Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

головуючого судді
Григоренка М.П.,

суддів: Ковальчук Н.М.,
Максимчук З.М.,

секретар судового засідання Демчук
Ю.Ю., з участю представника позивача
адвоката ОСОБА_1 та представника
відповідача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Рівненського міського суду від
20 грудня 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа на
стороні відповідача орган опіки та
піклування виконавчого комітету
Рівненської міської ради про визнання
недійсним договору дарування, визнання
правочину договором купівлі-продажу та
визнання права особистої власності на
квартиру,

В С Т А Н О
В И Л А :

22 лютого 2013 року ОСОБА_4
звернулася в Рівненський міський суд з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5, в якому
просила:

- визнати недійсним договір дарування
квартири АДРЕСА_1, посвідчений 27.09.2002
року приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу за № 2687;

- визнати правочин укладений між ОСОБА_5
та ОСОБА_6, посвідчений приватним
нотаріусом Рівненського міського
нотаріального округу 27.09.2002 року за №
2687 - договором купівлі-продажу , за яким
ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_6 купив
квартируАДРЕСА_1;

- визнати вказану квартиру особистою
власністю ОСОБА_6

В обгрунтування позовних вимог
вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її
син ОСОБА_6, після смерті якого
відкрилася спадщина на квартиру
АДРЕСА_1. Вона є спадкоємцем за законом
першої черги разом із батьком
спадкодавця ОСОБА_7 та сином ОСОБА_8

________________________________________________________________________
___________

Провадження № 22-ц/787/277/2014
Головуючий у 1 інстанції : Рудика
Л.Д.

Доповідач : Григоренко
М.П.

Звернувшись до нотаріуса із заявою
про прийняття спадщини їй стало
відомо, що син є власником лише 1/2
частини квартири, оскільки дана
квартира була подарована ОСОБА_5 її
сину та його колишній дружині
відповідачу - ОСОБА_2

Зазначала, що вказане не відповідає
дійсності, оскільки квартира була
придбана у ОСОБА_5 її сином за кошти,
отримані ним від продажу майна, яке є
його особистою власністю, а тому
вважає, що спірна квартира є особистою
власністю її сина ОСОБА_6

Із цих підстав просила позов
задовольнити.

Рішенням Рівненського міського
суду від 20 грудня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним договір
дарування квартири АДРЕСА_1,
посвідчений 27.09.2002 року приватним
нотаріусом Рівненського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 за № 2687.

Визнано правочин між ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
посвідчений приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу 27.09.2002 року за № 2687 договором
купівлі-продажу, за яким ОСОБА_5 продав,
а ОСОБА_6 купив квартируАДРЕСА_1.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 особистою
власністю ОСОБА_6.

В поданій на рішення суду
апеляційній скарзі ОСОБА_2
покликається на його незаконність,
через порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а також невідповідність
висновків суду дійсним обставинам
справи.

Вказує, що суд першої інстанції визнав
право власності за померлим, котрий не
заявляв такого позову, та розглянув
справу, не з'ясувавши думку з даного
приводу органу опіки та піклування.

Судом не оцінено покази свідка ОСОБА_10,
яка пояснила, що померлий ОСОБА_6 мав
наміри свою частку житла переоформити
на користь їхнього сина після
досягнення ним повноліття.

Суд не врахував, що договір оскаржила
особа, що його не укладала та
відповідно безпідставно задовольнив
позов цієї особи, поклавши в основу
оскаржуваного рішення суперечливі
покази свідків.

Також зазначає, що судом безпідставно
не застосовано річний строк позовної
давності до вимог про розірвання
договору дарування (ст. 728 ЦК України),
який вона просила застосувати, та
вважає, що суд необґрунтовано цей строк
продовжив.

Крім того, судом не враховано, що вона
із сином не має ніякого іншого житла,
крім вказаної квартири, на відміну від
позивача, що має трикімнатну квартиру.
Вона пропонувала позивачу укласти
мирову угоду за умовами якої
переоформити однокімнатну квартиру на
її неповнолітнього сина, що є внуком
позивача.

Із цих підстав просить скасувати
оскаржуване рішення суду та ухвалити
нове, яким у задоволенні позову
відмовити.

В запереченнях на апеляційну скаргу
ОСОБА_4 вказує, що оскаржуване рішення
вважає законним та обґрунтованим, тому
просить залишити його без змін, а
апеляційну скаргу відхилити.

В ході апеляційного розгляду справи
представник ОСОБА_2 підтримав
апеляційну скаргу та просив її
задовольнити.

Представник позивача просив
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши доводи апеляційної
скарги та вивчивши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_4, суд першої інстанції керувався
положеннями ст.ст. 203, 215, 235 ЦК України та
ч. 1 ст. 57 СК України і вважав
встановленими, що квартира АДРЕСА_1 є
особистою приватною власністю ОСОБА_6,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а
укладений останнім та його колишньою
дружиною, з однієї сторони, та ОСОБА_5, з
другої сторони, договір дарування
одночасно є недійсним та удаваним.

Проте, на розсуд колегії суддів,
рішення Рівненського міського суду від
20 грудня 2013 року підлягає скасуванню, у
зв'язку із грубим порушенням судом
першої інстанції норм матеріального
права, з ухваленням у справі нового
рішення.

З матеріалів справи вбачається,
що 27 вересня 2002 року між ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 і ОСОБА_2 було укладено договір,
згідно якого останнім було подаровано
квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер
(а.с. 19).

Відповідно до статті 1218 ЦК
України до складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинились внаслідок
його смерті.

Пунктом 1 статті 1219 ЦК України
передбачено, що не входять до складу
спадщини права та обов'язки, що
нерозривно пов'язані з особою
спадкодавця, зокрема особисті
немайнові права.

Стаття 271 ЦК України визначає, що
зміст особистого немайногового права
становить можливість фізичної особи
вільно, на власний розсуд визначати
свою поведінку у сфері свого
приватного життя.

В матеріалах справи відсутні
будь-які дані, які б свідчили про те, що
ОСОБА_6 за своє життя ставив у
встановленому порядку питання про
визнання договору дарування квартири
АДРЕСА_1 від 27 вересня 2002 року недійсним
чи удаваним, а також про визнання
вищевказаної квартири його особистою
приватною власністю, відповідно до
положень ч. 1 ст. 57 СК України.

Звертатись чи не звертатись із
позовом про визнання вищевказаного
договору дарування недійсним чи
удаваним, а також про визнання
вищевказаної квартири особистою
приватною власністю, було особистим
немайновим правом померлого ОСОБА_6,
яке, відповідно до положень статті 1219
ЦК України, позивач ОСОБА_4 не могла
успадкувати після смерті свого сина.

З огляду на те, що позивач не є
власником чи користувачем квартири
АДРЕСА_1, стороною у договорі дарування
вказаної квартири від 27 вересня 2002
року вона не була і у останньої
відсутнє право звертатись до суду за
захистом прав свого померлого сина,
тому в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4 має бути відмовлено, за
безпідставністю.

На підставі наведеного та
керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 313-314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду від
20 грудня 2013 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
ОСОБА_5, третя особа на стороні
відповідача орган опіки та піклування
виконавчого комітету Рівненської
міської ради про визнання недійсним
договору дарування, визнання правочину
договором купівлі-продажу та визнання
права особистої власності на квартиру -
відмовити.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 114
грн. 70 коп. в рахунок відшкодування
судових витрат, понесених у зв'язку із
сплатою судового збору за подачу
апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Григоренко М.П.

Судді :
Ковальчук Н.М.

Максимчук З.М.