Провадження № 22-ц/779/153/2014
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В.
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Васильковський В.М., Меленко О.Є.

за участю секретаря: Вилки І.В.

сторін: позивачки ОСОБА_2, представника
відповідача Івано-Франківського
національного університету нафти і
газу ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 до виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради,
Івано-Франківського національного
технічного університету нафти і газу
про визнання права на користування
житловим приміщенням в гуртожитку, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_5
на рішення Івано-Франківського
міського суду авід 26 листопада 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

28.08.2012 року ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6
звернулися до суду із зазначеним
позовом посилаючись на те, що 12.04.1990
року розпорядженням ректора №25
Івано-Франківського інституту нафти і
газу їхній сім'ї в складі двох осіб було
надано житлове приміщення-кімнату
АДРЕСА_1. Відповідно, на вселення було
видано ордер від 12.04.1990 року. Житлове
приміщення ОСОБА_6 надавалось, як
працівнику університету. ІНФОРМАЦІЯ_1 у
них народився син ОСОБА_5, який є
інвалідом з дитинства. В червні 1999 року,
в зв'язку з розширенням площі на
користь ОСОБА_7 займану ними кімнату №59
було приєднано до житла сусідів, а
позивачам запропоновано житлове
приміщення-кімнату №60 в цьому ж
гуртожитку. На вселення в кімнату 17.06.1999
року видано ордер, про отримання якого
власноручно підписалась ОСОБА_2 На той
час в університеті аспірантом
навчалась їхня родичка ОСОБА_8, яка
також клопотала про виділення їй
житлової площі. Як виявилось тепер, в
ордер на вселення чомусь було внесено
її, хоча ордер підписано ОСОБА_2 та їхня
сім'я постійно там проживає.

Просять задовольнити позов і визнати
за позивачами право на користування
спірним житловим приміщенням.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 26.11.2013 року в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_2 та ОСОБА_5
подали апеляційну скаргу, в якій
посилається на те, що висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи та зібраним доказам.

Вказали, що до Івано-Франківського
міського суду було подано заяву ОСОБА_9
щодо обставин видачі ордеру на кімнату
№60, що дійсно цей ордер отримувала
ОСОБА_2. Зазначає, що недоліки форми
документів, на підставі яких їх вселено
в житло, не можуть бути підставою для
невизнання права за ними, як
позивачами, на користування житлом.
Невизнання такого права суперечило б
загальним засадам ЗУ "Про забезпечення
реалізації житлових прав мешканців
гуртожитків" та ЗУ "Про житловий фонд
соціального призначення".

Зазначили, що самовільно житло їхня
сім'я не займала, зі сторони
адміністрації визнавалось їхнє право
на проживання в кімнаті №60, за цим
місцем проживання їм надавались
комунальні послуги.

Також позивачами було представлено
суду копію листа управління освіти
Івано-Франківського МВК від 24.04.2003 року
щодо факту вселення їх сім'ї ОСОБА_2 у
спірну кімнату, як працівника
освітянської сфери.

Просили скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів, вислухавши доповідача,
позивачку ОСОБА_2, представника
відповідача, перевіривши матеріали
справи, приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що розпорядженням №25 від
12.04.1990 року ректором
Івано-Франківського інституту нафти і
газу зобов'язано директора
студмістечка ОСОБА_10 надати житлове
приміщення №59 жилою площею 11,96 кв.м.,
загальною - 18,18 кв.м. по пл. Визволення,9
на час роботи в інституті лаборанту
кафедри буріння ОСОБА_6 та членам його
сім'ї - дружині ОСОБА_2.

Згідно архівної довідки №123 від 29.05.2012
року, ОСОБА_6 наказом №13/3 від 03.02.1987 року
зараховано на посаду лаборанта кафедри
буріння нафтових і газових родовищ з
02.02.1987 року, а наказом № 101/3 від 03.07.1991
року звільнено з роботи за власним
бажанням з 06.07.1991 року.

У подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5,
якому встановлено другу групу
інвалідності.

З довідки від 01.06.2013 року випливає, що
ОСОБА_11 перебуває на квартирному
обліку в Івано-Франківському
національному технічному університеті
нафти і газу з 08.12.1988 року у списках
загальної черги, в складі п'яти осіб
(а.с.17).

Відповідно до корінця ордеру №21 від
червня 1999 року, виданого ОСОБА_8,
аспіранту, сім'я якої складається з
трьох осіб, на основі розпорядження
ректора від 27.06.1999 року, надано право на
зайняття житлового приміщення АДРЕСА_1
(а.с.18).

З 03 липня 1991 року, ОСОБА_6 звілнений з
роботи за власним бажанням і
претендувати на житло в кімнаті № 60 на
підставі ордеру виданого на імя ОСОБА_8
не може.

Відповідно до ст.127 ЖК України і п.2
Примірного положення про гуртожитки,
затвердженого постановою Ради
Міністрів Української РСР від 03.06.1986
року №208, гуртожитки призначаються
лише для проживанн робітників,
службовців, студентів, учнів, а також
інших громадян у період їх роботи або
навчання.

Згідно із ч.2 ст.128, ст.129 ЖК України, ч.1
п.10 Примірного положення - єдиною
підставою для вселення на надану жилу
площу в гуртожитку є спеціальний ордер,
який видає адміністрація підприємства,
установи, організації на підставі
спільного із профспілковим комітетом
рішення про надання жилої площі в
гуртожитку.

Позивачці та членам її сім'ї спірна
кімната АДРЕСА_1, рішенням
адміністрації і профкому, не
виділялась, ордер на неї та членів її
сім'ї не видавався, а було видано ордер
на ім'я ОСОБА_8 та членів її сімї, який
отримала позивачка. За таких обставин у
позивачки не виникло право на
користування спірною кімнатою в
гуртожитку.

Виходячи з вищенаведеного, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі

переоцінювати докази, які судом першої
інстанції були досліджені у
встановленому законом порядку.
Апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, які б давали підставу
для зміни чи скасування судового
рішення.

Розглянувши справу в межах позовної
заяви та в межах поданої апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_5
відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду авід 26 листопада 2013 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
П.І. Проскурніцький

Судді:
В.М. Васильковський

О.Є. Меленко