Головуючий суду 1 інстанції - Дідоренко
Доповідач - Галан Н.М.
Справа № 435//2387/13-ц
Провадження № 22ц/782/5288/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 року Судова
колегія судової палати з цивільних
справ апеляційного суду Луганської
області у складі:

Головуючого: Галан Н.М.

Суддів: Лісіциної
А.І.,Назарової М.В.

при секретарі: Ковальчук С.С..,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Жовтневого районного суду
міста Луганська від 19 листопада
2013року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання права власності на ? частку
майна, набутого в період шлюбу,-

ВСТАНОВИЛА

07.03.2013 року позивач ОСОБА_2
звернулася до суду з зазначеним
позовом, в обгрунтування якого вказала,
що вона з 15.05.2008 року до 01.12.2011 року
проживала з відповідачем однією сім'єю
за адресою: АДРЕСА_1, та за адресою:
АДРЕСА_2, були пов'язані спільним
побутом, мали взаємні права та
обов'язки, але не зверталися до
державного органу РАЦС для реєстрації
шлюбу. Позивач зазначила , що за час
перебування у цивільному шлюбі, ними за
спільні кошти та спільними зусиллями
було придбано наступне майно: куток
м'який + крісло, вартістю 8000 грн., куток
м'який кухонний, вартістю 1200 грн.,
кухонні меблі, вартістю 800 грн., комод з
дзеркалом, вартістю 500 грн., тумба під
телевізор, вартістю 300 грн., ліжко
двоспальне, вартістю 2500 грн.,
холодильник «Індезіт», вартістю 3000
грн., пральна машина «Весо», вартістю 2500
грн., мікрохвильова піч, вартістю 800
грн., килим 3x4 м., вартістю 1000 грн., килим
2x3 м., вартістю 450 грн., килим
український, вартістю 200 грн., пилосос
«Самсунг», вартістю 600 грн., фен
«Філіпс», вартістю 250грн., прес
гладильний «Термо», вартістю 400 грн.,
праска, вартістю 100 грн., штори + багети +
занавіски, вартістю 400 грн., люстра,
вартістю 350 грн., люстра, вартістю 150
грн., стіл журнальний, вартістю 200 грн.,
сушарка для білизни, вартістю 100 грн.,
кухонний посуд /каструлі, тарілки,
вилки, ложки тощо/, вартістю 580 грн.,
постільні приналежності, вартістю 250
грн., полочка до ванної кімнати,
вартістю 70 грн., - а всього на загальну
суму 25400 грн. Після того, як
взаємовідносини між ними були
припинені,відповідач забрав все
перелічене спільно нажите майно та в
подальшому вивіз його до м. Донецька, де
користується ним до цього часу. У
добровільному порядку розділити
нажите спільне майно відповідач
відмовляється. Враховуючи
вищевикладене, посилаючись на
положенням ст. 74, 70 СК України, ОСОБА_2
просила суд ухвалити рішення, яким
визнати вищевказане майно об'єктами
права спільної сумісної власності їх з
відповідачем ОСОБА_3 подружжя; стягнути
з ОСОБА_3 на її користь вартість?
частини спільно нажитого майна у
розмірі 12700 грн.

Рішенням суду, яке оскаржується, у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було
відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт
просить скасувати рішення суду,
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позовні вимоги у
повному обсязі, мотивуючи тим, що судом
порушено норми матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення
з'явившихся осіб, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія дійшла до наступного
висновку.

Згідно ст.213 ЦКП України рішення
суду повинно бути законним та
обгрунтованим.. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст.214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує, зокрема, питання чи мали місце
обставини, якими обгрунтовуються
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються.

Як було встановлено у судовому
засіданні та цього не заперечують
сторони, що ОСОБА_2 (а.с. 33) з 04.01.2001 року
постійно зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_3.

Згідно ст..60 ч.4 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Враховуючи наведене, судова
колегія не може погодитись з апелянтом,
що факт придбання спільного майна та
його наявність, підтверджується актом
обстеження житлово-побутових умов
ОСОБА_2 від 15.02.2013 року, оскільки даний
акт підписано свідками на прохання
позивачки та про наявність та
придбання майна, вказаного у акті, їм
стало відомо лише зі слів позивачки.

Крім цього, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що особи, які
підписали даний акт, фактично не
проводили обстеження житлових умов
ОСОБА_2 у період з 14.02.2013 року по 15.02.2013
року за адресою: АДРЕСА_1, та АДРЕСА_2,
тобто у строк понад рік після того, як
зі слів самої позивачки, сторони
припинили спільне проживання.

В зазначений термін позивач
проживала за адресою: АДРЕСА_3.

Таким чином, на думку судової
колегії, даний акт не можна вважати
належним доказом

Як вірно встановлено судом першої
інстанції і з чим погоджується судова
колегія, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсно
проживали однією сім'єю як жінка та
чоловік, не перебуваючи у шлюбі між
собою, у період з травня 2008 року по
листопад 2011 року, відтак все майно, яке
було ними набуте в цей період, є їх
спільним сумісним майном відповідно до
положень ст. 74 СК України.

Проте, в судовому засіданні
позивачкою не було доведено ані
перелік спірного майна, ні його
вартість, ні факт його існування, що
суперечить вимогам ст..60 ЦПК України.

До того ж, судова колегія не може
прийняти до уваги доводи апелянта з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

В судовому засіданні апелянтом не
було надано доказів, які б
спростовували висновки суду першої
інстанції. Відтак судова колегія
приходить до висновку, що матеріали
справи у повній мірі відповідають
висновкам суду, а наявним доказам судом
першої інстанції було надано вірну
оцінку.

За таких обставин доводи
апеляційної скарги є
необгрунтованими та не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до вимог ст..308 ЦПК
України не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань. Апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст.209, 303,304,307,308 ЦПК
України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
міста Луганська від 19 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала набуває зчинності негайно,
але може бути оскаржена в продовж 20
днів шляхом подачі касаційної скарги
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

Головуючий :
Судді: