У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,суддів:
Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Мостової
Г.І., Остапчука Д.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8,
ОСОБА_9, за участю третьої особи:
ОСОБА_10, про поділ в натурі нерухомого
майна (будинковолодіння і земельної
ділянки) та за зустрічним позовом
ОСОБА_8 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання
права власності на будинок,
відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення
апеляційного суду Львівської області
від 24 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулися до суду з
позовом до ОСОБА_8 про поділ в натурі
будинку і земельної ділянки по АДРЕСА_1

В обґрунтування позову позивачі
посилалися на те, що рішенням
апеляційного суду Львівської області
від 03 червня 2010 року за ними визнано
право власності на 1/5 частину вказаного
будинку за кожною, однак в
добровільному порядку відповідачі
відмовляються здійснити розподіл
вказаного майна.

Уточнивши позовні вимоги позивачі
просили провести розподіл нерухомого
майна із виділенням їм 2/5 частки у ньому
та залишенням ОСОБА_8 решти - 3/5 частки.

ОСОБА_8. звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, в якому
просив визнати за ним право власності
на весь будинок, який розташований по
АДРЕСА_1 та стягнути з відповідачів по 10
000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 07 травня 2013
року в задоволенні первісного позову
ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про
поділ в натурі нерухомого майна
(будинковолодіння і земельної ділянки)
відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про визнання права власності на
будинок, відшкодування моральної шкоди
задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_8 право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 з
господарськими будівлями та спорудами.
Вирішено питання про стягнення
судового збору. У решті зустрічних
позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 24 вересня 2013 року рішення
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 07 травня 2013 року
скасовано в частині зустрічного позову
і ухвалено в цій частині нове рішення,
яким у задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_8 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання
за ОСОБА_8 права власності на цілий
спірний будинок з часткою 1/1 відмовлено
частково та визнано за ОСОБА_8 право
власності на 3/5 частки спірного будинку
АДРЕСА_1. Вирішено питання про
стягнення судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 порушує
питання про скасування рішення суду
апеляційної інстанції, із залишенням у
силі рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що рішенням апеляційного
суду Львівської області від 03 червня 2010
року у справі за позовом ОСОБА_9 до
Дрогобицького ДК МБТІ та ЕО, Першої
Дрогобицької державної нотаріальної
контори про успадкування нерухомого
майна та за зустрічним позовом ОСОБА_6,
ОСОБА_7 до ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_8, треті
особи - Дрогобицька ДК МБТІ та ЕО, Перша
Дрогобицька державна нотаріальна
контора, про визнання права власності
на частку в майні колишнього
колгоспного двору, визнано за ОСОБА_6,
ОСОБА_7 право власності по 1/5 частки за
кожною на будинковолодіння по АДРЕСА_1

На підставі вказаного рішення
апеляційного суду Львівської області
від 03 червня 2010 року за ОСОБА_6 та ОСОБА_7
у КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО»
зареєстровано по 1/5 частині вказаного
будинковлодіння.

Задовольняючи зустрічний позов
частково та визнаючи за ОСОБА_8 право
власності на 3/5 частини спірного
будинку, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що рішенням
апеляційного суду частково визнано
недійсним договорів дарування від 23
жовтня 2008 року в частині дарування
ОСОБА_9 3/5 частки спірного
будинковолодіння своїй дочці ОСОБА_10,
яка в подальшому його продала ОСОБА_8,
при цьому вважав, що не пред'явлення
позивачами віндикаційного позову про
витребування майна з володіння
останнього не може бути підставою для
визнання права власності за ним на весь
будинок, оскільки вказаним рішенням
апеляційного суду визнано право
власності відповідачів на відповідні
частки.

Проте з такими висновками суду
апеляційної погодитись не можна,
оскільки вони зроблені з порушенням
норм матеріального права та без
визначення характеру спірних
правовідносин.

Звертаючись до суду із зустрічним
позовом ОСОБА_8 просив визнати за ним
право власності на спірний житловий
будинок з відповідними господарськими
спорудами та побутовими будівлями,
посилаючись на те, що він є
добросовісним набувачем спірного
будинку, договір купівлі-продажу
недійсним не визнавався (т. 1 а.с. 108-112,
114-122)

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Власникові належить права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

За змістом ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності на встановлена
судом.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

За змістом частини п'ятої статті 12 ЦК
України якщо законом встановлені
правові наслідки недобросовісного або
нерозумного здійснення особою свого
права, вважається, що поведінка особи є
добросовісною та розумною, якщо інше не
встановлено судом.

Цивільні права здійснюються у межах
визначених ст. 13 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно договору купівлі-продажу
житлового будинку від 27 жовтня 2008 року,
укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_8, та
витягу про реєстрацію права власності
на нерухоме майно № 20721789, будинок, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1, на
праві власності належить ОСОБА_8

Вирішуючи зустрічні позовні вимоги,
суд апеляційної інстанції в порушення
вимог ст. ст. 303, 304, 316 ЦПК України, на
зазначене уваги не звернув, не
врахував, що договір купівлі-продажу
житлового будинку ніким не оспорений, є
дійсним та зареєстрований в
установленому порядку, як наслідок, за
наявності у ОСОБА_8 права власності на
весь будинок, не навів підстав та
нормативно-правового обґрунтування
для визнання за ним права власності на
3/5 частин вказаного будинку.

За таких обставин, ухвалене у справі
рішення суду апеляційної інстанції в
частині зустрічних позовних вимог про
визнання права власності на цілий
спірний будинок з часткою 1/1 не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування судового рішення з
направленням справи на новий судовий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

В частині позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди рішення
суду апеляційної інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстав для його
зміни або скасування не встановлено,
доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують.

В частині первісного позову про поділ
нерухомого майна в натурі законність
рішення суду апеляційної інстанції не
перевіряється, оскільки сторонами не
оскаржувалося.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Львівської
області від 24 вересня 2013 року в частині
зустрічних позовних вимог про визнання
права власності на цілий спірний
будинок з часткою 1/1 скасувати, справу в
цій частині передати на новий судовий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного
суду Львівської області від 24 вересня
2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.І. Наумчук

Судді:
Т.Л. Ізмайлова

О. В. Кадєтова

Г.І. Мостова

Д. О. Остапчук