Справа № 740/1637/14 Провадження № 22-ц/795/1474/2014 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції - Олійник В. П. Доповідач - Вінгаль В. М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2014 року м. Чернігів
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіВІНГАЛЬ В.М.
суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2
при секретарі:ОСОБА_3
за участю:представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 червня 2014 року у справі за позовною заявою ОСОБА_5 до Комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» про стягнення заробітної плати, компенсацію за затримку розрахунку і відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

В квітні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача 1684 грн. 16 коп. оплати додаткової відпустки, 6423 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також 3000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що він працював у відповідача з 12.02.2014 року по 13.03.2014 року. З 25 лютого 2014 року йому, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи була надана додаткова оплачувана відпустка строком 16 календарних днів, яка на даний час неоплачена, чим завдано моральної шкоди.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 червня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з КП «Виробниче управління комунального господарства» на користь ОСОБА_5 1684 грн. 16 коп оплати додаткової відпустки, 6423 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, 500 грн. моральної шкоди, а всього стягнуто 8607 грн.16 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Допущено до негайного виконання рішення про стягнення заробітної плати за один місяць у сумі 1000 гривень. Стягнуто з КП "Виробниче управління комунального господарства" в дохід держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, КП «Виробниче управління комунального господарства» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_5 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Апелянт посилається на те, що його вини у затримці проведення з позивачем остаточного розрахунку нема, оскільки позивачу, після семи відпрацьованих днів, була надана додаткова оплачувана відпустка, після закінчення якої позивач, не приступивши до роботи, подав заяву про звільнення з роботи за згодою сторін, а за отриманням розрахунків при звільненні звернувся лише 18 березня 2014 року. Апелянт посилається на те, що всі розрахунки з позивачем було проведено, крім оплати додаткової відпустки, у звязку з тим, що позивачем не було надано посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, яке необхідно для проведення відповідних нарахувань. Позивач особистим підписом засвідчив, що оригінал посвідчення предявлений ним на підприємство 27.03.2014 року. Апелянт вказує, що посвідчення постраждалого, що було предявлено, не відповідає вимогам чинного законодавства, що регулює порядок видачі таких посвідчень. Не погоджується апелянт також із розрахунком грошових коштів, які стягнуті з підприємства, зазначаючи, що було завищено кількість робочих днів та розмір середньоденного заробітку позивача. На думку апелянта, позивач не надав жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування наявності та розміру моральної шкоди.

Вислухавши суддю-доповідача, доводи представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 з 12 лютого 2014 року працював у відповідача на посаді заступника начальника і наказом №26-к від 13 березня 2014 року був звільнений з посади за ст.36 п.1 КЗпП України. В період з 25 лютого 2014 року по 12 березня 2014 року ОСОБА_5 перебував в додатковій оплачуваній відпустці, яка була надана йому як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи, але дана відпустка не була оплачена відповідачем. При звільненні 13 березня 2014 року оплата додаткової відпустки також не проведена.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що належні при звільненні суми позивач з вини відповідача не отримав, тому на його користь підлягає стягненню 1684 грн. 16 коп. неоплачуваної відпустки, 6423 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 березня 2014 року по 29 травня 2014 року, а також 500 грн. моральної шкоди.

Проте з такими висновками частково не може погодитись апеляційний суд, виходячи з наступного.

Відповідно до правил ст.117 КЗпП України та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу ОСОБА_5 в день звільнення повинні були бути виплачені кошти в сумі 1684 грн. 16 коп. як оплата за додаткову оплачувану відпустку постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1684 грн. 16 коп. оплати за додаткову відпустку, враховуючи наявність в матеріалах справи копії наказу (розпорядження) № 17-к від 24 лютого 2014 року про надання ОСОБА_5 відпустки (а.с.25) та довідки відповідача № 1-3/152 від 27.03.2014 року про нараховану, але не виплачену заробітну плату (а.с.8).

Доводи апеляційної скарги про необхідність скасування рішення суду в цій частині є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

Виплата компенсацій та допомоги певних видів, в тому числі оплата додаткової відпустки громадянам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, регулюється Порядком використання коштів державного бюджету на використання програм, повязаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 року № 936.

Відповідно до зазначеного Порядку оплата додаткової відпустки проводиться центрами по нарахуванню і виплаті соціальних допомог, управліннями праці та соціального захисту населення; дана оплата проводиться за основним місцем роботи відповідно до розрахункових даних, поданих до уповноваженого органу за встановленою формою.

Судом встановлено, що оригінал посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, який є обовязковою умовою для надання та нарахування оплати за додаткову оплачувану відпустку, ОСОБА_5 предявив відповідачу лише 27 березня 2014 року.

У звязку з зазначеною обставиною, відповідач був позбавлений можливості до 27 березня 2014 року подати до уповноваженого органу документи, на підставі яких здійснюється нарахування та виплата коштів за додаткову оплачувану відпустку постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Апеляційний суд приходить до висновку вважає, що розмір відшкодування визначений відповідно до ст.117 КЗпП України, а саме розмір компенсації за затримку розрахунку при звільненні, в даному випадку не відповідає загальним засадам трудового законодавства, оскільки не є співмірним з розміром заборгованої виплати, з часом затримки такої виплати.

Враховуючи обставини справи, ступінь вини відповідача у затримці проведення належного розрахунку з позивачем про його звільненні, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність зменшення суми стягнутого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і визначення її в розмірі 1684 грн.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги.

Відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В ході розгляду справи було встановлено, що відповідачем не проведено з позивачем належного розрахунку при звільненні, мається заборгованість по заробітній платі, яка станом на день постановлення судом рішення, не погашена, а тому наявні правові підстави для відшкодування моральної шкоди згідно ст.237-1 КЗпП України.

Апеляційний суд погоджується з розміром моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції, він відповідає він відповідає принципам розумності та справедливості, глибини душевних страждань, яких зазнав позивач.

Керуючись ст. 117 КЗпП України, ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» задовольнити частково.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 червня 2014 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку змінити шляхом зменшення стягнутої судом суми з 6423 грн. до 1684( однієї тисячі шістсот вісімдесяти чотирьох) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає чинності негайно і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:Судді: