АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22ц/796/1629 /2014
Головуючий в 1 інстанції -Новак А.В.
Доповідач-ШиманськийВ.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2014 року колегія суддів Судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Левенця Б.Б., Махлай Л.Д.

при секретарі - Пашиніної Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3 на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 29 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України»,
третя особа яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору -Товариство з
обмеженою відповідальністю «Артур -К»
про визнання договору поруки
недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду
позивачка звернулась у травні 2013 року.
Зазначала, що 30.03.2011 року між нею,
відповідачем та третьою особою в
забезпечення виконання кредитних
зобов'язань Товариства з обмеженою
відповідальністю «Артур -К» було
укладено договір поруки 151311Р8. Однак,
підписуючи оспорюваний договір вона
помилялася щодо обставин, які мають
істотне значення, а тому на підставі
ст. 229 ЦК України просила визнати
указаний договір поруки недійсним.

Рішенням Голосіївського
районного суду м. Києва від 29 листопада
2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі, з
посиланням на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
ставиться питання про скасування
даного рішення та постановлення нового
про визнання кредитного договору
недійсним.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення у зв'язку з
наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана надати ті
докази, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі
рішення суд виходив із вимог даної
норми закону, зібраних у справі та
наданих сторонами доказів, яким дав
повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Судом першої інстанції
правильно встановлено, що 30.03.2011 року
між позивачкою, Публічним акціонерним
товариством «Державний
експортно-імпортний банк України» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Артур -К» було
укладено договір поруки №151311Р8.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 договору
поруки поручитель зобов'язується перед
кредитором солідарно відповідати за
своєчасне та повне виконання
позичальником основного зобов'язання.
У випадку невиконання позичальником
основного зобов'язання кредитор має
право вимагати виконання цього
зобов'язання у поручителя, як у
солідарних боржників.

Відповідно до п. 4.4.2 договору
поруки поручитель зобов'язаний нести
солідарну відповідальність за
невиконання позичальником основного
зобов'язання.

Згідно ст. 627 ЦК України
відповідно до ст. 6 цього кодексу
сторони є вільними в укладанні
договору, виборі контрагента та
визначені умов договору з урахуванням
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Нормами ст. 629 ЦК України визначено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно ст. 638 ЦК України,
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови що визначені законом як
істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 6 договору
поруки цей договір відбиває повне
розуміння сторонами предмету договору
та інших питань, що містяться у
договорі.

Із договору поруки вбачається,
що між сторонами було досягнуто згоди з
усіх істотних умов договору, оскільки
своїм підписом на кожному аркуші
договору поруки позивачка підтвердила
що вона ознайомлена та погоджується з
його умовами.

Твердження позивачки про
нерозуміння предмету і мети укладання
договору поруки є безпідставними, так
як при укладанні договору поруки вона
була ознайомлена з його умовами, в тому
числі його особливостями, предметом ,
правами та обов'язками.

Підпис позивачки на спірному
договорі свідчить про те, що вона була
належним чином ознайомлена з усією
необхідною інформацією і погодилася
прийняти на себе права та обов'язки,
передбачені зазначеним правочином.

З матеріалів справи вбачається,
що позивачкою не доведено порушення її
прав відповідачем.

З огляду на викладене, оскаржене
у справі рішення постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому це рішення
не може бути скасованим з підстав, що
наведені в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги на
висновки суду не впливають та їх не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів ,-

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного
суду м. Києва від 29 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :