Справа № 014/659/12-ц Головуючий у І
інстанції Іванюта Т.Є.Провадження №
22-ц/780/1389/14 Доповідач у 2 інстанції
СавченкоКатегорія 36
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 лютого 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого
Савченка С.І.,

суддів
Даценко Л.М., Березовенко Р.В.,

при секретарі Токар
Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Кагарлицького районного суду
Київської області від 20 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Ржищівської державної міської
нотаріальної контори, третя особа
Стайківська сільська рада
Кагарлицького району Київської
області про визнання батьківства,
встановлення нікчемності заповіту та
визнання права на спадкове майно, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду із вказаним вище
позовом, який надалі уточнив і
мотивував тим, що він та відповідачка
ОСОБА_2 народилися у с.Стайки
Кагарлицького району Київської
області від фактичних шлюбних
стосунків їх батьків ОСОБА_3 і ОСОБА_4,
які зареєстрували шлюб лише у 1969 році.
Вказував, що у 1974 році їх сім'я
переїхала проживати у зведений
батьками будинок. Мати померла у
ІНФОРМАЦІЯ_2, а батько помер
ІНФОРМАЦІЯ_3. Посилався, що після смерті
батька між ним і його сестрою виник
спадковий спір і відповідачка почала
стверджувати, що він не є сином ОСОБА_3,
бо запис про батька у його свідоцтві
про народження відсутній. Крім того,
він дізнався, про наявність заповіту
від 2 жовтня 2004 року, яким батько
заповів усе майно відповідачці. Вважає,
що даний заповіт є нікчемним, бо
посвідчений секретарем Стайківської
сільської ради з порушенням вимог щодо
його форми та посвідчення. У оформленні
спадщини йому відмовлено, бо є заповіт.

У зв'язку з наведеним просив визнати
його сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1,
встановити нікчемність заповіту,
складеного ОСОБА_3 2 жовтня 2004 року на
користь ОСОБА_2, та визнати його
власником (в порядку спадкування)
житлового будинку по АДРЕСА_1.

Рішенням Кагарлицького районного суду
Київської області від 20 грудня 2013 року
у задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_1, подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції і
ухвалити нове, яким його позов
задоволити в повному обсязі,
посилаючись на порушення і неправильне
застосування судом норм матеріального
і процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України судове
рішення має відповідати в тому числі на
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 3) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове
рішення не відповідає.

Судом встановлено і з матеріалів
справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3
помер ОСОБА_3, який заповітом від 2
жовтня 2004 року, посвіденим секретарем
Стайківської сільської ради, все свої
майно заповідав дочці ОСОБА_2

Також судом встановлено, що у свідоцтві
про народження позивача ОСОБА_1 запис
про батька відсутній.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції обгрунтовував свої
висновки недоведеністю вимог позивача
про те, що він є сином померлого ОСОБА_3

Проте, колегія суддів не може повністю
погодитися з такими висновками,
оскільки суд у порушення вимог статей
213, 214 ЦПК України в достатньому обсязі
не визначився із характером спірних
правовідносин та правовою нормою, що
підлягає застосуванню до них.

Згідно ст.4 ЦПК України здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб у спосіб,
визначенй законами України.

Способи захисту цивільних прав та
інтересів визначені у ст.16 ЦК України, ч
2 якої також вказує, що суд може
захистити цивільне право або інтерес
іншим способом, що встановлений
договором або законом.

За змістом даної норми власник
порушеного права може скористатися не
будь-яким, а цілком конкретним способом
захисту свого права, який, як правило,
визначається спеціальним законом (ЦК
України чи іншим актом цивільного
законодавства), що регламентує
конкретні цивільні правовідносини чи
договором.

Позивачем ОСОБА_1 заявлені вимоги про
визнання батьківства, а саме - визнання
його сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнання батьківства передбачене ст.128
СК України, яка передбачає, що
батьківство дитини може бути визнане
за рішенням суду. Проте відповідно до
даної норми при розгляді справ про
визнання батьківства відповідно до
ст.128 СК України особа, батьківство якої
встановлюється в судовому порядку, є
відповідачем у справі, тобто дана
стаття застосовується тоді, коли особа,
у відношенні якої визнається
батьківсьтво, жива і є відповідачем.

В той же час судом встановлено, що
ОСОБА_3, сином якого просить визнати
себе позивач, помер у ІНФОРМАЦІЯ_3.

Отже в даному випадку спірні
правовідносини регулюються ст.130 СК
України, згідно якої у разі смерті
чоловіка, який не перебував у шлюбі з
матір'ю дитини, факт його батьківства
може бути встановлений за рішенням
суду.

Суд першої інстанції на вказані
обставини справи уваги не звернув та
ухвалив необгрунтоване рішення про
визнаня батьківства у відношенні
померлої особи.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ст.303 ЦПК України
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права, яке є обов'язковою
підставою для скасування судового
рішення.

З викладених вище підстав колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції не грунтується на матеріалах
справи, ухвалене з порушенням норм
матеріального права і підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог,
колегія суддів вважає, що позов не
підлягає до задоволення з викладених
вище підстав, поскільки позивач обрав
не передбачений законом спосіб
захисту.

Решта вимог також задоволеннею не
підлягають, як похідні від вимоги про
визнання батьківства, у відношенні
якої суд відмовляє.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія судів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити
частково.

Рішення Кагарлицького районного суду
Київської області від 20 грудня 2013 року
скасувати і ухвалити нове.

Відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Ржищівської державної міської
нотаріальної контори, третя особа
Стайківська сільська рада
Кагарлицького району Київської
області про визнання батьківства,
встановлення нікчемності заповіту та
визнання права на спадкове майно.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :