АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/104/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19,21 Сляренко В.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
Сіренко Ю. В. УХВАЛА
23 січня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Сіренко Ю. В. суддів
Міщенко С. В. , Трюхан Г. М. при
секретаріБражнюк О.В., Посипайко А.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на
рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 31 жовтня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_17 до ОСОБА_7,
третя особа : Друга черкаська державна
нотаріальна контора про визнання
договору дарування недійсним та
визнання права власності на ? частину
квартири, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2012 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер його рідний
батько - ОСОБА_9, який був
зареєстрований та постійно проживав за
адресою: АДРЕСА_1.

Спадкоємцями після його смерті за
законом являлися він (позивач) - ОСОБА_17,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та дружина померлого -
ОСОБА_10. Інших спадкоємців немає.

Після смерті батька він (позивач) у
встановлений законом строк, а саме у
вересні 2009 року звернувся до Другої
черкаської державної нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини. Перебуваючи за кордоном в
Канаді він у травні 2012 року надіслав
своїй матері - ОСОБА_11 довіреність на
оформлення спадщини та дізнався від
неї про укладення його батьком
спірного договору дарування квартири
від 06.03.2007 року, який був укладений між
батьком - ОСОБА_9 та його дружиною -
ОСОБА_10. Відповідно до умов договору
його батько подарував своїй дружині -
ОСОБА_10 квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_10 померла у ІНФОРМАЦІЯ_4 року.
Спадкоємцем за законом після її смерті
є відповідачка ОСОБА_7, яка в
установлений законом строк звернулася
до Другої черкаської державної
нотаріальної контори з відповідною
заявою про прийняття спадкового майна,
яке відкрилося після смерті її сестри -
ОСОБА_10

Вказує, що його батько - ОСОБА_9 з 1976
року, після отриманої тяжкої
черепно-мозкової травми, захворів на
хронічну судинно-мозкову
недостатність, внаслідок чого у 1996 році
його було визнано інвалідом 3-ї групи, -
з 2001 року - інвалідом 2-ї групи, а з 2006
року - інвалідом 1-ї групи.

Стан здоров'я хворого батька постійно
погіршувався, прогресували явища
енцифалопатії до 3-го ступеню. В 2002 році
з'явилися явища облітеруючого
атеросклерозу судин нижніх кінцівок з
явищами ішемії 2-3 ступенів. Хворий
почав погано розмовляти, а з 2007 року -
перестав самостійно ходити та
знаходився під постійним наглядом
терапевта та невропатолога.

21.02.2007 року та 26.03.2007 року ОСОБА_9 був
оглянутий терапевтом і йому
встановлений діагноз: гіпертонічна
хвороба 3-го ступеню, ішемічна хвороба
серця, стенокардія напруження 3-го
функціонального класу, А/С
кардіосклероз СК2А (два),
дисциркуляторна енцефалопатія
гіпертонічна, атеросклеротична 3 ст. у
вигляді неврологічної симптоматики,
помірний вестибулоатактичний синдром,
синдром Паркінсона з помірним
порушення функцій.

Вважає що його батько на момент
укладення договору дарування квартири
від 06.03.2007 року не міг усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними, а
тому договір дарування має бути
визнаний судом недійсним.

Враховуючи, що спадкоємцями по закону
після смерті батька є він - ОСОБА_17 та
його дружина ОСОБА_10, то вони мали
прийняти спадщину в рівних частках, по
1/2 частці кожний. Оскільки ОСОБА_10
померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року і спадкоємцем
після її смерті є відповідачка ОСОБА_7,
то вона повинна успадкувати 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1.

Крім того, вказує, що про порушення
свого права на спадкування за законом
після смерті батька - ОСОБА_9 він
дізнався в 2012 році, а тому вважає, що
строк позовної давності ним не
пропущений.

З урахуванням вищевказаного, просив
суд визнати недійсним договір
дарування квартири від 06.03.2007 року,
укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_10,
посвідчений завідуючим Другої
черкаської державної нотаріальної
контори Фіщук С.О., зареєстрований в
реєстрі за № 2-538. Визнати за ним ОСОБА_17,
ІНФОРМАЦІЯ_2 в порядку спадкування за
законом право власності: на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 31 жовтня 2013 року
позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8
подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального права
просила скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, в порядку ст.303 ЦПК України,
судова колегія приходить до висновку
про те, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, виходячи з
наступного.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом статті 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року
помер ОСОБА_9, що підтверджується
свідоцтвом про смерть, виданим
відділом реєстрації актів цивільного
стану по місту Черкаси Черкаського
міського управління юстиції 11.08.2009 року
(а.с. 6).

Спадкоємцями першої черги за законом
після смерті ОСОБА_9 на підставі ст. 1261
ЦК України, являлися його син - ОСОБА_17,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та його дружина - ОСОБА_10
(по 1/2 частці).

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_10 померла.
Спадкоємцем після її смерті є її сестра
- відповідачка ОСОБА_7.

Як вбачається з відповіді Другої
черкаської державної нотаріальної
контори від 31.10.2013 року, вих. № 5612/01-16
відповідно до ст. 1269 ЦК України до
Другої черкаської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року
звернувся син померлого - ОСОБА_17
(позивач).

Перебуваючи за кордоном в Канаді він в
09.04.2012 року генеральною довіреністю
уповноважив свою матір бути його
представником в тому числі і в
нотаріальних органах при оформленні
спадщини.

Оформити спадщину після смерті батька -
ОСОБА_9 позивач не зміг, оскільки його
батько за життя, а саме 06.03.2007 року уклав
з ОСОБА_10 (його дружиною) договір
дарування квартири, відповідно до умов
якого його батько подарував своїй
дружині - ОСОБА_10 квартиру АДРЕСА_1, яку
після смерті останньої успадкувала її
сестра - відповідачка ОСОБА_7. Вказаний
договір дарування квартири від 06.03.2007
року був посвідчений завідуючим Другої
черкаської державної нотаріальної
контори Фіщук С.О., зареєстрований в
реєстрі за № 2-538.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ст.225 ЦК України правочин,
який дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний судом
недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті - за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси
порушені.

Правила ст.225 ЦК України застосовуються
до правочинів, які вчинені дієздатною
особою, але за обставин, що свідчать про
тимчасову наявність у неї такого стану,
який призводить до дефектів у
формуванні внутрішньої волі та її
справжнього волевиявлення.

Однією з умов чинності правочину,
згідно ст.203 ЦК України є дотримання
вимог закону про те, що волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Для визнання правочину недійсним з
підстав, передбачених ст.225 ЦК України
необхідно встановити наявність хоча б
одного з двох факторів, які мали місце в
момент вчинення правочину, а саме:
дієздатна фізична особа не
усвідомлювала значення своїх дій або
не могла керувати ними.

З метою встановлення такого стану
громадянина в момент вчинення
правочину суд призначає судово-медичну
експертизу. Наявність (відсутність)
такого стану може бути доведена і
іншими допустимими доказами.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 145 ЦПК України
призначення експертизи є обов'язковим
також за клопотанням хоча б однієї із
сторін, якщо у справі необхідно
встановити психічний стан особи.

Справи про визнання правочину
недійсним з підстав, передбачених ст.225
ЦК України, вирішуються з урахуванням
як висновку судово-психіатричної
експертизи, так і інших доказів
відповідно до статті 212 ЦПК України.
(роз'яснення Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» №9
від 6 листопада 2009 року ).

При розгляді даної справи була
проведена посмертна
судово-психіатрична експертиза : акт
посмертної судово-психіатричної
експертизи від 27.08.2013 року № 346, яким
встановлено, що під час складання
Договору дарування квартири від 06.03.2007
року ОСОБА_9 через психічний розлад:
органічний психічний розлад у зв'язку з
травматичним і судинним захворюванням
головного мозку, гіпертонічної хвороби
з несприятливою динамікою, наслідками
повторних судинних атак, з наростанням
прогредієнтності, психоорганічними
розладами і вираженим зниженням
інтелектуально-мнестичних функцій - не
міг усвідомлювати значення своїх дій
та керувати ними.(а.с. 103-111).

Крім того, в ході розгляду даної справи
були зібрані інші докази, зокрема
покази свідків, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про
те, що останні 3 роки коли ОСОБА_9
привозили у м. Ватутіно він не вітався,
не впізнавав, дивився в одну точку, був
неадекватний, медична документація
померлого.

Покази свідків, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 про
те, що в юридично-значимий період часу
ОСОБА_9 був у свідомості , розповідав
про себе, відповідав на запитання , все
усвідомлював і не виявляв проявів
неадекватної поведінки - не
підтверджуються об'єктивними даним,
належними та допустимими доказами. За
медичною документацією послідовно
відображена динаміка і
прогредієнтність психоорганчних
психічних розладів у зв'язку з вказаним
органічним психічним розладом.

Задовольняючи позов суд обґрунтував
свої висновки щодо наявності правових
підстав для визнання оспорюваного
правочину недійсним відповідно до ст.225
ЦК України, виходячи з аналізу усіх
зазначених вище доказів у справі та
обгрунтовува свої висновки з
посиланням на встановлені обставини та
норми чинного законодавства, що
регулюють спірні правовідносини.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_17,
відповідно до ст. 1261 ЦК України
являється спадкоємцем першої черги
після смерті його батька - ОСОБА_9 і він
своєчасно звернувся до нотаріальної
контори із заявою про прийняття ним
спадщини після смерті батька - ОСОБА_9,
однак не зміг її прийняти з підстав від
нього незалежних, а саме в зв'язку з
укладенням його батьком договору
дарування квартири від 06.03.2007 року, який
визнається судом недійсним, суд вірно
прийшов до висновку про необхідність
поновити його права та визнати за ним
право власності на 1/2 частину
спадкового майна, що залишилося після
смерті його батька - ОСОБА_9, а саме: на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1.

З огляду на це суд прийшов до
правильного висновку про
обґрунтованість вимог позивача та
наявність правових підстав для
визнання правочину недійсним у зв'язку
із чим, постановив законне,
обґрунтоване та правильне і
справедливе рішення по суті спору.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія
суддів вважає безпідставними доводи
апеляційної скарги про
невідповідність висновків суду
обставинам справи, а також про
допущення порушень норм матеріального
і процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

При цьому слід зазначити, що викладені
в апеляційній скарзі доводи були
предметом дослідження в суді першої
інстанції, правильності висновків суду
не спростовують та на законність
рішення суду не впливають.

Таким чином, суд першої інстанції повно
та всебічно розглянув справу, надав
всім доводам сторін належну правову
оцінку, оцінив належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок у їх сукупності.

На підставі наведеного, колегія суддів
приходить до висновку про відхилення
апеляційної скарги та залишення
рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів судової
палати ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7
- ОСОБА_8 - відхилити, а рішення
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 31 жовтня 2013 року у даній
справі - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності одразу після
проголошення але може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :