Справа № 2/756/278/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2014 року Оболонський
районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді
- Шумейко О.І.,

при секретарі
- Острянко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до відділу державної
виконавчої служби Оболонського
районного управління юстиції в м.
Києві, Печерського районного
управління ГУ МВС України в м. Києві,
третя особа: ОСОБА_2, про звільнення
майна з-під арешту та зобов'язання
вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У серпні 2013 року позивач звернувся до
суду в порядку цивільного судочинства
з позовом до ВДВС Оболонського РУЮ в м.
Києві, Печерського РУ ГУ МВС України в
м.Києві, третя особа: ОСОБА_2, про
звільнення майна з-під арешту та
зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
слідчим Печерського РУ ГУ МВС України в
м. Києві та державним виконавцем ВДВС
були накладені арешти на автомобіль
«Lexus RX 350», при вчиненні таких дій не
було враховано, що вказаний автомобіль
було передано позивачу в рахунок
погашення заборгованості ОСОБА_3 перед
ОСОБА_1 на підставі затвердженої судом
мирової угоди.

Позивач вказує, що він є власником
спірного автомобіля, а тому просить
звільнити автомобіль «Lexus RX 350», д.н.з.
НОМЕР_1, з-під арештів шляхом скасування
постанови державного виконавця ВДВС
Оболонського РУЮ в м. Києві від 04
березня 2013 року та постанови слідчого
Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві
від 24 квітня 2009 року, зобов'язати ВДВС
Оболонського РУЮ в м. Києві передати
автомобіль «Lexus RX 350», д.н.з. НОМЕР_1,
ОСОБА_1

Позивач та його представник у судовому
засіданні підтримали позовні вимоги,
просили задовольнити позов у повному
обсязі.

Представник відповідача Печерського
РУ ГУ МВС України в м. Києві у судовому
засіданні заперечувала проти позову,
просила суд відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Відповідач ВДВС Оболонського РУЮ в м.
Києві явку свого представника у судове
засідання не забезпечив, просив
розглянути справу за відсутності
їхнього представника, на адресу суду
надіслав копію виконавчого
провадження.

Представник третьої особи у судовому
засіданні не заперечував проти
задоволення позову, підтвердив, що на
час розгляду справи автомобіль
перебуває у володінні ОСОБА_2

Заслухавши пояснення осіб, які брали
участь у справі, дослідивши матеріали
справи, оцінивши зібрані у справі
докази, суд встановив наступне.

Відповідно до постанови слідчого
Печерського РУГУ МВС України в м. Києві
від 24 квітня 2009 року накладено арешт на
автомобіль марки «Lexus RX 350», д.н.з.
НОМЕР_1, та передано такий на зберігання
ОСОБА_2 у зв'язку із пред'явленням по
справі цивільного позову та з метою
відшкодування матеріальних збитків,
завданих злочином.

За вироком Шевченківського районного
суду м. Києва від 09 лютого 2012 року
ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК
України, та призначено їй покарання у
вигляді семи років позбавлення волі з
конфіскацією всього належного ОСОБА_3
майна. Крім того, задоволені цивільні
позови потерпілих осіб по справі в
повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_3 на
користь потерпілих осіб заподіяну
матеріальну шкоду у загальному розмірі
14340555 грн., у тому числі на користь
ОСОБА_2 стягнуто 6372320 грн.

Вирок місцевого суду набрав законної
сили станом на 21 грудня 2012 року.

У відповідності до положень ст. 28 КПК
України, 1960 року, особа, яка зазнала
матеріальної шкоди від злочину, вправі
при провадженні в кримінальній справі
пред'явити до обвинуваченого або до
осіб, що несуть матеріальну
відповідальність за дії
обвинуваченого, цивільний позов, який
розглядається судом разом з
кримінальною справою.

Цивільний позов може бути пред'явлений
як під час досудового слідства і
дізнання, так і під час судового
розгляду справи, але до початку
судового слідства. Відмова у позові в
порядку цивільного судочинства
позбавляє позивача права пред'являти
той же позов у кримінальній справі.

За приписами ст. 29 КПК України, 1960 року,
при наявності достатніх даних про те,
що злочином завдана матеріальна шкода
або понесені витрати закладом охорони
здоров'я на стаціонарне лікування
потерпілого від злочину, орган
дізнання, слідчий, прокурор і суд
зобов'язані вжити заходів до
забезпечення цивільного позову.

Прокурор пред'являє або підтримує
поданий потерпілим цивільний позов про
відшкодування збитків, заподіяних
злочином, якщо цього вимагає охорона
інтересів держави, а також громадян,
які за станом здоров'я та з інших
поважних причин не можуть захистити
свої права.

При провадженні в кримінальній справі
про злочин, за який може бути
застосована додаткова міра покарання у
вигляді конфіскації майна, орган
дізнання, слідчий, прокурор зобов'язані
вжити заходів до забезпечення можливої
конфіскації майна обвинуваченого.

Згідно зі ст. 125 КПК України, 1960 року,
слідчий за клопотанням цивільного
позивача або з своєї ініціативи
зобов'язаний вжити заходів до
забезпечення заявленого в
кримінальній справі цивільного позову,
а також можливого в майбутньому
цивільного позову, склавши про це
постанову.

В справах про злочини, за які
кримінальним законом передбачена
конфіскація майна, слідчий
зобов'язаний вжити необхідних заходів
до забезпечення виконання вироку в
частині можливої конфіскації майна,
склавши про це постанову.

За правилами ст. 126 КПК України, 1960 року,
забезпечення цивільного позову і
можливої конфіскації майна
провадиться шляхом накладення арешту
на вклади, цінності та інше майно
обвинуваченого чи підозрюваного або
осіб, які несуть за законом матеріальну
відповідальність за його дії, де б ці
вклади, цінності та інше майно не
знаходилось, а також шляхом вилучення
майна, на яке накладено арешт.
Накладення арешту на вклади зазначених
осіб проводиться виключно за рішенням
суду.

Майно, на яке накладено арешт,
описується і може бути передане на
зберігання представникам підприємств,
установ, організацій або членам родини
обвинуваченого чи іншим особам. Особи,
яким передано майно, попереджаються
під розписку про кримінальну
відповідальність за його незбереження.

Як убачається з матеріалів справи, 26
березня 2009 року ОСОБА_3 затримано у
зв'язку із підозрою у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,
обрано їй запобіжний захід у вигляді
тримання під вартою.

В період проведення слідства по
кримінальній справі по обвинуваченню
ОСОБА_3 у незаконному заволодінні чужим
майном в особливо великих розмірах
слідчим Печерського РУ ГУ МВС України в
м. Києві 24 квітня 2009 року накладено
арешт на спірний автомобіль з метою
забезпечення цивільного позову,
пред'явленого потерпілою особою, та
відшкодування збитків, завданих
злочином.

Спірний автомобіль передано на
зберігання третій особі ОСОБА_2 Станом
на час розгляду справи автомобіль
знаходиться у ОСОБА_2

Відповідно до заочного рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 30 липня 2009 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4,
про стягнення суми боргу, стягнуто з
ОСОБА_3 на користь позивача основний
борг у сумі 6022169,90 грн., неустойку у
розмірі 3226273,36 грн.

Ухвалою Подільського районного суду м.
Києва від 17 травня 2010 року задоволено
подання начальника підрозділу
примусового виконання рішень
Головного управління юстиції у м. Києві
про визнання мирової угоди. Визнано
мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3, згідно з якою в рахунок
погашення заборгованості ОСОБА_3 перед
ОСОБА_1 в розмірі 9250173,26 грн., яка
підтверджується заочним рішенням
Подільського районного суду м. Києва
від 30 липня 2009 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
передають ОСОБА_1 майно, яке належить
подружжю ОСОБА_4 на праві спільної
сумісної власності, у тому числі
автомобіль марки «Lexus RX 350», д.н.з.
НОМЕР_1. Також подружжям ОСОБА_4 за
умовами мирової угоди у власність
позивача передано дві квартири та дві
земельні ділянки.

Отже, питання про накладення арешту на
спірний автомобіль було вирішено
слідчим раніше, ніж судом затверджено
мирову угоду про передачу такого
автомобіля у власність позивача. При
цьому, наявність постанови слідчого
Печерського РУГУ МВС України в м. Києві
про накладення арешту означає, що
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не мали права
розпоряджатися таким майном та
передавати арештований транспортний
засіб у власність позивача.

15 січня 2013 року Шевченківським
районним судом м. Києва видано
виконавчий лист про конфіскацію всього
майна ОСОБА_3, що належить їй на праві
власності, в дохід держави.

Державним виконавцем відкрито
виконавче провадження та винесено
постанову від 04 березня 2013 року про
накладення арешту на спірний
автомобіль з метою виконання
виконавчого листа про конфіскацію
всього майна ОСОБА_3

В процесі перевірки майнового стану
боржника державним виконавцем
встановлено, що об'єкти нерухомості,
земельні ділянки на праві власності за
боржником не зареєстровані.

Згідно з листом УДАІ ГУ МВС України в м.
Києві від 27 травня 2013 року автомобіль
марки «Lexus RX 350», д.н.з. НОМЕР_1,
зареєстрований за ОСОБА_4

Отже, спірний автомобіль перебуває у
спільній сумісній власності подружжя
ОСОБА_4. Такі факти також встановлені в
ухвалі Подільського районного суду м.
Києва від 17 травня 2010 року.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про
виконавче провадження» особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту.

Вимогами ст. 379 ЦПК України передбачено
право державного виконавця на
визначення частки майна у спільному
володінні з іншими особами, виділ якої
не порушить права інших осіб.

Судом встановлено, що ОСОБА_3
обвинувачувалася та була засуджена за
вчинення злочину, в результаті якого
останньою завдано матеріальну шкоду в
особливо великих розмірах. Арешт на
спірний автомобіль був накладений
слідчим з метою забезпечення
цивільного позову та відшкодування
завданих матеріальних збитків до часу
набуття позивачем права власності на
транспортний засіб. Арештом спірного
автомобіля у тому числі забезпечені
позовні вимоги третьої особи.

Матеріалами справи підтверджено, що на
час накладення арешту спірний
автомобіль належав на праві спільної
сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а
не позивачу.

Враховуючи вищенаведене, судом не
встановлено підстав для звільнення
з-під арешту автомобіля марки «Lexus RX 350»,
д.н.з. НОМЕР_1, та передачі такого
автомобіля на користь ОСОБА_1, а тому
суд вирішує відмовити у задоволенні
позову ОСОБА_1 про звільнення майна
з-під арешту та зобов'язання вчинити
певні дії.

Керуючись ст.ст.4, 10, 11, 60, 209, 212, 213, 214, 215
ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1
до відділу державної виконавчої служби
Оболонського районного управління
юстиції в м. Києві, Печерського
районного управління ГУ МВС України в
м. Києві, третя особа: ОСОБА_2, про
звільнення майна з-під арешту та
зобов'язання вчинити певні дії.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду міста Києва через Оболонський
районний суд міста Києва шляхом
подання в 10-денний строк з дня
проголошення рішення суду апеляційної
скарги.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О.І. Шумейко