АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1 - й інстанції: Кушнір С.І.
№ апеляційного провадження:
Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

04 грудня 2014 року колегія суддів Судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою старшого
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції в місті Києві ЦапенкоСвітлани
Миколаївни на ухвалу Солом'янського
районного суду міста Києва від 06 жовтня
2014 року про відмову в задоволенні
подання старшого державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції в місті Києві Цапенко Світлани
Миколаївни про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_4 без
вилучення паспортного документа до
виконання ним зобов'язань,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Солом'янського районного суду
міста Києва від 06 жовтня 2014 року
старшому державному виконавцю Відділу
державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції в місті Києві Цапенко
СвітланіМиколаївні відмовлено в
задоволенні подання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_4 без вилучення
паспортного документа до виконання ним
зобов'язань.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду,
старший державний виконавець Відділу
державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції в місті Києві Цапенко Світлана
Миколаївна звернулась з апеляційною
скаргою, в якій просить ухвалу
Солом'янського районного суду міста
Києва від 06 жовтня 2014 року скасувати та
постановити нову ухвалу про
задоволення подання.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що
ухвала суду постановлена з порушенням
норм матеріального права, при
неповному з'ясуванні обставин, що мають
істотне значення для розгляду справи.
Зазначає, що відмовляючи в задоволенні
подання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_4 до
виконання ним зобов'язань, суд 1-ї
інстанції виходив з того, що державним
виконавцем не надано належних та
допустимих доказів, які б свідчили про
ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням суду. Проте, такі висновки
суду 1-ї інстанції є необгрутованими,
оскільки матеріали виконавчого
провадження містять докази того, що
боржником рішення суду не виконується,
на неодноразові виходи державного
виконавця за адресою проживання
боржника двері ніхто не відчиняв, всі
вимоги державного виконавця про
необхідність з'явитися на прийом та
надати документальне підтвердження
оплати боргу боржником проігноровано.
Крім того, судом 1-ї інстанції, в
порушенні приписів ст.3771 ЦПК України,
не повідомлено державного виконавця
про дату та час судового розгляду даної
справи.

В судовому засіданні старший державний
виконавець Відділу державної
виконавчої служби Солом'янського
районного управління юстиції в місті
Києві Цапенко Світлана Миколаївна
підтримала доводи апеляційної скарги
та просила її задовольнити.

Представник стягувача Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» та ОСОБА_4 в судове
засідання не з'явились, про день та час
слухання справи судом повідомлялися у
встановленому законом порядку, причину
неявки суду не повідомили, а тому,
колегія суддів вважає можливим слухати
справу в їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення старшого державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Солом'янського
районного управління юстиції в місті
Києві Цапенко Світлани Миколаївни,
розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги і обґрунтованість
постановленої ухвали, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
слідуючих підстав.

Судом встановлено, що рішенням
Солом'янського районного суду міста
Києва від 09 вересня 2010 року позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» заборгованість за кредитним
договором в сумі 147222,70 грн., судові
витрати в сумі 1599,22 грн., всього на
загальну сум 148814,92 грн.

На виконання вказаного рішення суду, 15
лютого 2012 року Солом'янським районним
судом міста Києва було видано
виконавчий лист за №2-1841-1/10.

01 серпня 2014 року державним виконавцем
Відділу державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції в місті Києві ЦапенкоСвітланою
Миколаївною було винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження
(ВП №44227373) та запропоновано боржнику
самостійно виконати рішення суду до
08.8.2014 року.

Цього ж дня, 01 серпня 2014 року державним
виконавцем Відділу державної
виконавчої служби Солом'янського
районного управління юстиції в місті
Києві Цапенко Світланою Миколаївною
було винесено постанову про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження (ВП №44227373). Даною
постановою накладено арешт та
заборонено відчужувати будь-яке майно,
яке належить боржнику ОСОБА_4.

В процесі здійснення виконавчих дій
державним виконавцем Відділу
державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції в місті Києві Цапенко С.М. було
направлено запити до Державної
податкової служби України, Пенсійного
фонду України, Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м.Києві,
адресно-довідкового підрозділу ГУДМС
України в місті Києві.

Від Державної податкової служби
України та Пенсійного фонду України
було отримано відповідь, що в базі
даних служб відсутня інформація щодо
сум доходу, нарахованого (сплаченого)
податковим агентом на користь
платників податку та сум отриманого з
них податку в ДРФО, а також відомості
про те, чи працює боржник за трудовим та
цивільно-правовим договором і про
останнє місце роботи.

09 вересня 2014 року держаним виконавцем
державним виконавцем Відділу
державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції в місті Києві Цапенко С,м, було
складено акт державного виконавця про
те, що при виході за адресою проживання
боржника м.Київ, Виборзька, 41, кв. 94на
неодноразові дзвінки двері квартири
ніхто не відчинив, залишено вимогу
боржнику з'явитися на прийом до
державного виконавця.

17 вересня 2014 року державним виконавцем
Відділу державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції в місті Києві Цапенко С.М. було
винесено постанову про арешт коштів
боржника (ВП №44227373). Даною постановою
накладено арешт на кошти ОСОБА_4, які
містяться на рахунках у ПАТ
«Укрсоцбанк», ПАТ КБ «АТБ Банк».

01 жовтня 2014 року старший державний
виконавець Відділу державної
виконавчої служби Солом'янського
районного управління юстиції в місті
Києві Цапенко С.М. звернулась до
Солом'янського районного суду м. Києва
з поданням про тимчасове обмеження
ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України
без вилучення паспортного документу.

Своє подання мотивувала тим, що ОСОБА_4
рішення суду не виконує, на
неодноразові виходи державного
виконавця за адресою проживання
боржника двері ніхто не відчиняв, всі
вимоги державного виконавця про
необхідність з'явитися на прийом та
надати документальне підтвердження
про оплату боргу боржником
проігноровано.

Відмовляючи в задоволенні подання
старшого державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції в місті Києві Цапенко Світлани
Миколаївни про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_4 без
вилучення паспортного документа до
виконання ним зобов'язань, суд першої
інстанції посилався на те, що
державним виконавцем не надано суду
достатніх доказів того, що боржник
ОСОБА_4 ухиляється від виконання
судового рішення та може виїхати за
кордон на постійне місце проживання.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду 1-ї інстанції зроблений
на підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
на в повній мірі відповідає вимогам
закону з наступних підстав.

Статтею 33 Конституції України
встановлено, що кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

В силу вимог статті 13 Загальної
декларації прав людини, кожна людина
має право вільно пересуватися й
обирати собі місце проживання в межах
любої держави. Кожна людина має право
залишати будь-яку країну, включаючи
свою власну, і повертатися у свою
країну.

Закон України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» регулює порядок здійснення
права громадян України на виїзд з
України і в'їзд в Україну, порядок
оформлення документів для зарубіжних
поїздок, визначає випадки тимчасового
обмеження права громадян на виїзд з
України і встановлює порядок
розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено
вичерпний перелік підстав для
тимчасових обмежень у праві виїзду
громадян України за кордон, зокрема,
коли громадянин України ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи), - до
виконання зобов'язань.

Примусове виконання рішень судів в
Україні покладається на державну
виконавчу службу, яка входить до
системи органів Міністерства юстиції
України. Умови і порядок виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), що відповідно до
закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку, визначені у
Законі України «Про виконавче
провадження» від 21 квітня 1999 р. №606-XIV.

За змістом п.18 ч.3 ст.11 вказаного Закону
державний виконавець під час
здійснення виконавчого провадження
має право, у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатись до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника-фізичної особи
або керівника боржника-юридичної особи
за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Отже, Законом встановлено юридичні
санкції у вигляді тимчасового
обмеження у праві виїзду не за
наявності факту невиконання
зобов'язань, а при ухиленні боржника
від їх виконання. Право державного
виконавця на звернення з поданням до
суду про тимчасове обмеження права
виїзду за межі України виникає
винятково у випадку доведення фактів
умисного ухилення боржника від
виконання покладених на нього рішенням
суду зобов'язань. Поряд з цим, про
ухилення боржника від виконання
покладених на нього рішенням
обов'язків у виконавчому провадженні
може свідчити невиконання ним своїх
обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону
України «Про виконавче провадження»,
зокрема, утримання від вчинення дій,
які унеможливлюють чи ускладнюють
виконання рішення; не надання у строк,
встановлений державним виконавцем,
достовірних відомостей про свої доходи
та майно, у тому числі про майно, яким
він володіє спільно з іншими особами,
про рахунки у банках чи інших
фінансових установах; своєчасно
з'являтися за викликом державного
виконавця; письмове повідомлення
державному виконавцю про майно, що
перебуває в заставі або в інших осіб, а
також про кошти та майно, належні
боржникові від інших осіб тощо.

Вирішення питання судом про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України врегульовано статтею 377-1 ЦПК
України.

Так, відповідно до частини першої
статті 377-1 ЦПК України питання про
тимчасове обмеження боржника -
фізичної особи або керівника боржника -
юридичної особи у праві виїзду за межі
України при виконанні судових рішень
та рішень інших органів (посадових
осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

З метою всебічного і повного з'ясування
всіх обставин справи, встановлення
дійсних прав та обов'язків учасників
спірних правовідносин, суду належить
з'ясувати, чи дійсно боржник свідомо
ухиляється від виконання зобов'язання
в повному обсязі або частково.

З матеріалів справи вбачається, що
звертаючись до суду з поданням,
державний виконавець надав суду ряд
запитів та відповідей направлених і
отриманих державним виконавцем до
різних органів та установ; виконавчий
лист за №2-1841-1/10 від 15 лютого 2012 року;
постанову про відкриття виконавчого
провадження (ВП №44227373); постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони його відчуження (ВП №№44227373);
постанову про арешт коштів боржника (ВП
№44227373); акт державного виконавця.

Будь-яких належних та допустимих
доказів, які б свідчили про ухилення
боржника від виконання зобов'язань, а
саме: не надання у строк, встановлений
державним виконавцем, достовірних
відомостей про свої доходи та майно, у
тому числі про майно, яким він володіє
спільно з іншими особами, про рахунки у
банках чи інших фінансових установах;
неявка за викликом державного
виконавця; неповідомлення державного
виконавця про майно, що перебуває в
заставі або в інших осіб, а також про
кошти та майно, належні боржникові від
інших осіб тощо, державним виконавцем
суду не надано.

Крім того, з матеріалів подання не
вбачається, що боржник взагалі
повідомлений про перебування на
виконанні у Відділі державної
виконавчої служби Солом'янського
районного управління юстиції в місті
Києві виконавчого листа за №2-1841-1/10 від
15 лютого 2012 року, оскільки в матеріалах
справи відсутні відомості про
направлення йому рекомендованим
листом з повідомленням про вручення
копії постанови про відкриття
виконавчого провадження (ВП №44227373).

За наведених обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції прийшов
до обґрунтованого та законного
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення подання
старшого державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції в місті Києві Цапенко Світлани
Миколаївни про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_4 без
вилучення паспортного документа до
виконання ним зобов'язань.

Доводи апеляційної скарги про те, що
про ухилення боржника від виконання
ним рішення суду свідчить та обставина,
що на неодноразові виходи державного
виконавця за адресою проживання
боржника двері ніхто не відчиняв,
колегія суддів вважає необгрутованими,
з огляду на таке.

Досліджений судом акт держаного
виконавці від 09.09.2014 року не може
свідчити про ухилення ОСОБА_4 від
виконання ним зобов'язань, оскільки
будь-яких належних та допустимих
доказів, які б свідчили про надіслання
та отримання боржником повідомлення
про те, що 09.09.2014 року державним
виконавцем буде здійснено вихід за
адресою реєстрації боржника, а тому
останній зобов'язаний знаходитьсь за
адресою проживання, матеріали справи
не містять.

Не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги про те, що всі
вимоги державного виконавця про
необхідність з'явитися на прийом та
надати документальне підтвердження
про оплату боргу боржником
проігноровано.

Так, статтею 11 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має, зокрема, право викликати фізичних
осіб, посадових осіб з приводу
виконавчих документів, що знаходяться
у виконавчому провадженні, а в разі
неявки боржника без поважних причин
виносити постанову про його привід
через органи внутрішніх справ.

Відповідно до ст.31 Закону України «Про
виконавче провадження» копії постанов
державного виконавця та інші документи
виконавчого провадження, що державний
виконавець зобов'язаний довести до
відома сторін та інших учасників
виконавчого провадження, надсилаються
адресатам із супровідними листами
простою кореспонденцією, крім постанов
про відкриття виконавчого провадження
або відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності, а частинами 1, 4
статті 60 ЦПК встановлено, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог, заперечень,
крім випадків, установлених ст. 61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Ні суду 1-ї інстанції, ні суду
апеляційної інстанції державним
виконавцем не надано будь-яких
належних та допустимих доказів, які б
свідчили про те, що державним
виконавцем оформлявся виклик про явку
боржника до виконавчої служби, про
надіслання даного виклику боржнику, як
і не надано жодного документу (акта,
довідки, тощо), який би засвідчував факт
неявки ОСОБА_4 у встановлений день та
час до державного виконавця. Крім того,
з матеріалів справи не вбачається, що
державним виконавцем за фактом неявки
до державного виконавця приймалось
рішення про примусовий привід боржника
ОСОБА_4 через органи внутрішніх справ.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом 1-ї інстанції, в порушенні вимог
ст.3771 ЦПК України, не повідомлено
державного виконавця про дату та час
судового розгляду даної справи,
колегія суддів вважає необгрутованими,
з огляду на таке.

Частиною 2 статті 3771 ЦПК України
встановлено, що суд негайно розглядає
зазначене подання, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

З урахуванням того, що ч. 2 ст. 377-1 ЦПК
України встановлено негайний розгляд
справи, що унеможливлює повідомлення
державного виконавця про дату розгляду
подання шляхом направлення судової
повістки з повідомленням про вручення,
державний виконавець може бути
повідомлений про дату судового
засідання у спосіб, передбачений
частинами 5, 6 статті 74 ЦПК (телеграма,
факс), а також кур'єром із зворотною
розпискою, електронною поштою,
телефонограмою.

З матеріалів справи вбачається, що
ухвалою Солом'янського районного суду
міста Києва від 06.112014 року подання
старшого державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції в місті Києві Цапенко Світлани
Миколаївни про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України ОСОБА_4 без
вилучення паспортного документа до
виконання ним зобов'язань було
призначено до судового розгляду на 06
жовтня 2014 року о 16 годину 30 хвилин.

Про дату, час та місце судового
розгляду справи, призначеної на 16 год. 30
хв. 06.10.2014 року, старшого державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Солом'янського
районного управління юстиції в місті
Києві Цапенко Світлану Миколаївну було
повідомлено телефонограмою о 14 год.00
хв. 06.10.2014 року, що відповідає вимогам
ст.74 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що
ухвала є незаконною та
необґрунтованою, постановленою судом
з порушенням норм матеріального права,
при неповному з'ясуванні обставини, що
мають значення для справи, а викладені
в ухвалі висновки не відповідають
обставинам справи, колегія суддів
вважає безпідставними, оскільки суд
повно та об'єктивно встановив дійсні
обставини справи, дослідив надані
сторонами докази, дав їм вірну правову
оцінку та постановив ухвалу у
відповідності з вимогами
матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду 1-ї
інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що ухвала Солом'янського
районного суду міста Києва від 06 жовтня
2014 року є обґрунтованою, постановлена з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для задоволення апеляційної скарги
старшого державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Солом'янського районного управління
юстиції в місті Києві Цапенко Світлани
Миколаївни відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України,
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу старшого державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Солом'янського
районного управління юстиції в місті
Києві Цапенко Світлани Миколаївни
відхилити.

Ухвалу Солом'янського районного суду
міста Києва від 06 жовтня 2014 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Судді: