Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.02.2014 року Пролетарський районний суд
м. Донецька у складі: головуючого -
судді Пивоваровій Ю.О., при секретарі
Ситнюк Я.О., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про вселення та усунення
перешкод у користуванні квартирою та
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про визнання особи такою? що втратила
право користування житловим
приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом
до відповідача про вселення та
усунення перешкод у користуванні
квартирою, а також про визначення
порядку користування житловим
приміщенням. В обґрунтування своїх
позовних вимог вказала, що з 2001 року
вона перебувала у зареєстрованому
шлюбі із ОСОБА_3, 14.01.2013 року шлюб було
розірвано. Після укладення шлюбу за
згодою свого чоловіка вона вселилася
та зареєструвалася у його будинку за
адресою: АДРЕСА_1. У ІНФОРМАЦІЯ_1 у них
народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
який також за згодою чоловіка було
зареєстровано за вказаною адресою.
Після розірвання шлюбу відповідач
виніс усі її речі на вулицю та замінив
замки, тим самим позбавив її та
неповнолітню дитину права проживання у
будинку. На теперішній час добровільно
вирішити спір із відповідачем
неможливо, тому вона просила суд
усунути перешкоди у користуванні нею
будинком, вселити її та її
неповнолітнього сина до спірного
будинку та визначити порядок
користування будинком, виділивши їй та
сину одну ізольовану кімнату площею 13.4
кв.м.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2
судовому засіданні позовні вимоги
підтримала у повному обсязі та
просила їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 та
відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не
визнали та звернулись до суду із
зустрічним позовом про визнання осіб
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням, оскільки ОСОБА_2
з січня 2012 року добровільно з»їхала зі
спірного будинку до своїх батьків та
майже два роки не виявляла інтересу до
спірного житла, тобто змінила своє
постійне місце проживання. Крім того,
оскільки позивач має на праві
власності квартиру за адресою: АДРЕСА_2,
її житлові права разом із дитиною
порушені не будуть, тому вважали
доцільним визнати її такою, що втратила
право користування будинком за
адресою: АДРЕСА_1.

Представник третьої особи - органу
опіки та піклування Пролетарської
районної в м. Донецьку ради у судове
засідання не з'явився, надавши до суду
заяву з проханням розглядати справу у
їх відсутність.

Суд, вислухавши пояснення
позивача, відповідача та його
представника, свідків, дослідивши
матеріали справи, вважає, що первісний
позов задоволенню не підлягає, а
зустрічні позовні вимоги підлягають
повному задоволенню з наступних
підстав.

В судовому засіданні
встановлено, що будинок за адресою:
АДРЕСА_1 належить на праві приватної
власності ОСОБА_3, що підтверджується
копією договору дарування від 16.01.2003
року (а.с.5).

В спірному будинку на теперішній
час зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_2 та її
неповнолітній син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1,
що підтверджується копією будинкової
книги (а.с.6-7).

Згідно рішення Пролетарського
районного суду м. Донецька від 14.01.2013
року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
розірвано, при цьому встановлено, що
сторони з травня 2011 року шлюбні
відносини не підтримують. Рішенням
Пролетарського районного суду м.
Донецька від 27.11.2012 року виключені
відомості про батька ОСОБА_3 із
актового запису про народження дитини -
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Раніше 30.08.2012 року Пролетарським
районним судом м. Донецька
розглядалась цивільна справа за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу та зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл майна, у
задоволенні позову про розірвання
шлюбу було відмовлено та прийнято
рішення про розподіл майна подружжя,
однак рішенням Апеляційного суду
Донецької області від 05.11.2012 року
рішення Пролетарського районного суду
м. Донецька було змінено в частині
розподілу автомобіля, рухомого майна
та вартості поліпшень у будинку, при
цьому встановлено, що сторони
припинили фактичні шлюбні відносини з
серпня 2010 року.

У судовому засідання позивач ОСОБА_2
наполягала на тому, що її колишній
чоловік у січні 2013 року після
розірвання шлюбу виніс її речі із
будинку, замінив замки на дверях та
позбавив її можливості користуватися
спірним будинком, тому просила суд
вселити її до будинку та визначити
порядок користування ним.

Однак, допитана у судовому засіданні
свідок ОСОБА_10 пояснила, що у січні 2012
року її невістка ОСОБА_2 переїхала на
постійне місце проживання до своїх
батьків, будучі вагітною. На той час її
син ОСОБА_3 перебував у тривалому
відрядженні та вдома не знаходився,
тому вона наглядала за будинком,
опалювала його, прибирала по
господарству. При цьому вже до цього
часу шлюбні відносини між подружжям
були припинені, ОСОБА_2 очікувала
народження дитини не від свого
чоловіка, а він іншого. Після
народження дитини у березні 2012 року
ОСОБА_2 іноді у денний час приходила до
будинку, оскільки у неї були ключі,
брала свої речі, однак ночувати не
залишалася. На протязі 2012 року між
ОСОБА_2 та її чоловіком йшли судові
процеси з приводу розподілу майна та
відшкодування витрат на поліпшення
будинку, при цьому ОСОБА_2 не виявляла
бажання вселитися до будинку та
проживати у ньому, а бажала лише
забрати спільне майно та гроші. У січні
2013 року після набрання чинності
рішенням суду про розподіл спільного
майна вона разом із сином перенесли
речі ОСОБА_2 до гаражу та запропонували
забрати їх, однак у лютому 2013 року вона
двічі приходила до будинку,
влаштовувала сварки, однак речі не
забирала з невідомих причин.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні
пояснила, що вона є сусідкою позивача
та відповідача, приблизно з січня 2012
року вона не бачила ОСОБА_2 у будинку,
оскільки вона переїхала на інше місце
проживання після розірвання шлюбу.

Як вбачається з акту обстеження
житлово-побутових умов від 11.02.2013 року
(а.с.9) ОСОБА_2 та її неповнолітній син не
проживають у будинку з січня 2012 року.

Згідно відомостей реєстраційної
служби Ворошиловського районного
управління юстиції м. Донецька ОСОБА_2 є
власницею 13 частини квартири за
адресою: АДРЕСА_2, тобто забезпечена
житлом для власного проживання та
проживання свого сина.

Відповідно до ст. 319 Цивільного Кодексу
України власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Ст. 391 ЦК України
передбачає, що власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном. Згідно ст..
405 Цивільного Кодексу України член
сім»ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім»ї без поважних
причин понад одного року, якщо інше не
встановлено згодою між ними та
власником житла або законом.

При цьому доводи позивача ОСОБА_2 про
те, що її колишній чоловік чинить їй
перешкоди у користуванні будинком не
заслуговують на увагу, оскільки
відповідач ОСОБА_3 та свідок ОСОБА_10 у
судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_2
з січня 2012 року добровільно залишила
спірний будинок та переїхала до
батьків, у ІНФОРМАЦІЯ_1 вона
неодноразово приходила до будинку,
забирала свої речі, однак наміру жити
не виявляла, при цьому мала
безперешкодний доступ до житлового
приміщення. Посилання позивача на те,
що у лютому 2013 року двічі викликався
наряд міліції до спірного будинку
через те, що її не пускали додому, суд
оцінює критично, оскільки як
встановлено у судовому засіданні та
підтверджується відомостями
Пролетарського РВ ДМУ УМВС України
причиною конфлікту між сторонами стало
розподіл майна після розірвання шлюбу,
а не вселення до будинку.

Крім того, позивачем ОСОБА_2 у судовому
засіданні не надано доказів з приводу
її примусового виселення із будинку
або перешкоджання у користуванні
будинком, при цьому відповідно до ст.. 60
ЦПК України кожна сторона зобов»язанна
надати суду докази на підтвердження
своїх доводі або заперечень.

Таким чином, оцінюючи наведені
докази у їх сукупності, суд приходить
до висновку про те, що позивач ОСОБА_2
разом із неповнолітньою дитиною
втратили право користування житловим
приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, через
їх тривале не проживання у спірному
будинку без поважних причин, втрати
інтересу до нього як до постійного
місця проживання, а також внаслідок
забезпечення іншим житлом, яким вона
володіє на праві власності, тому суд
приходить до висновку про необхідність
задоволення зустрічних позовних вимог
у повному обсязі.

Оскільки, за наслідками розгляду
зустрічного позову суд прийшов до
висновку про необхідність визнання
ОСОБА_2 разом із неповнолітньою дитиною
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням, її позовні
вимоги щодо вселення та визначення
порядку користування житловим
приміщенням задоволенню не підлягають
через відсутність права на
користування будинком взагалі.

Оскільки сплата судового збору
позивачу ОСОБА_2 була відстрочена до
винесення рішення по справі, при цьому
у задоволенні її позову було
відмовлено, суд вважає, що з позивача на
користь держави підлягає стягненню
судовий збір у розмірі 114,7 грн.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України з
позивача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
необхідно стягнути суму судового збору
у розмірі 114,7 грн.

На підставі викладеного, Цивільного
Кодексу України, Житлового Кодексу
УРСР, керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК
України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про вселення та
усунення перешкод у користуванні
квартирою відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
держави судові витрати у розмірі 114,7
грн.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про визнання особи такою що втратила
право користування житловим
приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом із
неповнолітньою дитиною - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право
користування житловим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судові витрати у розмірі 114,7 грн.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
Ю.О.Пивоварова