23.12.2011 року.

В судовому засіданні державний
інспектор Голованов С.В. пояснив, що в
Держінспекцію сільського господарства
в АРК звернулась Оленівська сільська
рада з приводу проведення перевірки на
предмет самовільно зайнятої земельної
ділянки. Він був направлений для
проведення перевірки. Перевірка
проводилась по периметру земельної
ділянки, оскільки углиб земельної
ділянки ОСОБА_1 не пускав. В ході
перевірки було виявлено, що
демонтований старий кам'яний паркан та
переміщений у бік проїзної частини,
вирита траншея під новий паркан. ОСОБА_1
був присутний при перевірці та не
заперечував, що саме він переніс
паркан. ОСОБА_1 поясняв, що він купив чи
має намір купити спірні земельні
ділянки, у нього була довіреність від
ОСОБА_2 та ОСОБА_3. В ході перевірки
ОСОБА_1 показував межові знаки. Заміри
проводились рулеткою та геодезичними
програмами у реальному часі. В ході
перевірки було встановлено, що
фактична площа земельної ділянки менш,
ніж зазначено у державному акті. Але
конфігурація земельної ділянки не
відповідає конфігурації у державному
акті. ОСОБА_1 самовільно зайняв
земельну ділянку, яка належить
Оленівській сільській раді. Питання
про відновлення меж земельної ділянки
необхідно вирішувати з іншими
суміжними землекористувачами. Зокрема,
змінена конфігурація земельної
ділянки, яка була виділена ОСОБА_4 та
якою в даний час користується ОСОБА_7

Виходячи з вищенаведених фактичних
обставин та норм матеріального права,
суд приходить до переконання в тому, що
позовні вимоги заявлені обґрунтовано,
доведені у визначеному законом
порядку, не спростовані відповідачем
належними, переконливими та
допустимими доказами, у зв'язку з чим
суд приходить до висновку, що
відповідач користується земельною
ділянкою без відповідних правових
підстав, спричинив матеріальну шкоду,
тому позов підлягає задоволенню.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 є
інвалідом 2 групи, судові витрати по
справі необхідно віднести за рахунок
держави.

Керуючись ст.ст. 209,213-215 ЦПК України, суд
-

В И Р І Ш И В:

Позов прокурора Чорноморського району
в інтересах держави в особі
Оленівської сільської ради до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про
звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки - задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_1 звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку
площею 0,04 га, розташовану по АДРЕСА_1
шляхом демонтування кам'яного паркану.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Оленівської сільської ради шкоду,
завдану самовільним зайняттям
земельної ділянки у розмірі 363,50 грн.

Судові витрати віднести за
рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до
апеляційного суду АРК через
Чорноморський районний суд АРК в
10-ти денний строк з дня проголошення
рішення

Суддя:
І.В. Єрохіна