Дата документу 04.02.2014
Справа №636/4455/13-ц
Провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23 січня 2014 року Чугуївський міський
суд Харківської області у складі:
головуючого - судді Слурденко О.І., при
секретарі Шиловій І.В. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в місті Чугуєві цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства Банк «Меркурій» до ОСОБА_1,
третя особа - ОСОБА_2, про звернення
стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ Банк «Меркурій», в подальшому
позивач, звернувся з позовом до суду до
ОСОБА_1, далі відповідач, про звернення
стягнення заборгованості за договором
кредиту, укладеного між банком та
ОСОБА_2 - третя особа, на предмет
іпотеки - житловий будинок
розташований по вулиці АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач у
позовній заяві вказав, а представник у
судовому засіданні пояснив, що 19.03.2007
року між банком та ОСОБА_2 був укладений
договір кредиту за яким вона отримала
110000 гривень з кінцевим терміном
повернення 16.03.2012 року. В забезпечення
виконання зобов'язання між ОСОБА_2 та
банком був укладений договір іпотеки, з
посвідченням приватним нотаріусом, за
яким предметом іпотеки був житловий
будинок розташований по вулиці
АДРЕСА_1, що належав ОСОБА_2 на підставі
договору дарування від 27.04.2001 року. За
позовом позивача Чугуївський міський
суд 08.02.2010 року ухвалив заочне рішення
про звернення стягнення на предмет
іпотеки. Але за позовом відповідачки до
ОСОБА_2 про визнання договору дарування
будинку недійсним, рішенням
Чугуївського міського суду від 17.01.2012
року договір дарування спірного
будинку був визнаний недійсним і право
власності на будинок перейшло до
відповідачки.

Посилаючись на ст.23 Закону України
«Про іпотеку» позивач вказує на те, що
при переході права власності на
предмет іпотеки від іпотекодержавця до
іншої особи, іпотека є дійсною для
набувача відповідного нерухомого
майна, навіть у тому випадку, якщо до
його відома не доведена інформація про
обтяження майна іпотекою. Особа, до
якої перейшло право власності на
предмет іпотеки, набуває статус
іпотекодавця і має всі його права і
несе всі його обов'язки за іпотечним
договором у тому обсязі і на тих умовах,
що існували до набуття ним права
власності на предмет іпотеки.
Незалежно від того, що до відповідачки
за рішенням суду перейшло право
власності на іпотечне нерухоме майно,
просить звернути стягнення на предмет
іпотеки та визначити спосіб реалізації
будинку для погашення боргу за
договором кредиту.

Представник відповідача заперечуючи
проти позову вказував на те, що ОСОБА_1
ніякого відношення до договору кредиту
не має. Договір кредиту був укладений
між банком та ОСОБА_2, і хоча ОСОБА_2 є
дочкою ОСОБА_1, його довіритель не знала
про наявність такого договору і
передачу спірного будинку в іпотеку. За
рішенням Чугуївського міського суду
від 17.01.2012 року договір дарування
будинку укладений 27.04.2001 року між
ОСОБА_1, яка діяла в інтересах ОСОБА_3, та
ОСОБА_2 посвідченого державним
нотаріусом Чугуївської держнотконтори
за реєстровим №847, був визнаний
недійсним і за ОСОБА_1 було визнане
право власності на спірний будинок.
Оскільки договір іпотеки був укладений
ОСОБА_2 у 2007 році і підставами для його
укладання був договір дарування, як
правовстановлюючий документ про право
власності іпотекодержателя, а договір
дарування посвідчувався у 2001 році, то
визнання його за рішенням суду
недійсним тягне за собою і недійсність
договору іпотеки. За таких обставин він
вважає, що його довірителька -
відповідачка за позовом, не повинна
відповідати за дії третьої особи.
Просить суд відмовити у позові
позивачу.

Третя особа - ОСОБА_2, підтримуючи
позов вказувала на те, що вона як
боржник повністю визнає вимоги банку
за кредитним договором, регулярно
сплачує щомісячні платежі, але із-за
економічної кризи, що сталося у 2008-2009
роках і затримки виплати заробітної
платні вона порушила графік погашення
кредиту у зв'язку з чим утворилася
певна заборгованість. Але у наступний
час вона приймає заходи погашення
заборгованості за кредитом та
стабільного виконання графіку його
сплати, тому не бачить будь-яких
підстав для звернення стягнення на
предмет іпотеки. Крім цього, договір
дарування будинку за рішенням суду був
визнаний недійсним, це рішення набрало
законної сили, про його наявність було
достовірно відомо банку, але він з ним
погодився.

Заслухавши представників сторін,
третю особу, дослідивши матеріали
справи та докази, суд приходить до
наступного.

Позивач звернувся з позовом до суду до
відповідача про звернення стягнення на
предмет іпотеки - житловий будинок,
вказавши третьою особою - сторону по
договору кредиту та договору іпотеки.
Позовні вимоги позивача базуються на
кредитному договорі укладеному у 2007
році між банком та третьою особою на
строк до 16.03.2012 року. В порядку
забезпечення зобов'язань між ними був
укладений нотаріально посвідчений
договір іпотеки за яким предметом
іпотеки є житловий будинок,
розташований по АДРЕСА_1. Право
власності на будинок належало
іпотекодавцю на підставі договору
дарування, посвідченого 27.04.2001 року
Чугуївською держнотконторою за
реєстровим №847 і зареєстрованого КП
«Чугуївське МБТІ» 29.05.2001 року за №62 в
книзі 1.

Рішенням Чугуївського міського суду
Харківської області від 17.01.2012 року за
цивільною справою за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання договору дарування
не дійсним, визнання права власності на
житловий будинок в порядку спадкування
за законом - цей договір був визнаний
недійсним, за ОСОБА_1 визнане право
власності на будинок в порядку
спадкування за законом. Дане рішення
суду вступило в закону силу,
зареєстроване КП «Чугуївське МБТІ»
12.04.2012 року і дані про право власності
на будинок внесені до Реєстру прав
власності на нерухоме майно на ім'я
ОСОБА_1. Копію цього рішення суду
позивач надав до позовної заяви.

У відповідності до правил ч.3 ст.61 ЦПК
України, обставини встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином право власності на
будинок у даний час належить
відповідачці і ці обставини не
підлягають доказуванню.

Згідно ст.236 ЦК України правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення. Якщо за
недійсним правочином права та
обов'язки передбачалися лише на
майбутнє, можливість настання їх у
майбутньому припиняється.

Оскільки договір дарування будинку
був посвідчений 27.04.2001 року і цей
договір визнаний судом недійсним, то
він є недійсним з 24.04.2001 року. Усі права
та обов'язки, які були пов'язані з цим
договором у майбутньому - припиняються.
Тобто договір іпотеки, що заснований на
праві власності належного на підставі
договору дарування, укладений у 2007 році
- припиняється.

Тому посилання позивача на норми
Законів України «Про іпотеку» та «Про
заставу» не є доцільними, бо цими
законами регулюються наслідки
переходу права власності на предмет
іпотеки або застави інший особі, вже
після укладання таких договорів та на
законних підставах. Правові наслідки
недійсності правочину або наслідки
недодержання сторонами при вчиненні
правочину вимог закону, визначаються
виключно нормами параграфа 2 Глави 16
Розділу IV ЦК України. Окремими
підставами припинення іпотеки або
застави є визнання договору недійсним,
порушення порядку укладання та у
випадках установлених законом (ст.17
Закону «Про іпотеку», ст.ст.14,28 Закону
«Про заставу»), тобто в цих законах є
посилки про можливість визнання
договору іпотеки або застави недійсним
за правилами, що встановлюються ЦК
України.

З аналізу наведених норм законів та
фактичних обставин справи суд,
приходить до висновку про необхідність
відмови у позові позивачу, як не
заснованому на законі.

Керуючись ст.ст.10,11,209,212,214,215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові Публічному акціонерному
товариству Банк «Меркурій» до ОСОБА_1
про звернення стягнення на предмет
іпотеки - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до судової палати
з цивільних справ апеляційного суду
Харківської області шляхом подачі у
10-денний строк з дня його проголошення -
апеляції.

Суддя: