Справа № 242/6056/13-ц
Провадження № 2/242/98/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 лютого 2014 року Селидівський міський
суд Донецької області у складі
головуючого судді Моцного О.С., при
секретарі Відоновій О.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті
Селидове цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи
такою, що втратила право користування
домоволодінням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 05.12.2013 року звернулася
до суду з позовною заявою до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування
домоволодінням, в якій зазначив, що
йому на праві власності належить
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1. Це
домоволодіння належить йому на
підставі договору купівлі-продажі
будинку та земельної ділянки від 11.07.2006
року. В лютому 2007 року зі згоди
позивача в будинку з ним та сином
проживала та була зареєстрована
співмешканка позивача ОСОБА_2 З
листопада 2012 року відповідач вибув з
даного домоволодіння і по теперішній
час там не проживає, спільно вони не
мешкають. Добровільно відповідач
відмовляється подати заяву про зняття
з реєстрації. Просить суд, визнати
ОСОБА_3 такою, що втратила право
користування домоволодінням, що
розташоване за адресою: м АДРЕСА_1, а
також зобов'язати ОСОБА_3 подать заяву
про зняття її з реєстрації за даною
адресою.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
просив задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі, проти винесення
заочного рішення по справі не
заперечував.

Відповідач в судове засідання не
з'явився. Про день, час та місце
слухання справи повідомлений належним
чином.

Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у
випадку неявки до судового засідання
відповідача, належним чином
повідомленого та такого, що не
повідомив про причини неявки, суд може
прийняти заочне рішення на підставі
доказів, що маються в справі, якщо
позивач не заперечує проти такого
вирішення справи.

Суд вважає, можливим розглянути справу
з постановленням заочного рішення в
порядку с т. ст. 224-225 ЦПК
України.

Суд дослідивши матеріали справ,
вивчивши законодавство, що регулює
спірні правовідносини встановив
наступне.

Згідно договору купівлі-продажу
будинку та земельної ділянки від 11.07.2006
року, посвідченого Приватним
нотаріусом Селидівського
нотаріального округу ОСОБА_4., ОСОБА_1
купив у ОСОБА_5 домоволодіння, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно № 11542053 від
15.08.2006 року, право власності на будинок
що розташований за адресою: АДРЕСА_1
зареєстрований за ОСОБА_1.

Відповідно довідки, виданої головою
вуличного комітету ОСОБА_6,
ОСОБА_3 зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_1, але з 11.11.2012 року проживає за
адресою: АДРЕСА_2

Відповідно до довідки 29.10.2013 року,
виданої КП «Комунальник» ОСОБА_7 мешкає
за адресою: м АДРЕСА_1, за даною адресою,
також зареєстровані: ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Згідно частини 1 статті 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Відповідно до частини 4 статті 9 ЖК
України ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

Статтею 191 ЖК України закріплено,
що житлові спори вирішуються
відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 319
ЦК України власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд.

Згідно статті 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з
урахуванням вимог ст. 405 ЦК України, за
якими члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку, що
йому належить, користуються жилим
приміщенням у обсязі, визначеному
відповідно до угоди з власником.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Згідно ч. 8. ст. 8 ЦПК України якщо спірні
відносини не врегульовані законом, суд
застосовує закон, що регулює подібні за
змістом відносини, (аналогія закону), а
за відсутності такого - суд виходить із
загальних засад законодавства
(аналогія закону).

Суд вивчивши матеріали справи,
оцінивши представлені в силу ст. 60 ЦПК
України докази, законодавство, що
регулює спірні правовідносини, дійшов
до висновку, що позов підлягає
задоволенню, оскільки відповідач не
проживає у спірному житловому
приміщенні понад один рік.

Керуючись ст. ст. 9, 156, 191 Житлового
кодексу України, ст. ст. 321, 405 ЦК України,
ст.ст. 11, 60, 213-218, 224 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування домоволодінням -
задовольнити у повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що
втратила право користування
домоволодінням, розташованим за
адресою: АДРЕСА_1

Зобов'язати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, подати
заяву про зняття її з реєстрації за
адресою: АДРЕСА_1

Заява про перегляд заочного рішення
може бути подана до місцевого суду
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя