Справа № 1005/7617/12 Головуючий у І
інстанції Величко В.П.Провадження №
22-ц/780/980/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

12 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Іванової І.В., Сліпченка
О.І.

при секретарі Антіповy Я.А.,

розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 28 листопада 2013 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
третя особа: Бориспільське
міськрайонне управління юстиції
Київської області, про встановлення
факту проживання однією сім'єю
чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу
і визнання права власності на
квартиру,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2012 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про встановлення факту
проживання однією сім'єю чоловіка та
жінки без реєстрації шлюбу і визнання
права власності на квартиру,
посилаючись на те, що у 2006 році вона
познайомилась з сином відповідачів
ОСОБА_4 і з 2009 року вони почали разом
проживати у належній їй на праві
власності квартирі у м.Києві без
реєстрації шлюбу.

Зазначала, що вони мали намір
зареєструвати шлюб офіційно, але у
лютому 2012 року ОСОБА_4 загинув
внаслідок ДТП.

На підставі наведеного просила суд
встановити факт проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу від грудня
2009 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1.

Крім того, позивачка стверджувала, що
за час їх спільного проживання за її
особисті кошти була придбана 2-х
кімнатна квартира у АДРЕСА_1. На
підтвердження цього зазначала, що
кошти, витрачені на купівлю квартири в
Борисполі були нею отриманні від
продажу квартири у м. Києві за адресою:
АДРЕСА_2, яка належала їй на праві
власності та в якій вона та син ОСОБА_5
спільно проживали.

Пояснювала, що ОСОБА_4 ввів її в оману та
незаконно оформив на себе право
власності на куплену за її кошти
квартиру, а з нею уклав лише договір
найму житлового приміщення.

Після смерті ОСОБА_4 його батьки
вигнали її з хворим сином на вулицю, а
тому просила в судовому порядку
визнати за нею право власності на
вказану нерухомість.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 28 листопада 2013 року відмовлено у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

В апеляційній скарзі позивачки з
підстав порушення судом норм
матеріального і процесуального права
ставиться питання про скасування
рішення та ухвалення нового, яким
просить задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу необхідно задовольнити,
виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі
договору купівлі-продажу від 24 травня
2011 року, посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 за
реєстровим №847 позивачка та її син, як
продавці, відчужили квартиру АДРЕСА_2.
Ціну договору визначено в розмірі 558 600
гривень 00 копійок, що на момент
підписання договору еквівалентно 70 000
доларів США відповідно до курсу НБУ.

За договором купівлі-продажу від 30
червня 2011 року, посвідченим державним
нотаріусом Бориспільської державної
нотаріальної контори Київської
області Бровченко С.О., було придбано 2-х
кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1
за ціною 82 000 грн. (а.с.8) право власності
оформлено на сина відповідачів ОСОБА_4.

20 вересня 2011 року ОСОБА_1 з ОСОБА_4
уклали договір найму вказаного
житлового приміщення строком на 5
років.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачка
не змогла довести того факту, що вона
проживала однією сім'єю із ОСОБА_4 без
реєстрації шлюбу.

Відповідно до свідоцтва про державну
реєстрацію прав від 8 липня 2011 року
квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить
на праві власності ОСОБА_4Відповідно до
копій квитанцій про оплату
житлово-комунальних послуг всі вони
виписані на померлого ОСОБА_4

Виходячи з наведеного, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що
позивачка не довела суду належними
доказами, що кошти, виручені нею від
продажу квартири АДРЕСА_2 були
витрачені нею особисто на купівлю
іншої квартири у місті Борисполі за
адресою: АДРЕСА_1. Суд вважав, що факт
передачі нею таких коштів відсутній та
не доводиться жодними доказами чи
поясненнями і свідки при цьому
відсутні.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з таким висновком.

За змістом ст.3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Оцінюючи наявні у справі докази за
своїм внутрішнім переконанням,
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо та
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, колегія суддів пришла до
висновку, що факт проживання позивачки
та ОСОБА_4 однією сім'єю від грудня 2009
року до дня смерті останнього
ІНФОРМАЦІЯ_1 знайшов своє
підтвердження в судовому засіданні.
Вони дійсно проживали разом, були
поєднані спільним побутом, веденням
домашнього господарства і між ними
дійсно склалися усталені відносини,
притаманні подружжю.

Ця обставина підтверджується показами
свідка ОСОБА_7, який підтвердив факт
сумісного проживання та наданими
позивачем письмовими доказами,
вказаними вище (договором купівлі
продажу квартири, в якій проживала
позивачка з ОСОБА_4 до дня його смерті).

Про наявність сімейних стосунків між
зазначеними особами також свідчать і
наявні у справі фотографії (а.с.77-80).

Крім того, в судовому засіданні
апеляційної інстанції допитана в
якості свідка ОСОБА_8 підтвердила факт
передачі їй особисто ОСОБА_1 коштів в
сумі 50 000 доларів США за продаж квартири
АДРЕСА_1 про що вона надала позивачці
розписку, в якій зазначено
вищенаведене і яка приєднана до
матеріалів справи.

ОСОБА_8 також ствердила, що зі слів
ОСОБА_4 кошти на купівлю вказаної
квартири, отримані внаслідок продажу
квартири, яка належала на праві
власності ОСОБА_1 і яку довелось
продати для погашення боргів ОСОБА_4 та
купівлі більш дешевої квартири.

Зазначені обставини підтверджуються
також матеріалами справи.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обгрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, що мають значення для справи.
Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно зі статтею 74 СК України, якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними. На майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою, поширюються положення глави
8 цього Кодексу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК майно,
набуте нею, ним за час шлюбу, але за
кошти, які належали їй, йому особисто, є
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка.

Відповідно до п.24 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року №11 "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" до складу
майна, що підлягає поділу, включається
загальне майно подружжя, наявне у нього
на час розгляду справи, та те, що
знаходиться у третіх осіб. При поділі
майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї (ч.4 ст.65 СК).

Не належить до спільної сумісної
власності майно одного з подружжя,
набуте особою до шлюбу; набуте за час
шлюбу на підставі договору дарування
або в порядку спадкування; набуте за
час шлюбу, але за кошти, які належали
одному з подружжя особисто; речі
індивідуального користування, в тому
числі коштовності, навіть якщо вони
були придбані за рахунок спільних
коштів подружжя; кошти, одержані як
відшкодування за втрату (пошкодження)
речі, що належала особі, а також як
відшкодування завданої їй моральної
шкоди; страхові суми, одержані за
обов'язковим або добровільним
особистим страхуванням, якщо страхові
внески сплачувалися за рахунок коштів,
що були особистою власністю кожного з
них. Що стосується премії, нагороди,
одержаних за особисті заслуги, суд може
визнати за другим з подружжя право на
їх частку, якщо буде встановлено, що він
своїми діями сприяв її одержанню.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за час фактичних
шлюбних відносин 24 травня 2011 року була
придбана та зареєстрована на ім'я
ОСОБА_4 спірна квартира. Сукупність
наявних у справі доказів щодо джерела і
часу придбання спірної квартири
свідчить про те, що вказана квартира
була придбана за кошти, які належали
ОСОБА_1 особисто і отримані від продажу
її квартири у місті Києві за адресою:
АДРЕСА_2, яка належила ОСОБА_1 на праві
власності, що підтверджується
матеріалами по справі та не
заперечувалось відповідачами.

Враховуючи викладене та той факт, що
позивачка довела, що придбала
вищенаведену квартиру за власні кошти
за час спільного проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу, а тому
колегія суддів вважає, що ця квартира
має бути визнана її особистою
приватною власністю.

Доводи представника відповідачки про
те, що квартира придбана за кошти сім'ї
відповідачки не підтверджується
відповідними доказами.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку щодо
необхідності скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового,
яким позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити, встановити факт
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 від
грудня 2009 року до дня смерті ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за ОСОБА_1 право
власності на квартиру АДРЕСА_1.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316 України, колегія
суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 28 листопада 2013 року скасувати і
ухвалити нове, яким позовні вимоги
ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 від грудня 2009 року до дня смерті
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

Рішення апеляційного суду Київської
області набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подачі
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:
Олійник В.І.

Судді:
Іванова І.В.

Сліпченко О.І.