пр.№ 2/464/2134/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.12.2014 року

м.Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого-судді Борейка С.В.

за участю секретаря судового
засідання Калітовської А.Б.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Львові
цивільну справу за позовом ПАТ
«УКРСОЦБАНК» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить стягнути солідарно з
відповідачів 36 265,74 грн. боргу за
кредитним договором та понесені при
подачі позову до суду судові витрати по
сплаті судового збору. В обґрунтування
позовних вимог покликається на те, що
на підставі кредитного договору №35 від
11.05.2001 позивач надав відповідачу ОСОБА_2
кредит в сумі 14 000 грн. Забезпечення
виконання зобов'язань за згаданим
кредитним договором забезпечене
порукою, зокрема з відповідачами
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договр
поруки, відповідно до умов якого
останні зобов'язуються перед банком за
виконанням позичальником зобов'язань
за кредитним договором. Відповідач
ОСОБА_4, не повертаючи кредит (чергову
частину) та не сплачуючи проценти за
договором, порушує вимоги ст.1054 ЦК
України щодо обов'язку позичальника
повернути кредит та сплатити проценти.
Станом на 01.08.2014 р. загальна сума
заборгованості відповідача ОСОБА_4
перед позивачем становить 36 265,74 грн.,
яку просить стягнути в солідарному
порядку з відповідачів.

У судове засідання представник
позивача не з'явився, подав суду заяву
про розгляд справи без участі
представника позивача та позовні
вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 згідно з письмовим
відзивом на позов проти такого
заперечив та просить в задоволенні
позовних вимог з підстав відсутності
боргу перед позивачем, що зокрема
підтверджується рішенням Сихівського
районного суду м.Львова від 29 грудня 2006
р., відмовити. Заявляє про застосування
строку позовної давності.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у судове
засідання не з'явилися, хоча належним
викликалися до суду, а тому суд вважає
за можливе розглядати справу у їх
відсутності на підставі наявних в ній
матеріалів.

Заслухавши відповідача, дослідивши
матеріали справи та з'ясувавши її
дійсні обставини справи, суд приходить
до наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень, з врахуванням положень
ст.ст.57-59 ЦПК України.

Згідно зі ст.57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їх представників,
допитаних як свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів. При цьому дані докази
повинні бути належними та допустимими,
як це передбачено ст.ст.58-59 ЦПК України.

Обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини (ч.3 ст.61
ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.179 ЦПК України предметом
доказування під час судового розгляду
є факти, якими обґрунтовуються
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

У ст.1054 ЦК України передбачено, що за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Так, 8 травня 2001 р. між позивачем
(кредитодавець) та відповідачем ОСОБА_4
(позичальник) укладено кредитний
договорів №35, згідно з яким банк надає
позичальнику кредит на умовах,
визначеними сторонами, в розмірі 14 000
грн. з кінцевим терміном повернення
заборгованості до 7 травня 2004 р.

Крім того, відповідно до ст.ст.546, 553 ЦК
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися, зокрема, порукою.
Відтак, з метою забезпечення виконання
позичальником ОСОБА_2 зобов'язань по
кредитному договору, між позивачем та
відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_1
укладено договір поруки від 8 травня 2001
р.

Згідно з розрахунком позивача
заборгованість за кредитним договором
№35 від 8 травня 2001 р. станом на 1 серпня
2014 р. складає 36 265,74 грн.

Разом з тим, рішенням Сихівського
районного суду м.Львова від 29 грудня 2006
р., залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 7 травня 2007 р., яке в силу ст.223 ЦК
України набрало законної сили, в
задоволенні позову АКБ «Укрсоцбанк» до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про звернення
стягнення на заставлене майно
відмовлено. При цьому судами
встановлено, що всі зобов'язання
відповідачки ОСОБА_2 за кредитним
договором №35 від 8 травня 2001 р. були
виконані 14 лютого 2005 р., що в силу ч.3 ст.60
ЦПК України доказуванню не підлягає.

Таким чином, позивачем всупереч
вимогам ст.ст.10, 60 ЦПК України з
наданням доказів у відповідності до
ст.ст.57-59 ЦПК України, враховуючи
наявність встановлених вище судом
обставин, не доведено наявність боргу
за кредитним договором, а сам
розрахунок боргу таким підтвердженням
бути не може.

Розглядаючи питання застосування
строку позовної давності при стягнення
боргу, заявленої відповідачем у
порядку ст.267 ЦК України, суд враховує
наступне.

Позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу (ст.256 ЦК України). У
ст.257 ЦК України визначено, що загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки. До вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені)
застосовується позовна давність в один
рік (ч. 2 ст. 258 ЦК України). За умовами
ст.266 ЦПК України зі спливом позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Позивач звернувся до суду 02.10.2014 р.
(направив поштою), при цьому просить
стягнути з відповідача заборгованість
за кредитним договором №35 від 8 травня
2001 р., в якому сторонами погоджено строк
виконання зобов'язання (кінцевий
термін повернення кредит) - 7 травня 2004
р. Тому необхідно керуватися ч.5 ст.261 ЦК
України, згідно з якою за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання. Суд звертає увагу також на
те, що відповідно до матеріалів справи
зобов'язання за згаданим кредитним
договором виконано ще 14 лютого 2005 р.

У ст.267 ЦК України встановлено, що заява
про захист цивільного права або
інтересу має бути прийнята судом до
розгляду незалежно від спливу позовної
давності. Позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови в позові.

Враховуючи, що позивачем,
пропущено позовну давність при
зверненні до суду, про застосуванні
якої заявлено відповідачем,
відсутність передбачених ч.5 ст.267 ЦК
України, поважних причин такого
пропущення, а тому слід в позові про
стягнення заборгованості за кредитним
договором слід відмовити.

Згідно із ст.88 ЦПК України
позивачеві не підлягають до
присудження понесені ним судові
витрати при подачі позову до суду у
разі відмови судом у задоволенні
позовних вимог.

На підставі ст.ст.256-258, 260, 261, 264, 267, 1054 ЦК
України та керуючись ст.ст.10, 11, 57-61, 179,
208, 212-215, 218 ЦПК України, с у д , -

в и р і ш и в:

в позові ПАТ «Укрсоцбанк» до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
- відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання апеляційної скарги до
апеляційного суду Львівської області
через Сихівський районний суд м.Львова
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, у відсутності
яких таке прийняте, - в той же строк з
дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо таку не було
подано. У разі подання такої рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Головуючий