РОЗІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 327/329/14-ц
Провадження № 2/327/116/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.12.2014 року смт.Розівка

Розівський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Кущ Т.М.,

при секретарі судового засідання Перишкіній Г.В.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Розівського районного суду Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

На підставі частини 3 статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) в судовому засіданні 23 грудня 2014 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

13 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом до ОСОБА_3,в якому вказала, що 24 червня 2014 року близько 16 год. 15 хв. вона знаходилась на городі, що розташований в смт. Розівка Розівського району Запорізької області між домоволодіннями №12 по вул. Кірова, яке належить позивачу, та №85 по вул.Герцена, яке належить відповідачу, де між сторонами відбулася сварка. Позивач вказала, що на городі в присутності ОСОБА_3 без повідка та намордника знаходилась його собака - німецька вівчарка на прізвисько «Дік», яка під час сварки кинулась на ОСОБА_1, вкусивши останню за руку, в результаті чого їй було заподіяно тілесні ушкодження. Після нападу собаки позивачку було доставлено в лікарню, де їй була надана медична допомога. В подальшому вона перебувала на амбулаторному лікуванні та перенесла одну операцію по заживленню рани. При цьому, позивач вказала, що ОСОБА_3 навмисно цькував на неї собаку. На час звернення до суду рана повністю загоїлася, проте ОСОБА_1 не може в звичайному для себе режимі займатись домашнім господарством через постійний біль в травмованій руці. Крім того, позивач вказала, що після нападу собаки вона перенесла стрес, внаслідок чого втратила спокій та сон, постійно відчуває страх перед сусідським собакою. Посилаючись на вказане, позивач прохає стягнути з відповідача ОСОБА_3 завдану їй матеріальну шкоду на загальну суму 1932 грн. 31 коп., де 1140 грн. 56 коп. витрати на лікування пошкодженої руки, 791 грн. 75 коп. витрати на придбання бензину для здійснення поїздок у відповідні установи, а також моральну шкоду в розмірі 10000 грн. 00 коп.. Також, у заяві позивач просить стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 повідомила судові про те, що вона підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які нею були викладені в позовній заяві, прохала їх задовольнити, надавши судові відповідні пояснення.

Позицію позивача ОСОБА_1 підтримав її представник ОСОБА_2, надавши судові відповідні пояснення.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 повідомив судові про те, що він позов не визнає, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 самостійно зайшла з боку городу на територію його домоволодіння, де він вигулював без намордника і повідка належну йому собаку - німецьку вівчарку на прізвисько «Дік» віком близько трьох років та масою тіла приблизно 30 кг, яка привита, але не зареєстрована у встановленому порядку. Відповідач підтвердив, що між сторонами дійсно відбулася сварка, під час якої ОСОБА_1 постійно розмахувала руками, чим саме і спровокувала напад собаки. Разом з тим, ОСОБА_3 пояснив, що ОСОБА_1 зайшла на територію його домоволодіння через неогороджену ділянку подвіря довжиною близько 2 метрів, а інша частина території домоволодіння, де немає господарських будівель, огороджена шифером висотою лише приблизно 1,1 метра.

Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, а також пояснення відповідача, допитавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи дані та докази, надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами, ОСОБА_3 є власником трирічної собаки - німецької вівчарки за кличкою «Дік» з масою тіла приблизно 30 кг, яка привита, але не зареєстрована у встановленому виконавчим органом селищної ради порядку.

24 червня 2014 року близько 16 год. 15 хв. ОСОБА_1 перебувала на городі, що розташований в смт. Розівка Розівського району Запорізької області між домоволодінням №12 по вул. Кірова, яке належить позивачу, та домоволодінням №85 по вул.Герцена, яке належить відповідачу, де між сторонами відбулася сварка, під час якої на город вибігла собака відповідача. При цьому, собака, яка була без намордника і повідка, накинулася на ОСОБА_1 та вкусила її за руку.

Після укусу собаки позивача ОСОБА_1 було доставлено до Розівської центральної районної лікарні Запорізької області, де їй була надана перша медична допомога. В подальшому, позивач перебувала на амбулаторному лікуванні та перенесла одну операцію по заживленню рани.

Згідно висновку експерта №289-Д, яка була проведена 06 серпня 2014 року, у ОСОБА_1 бли виявлені рани на лівому плечі, які не є небезпечними для життя пошкодженнями, проте призвели до тривалого розладу здоровя строком більше 21 дня, а тому кваліфікуються як середнього ступеню тяжкості. Після первинної хірургічної обробки ран, достовірно судити про механізм їх виникнення не виявляється можливим, проте не виключається можливість їх виникнення від дії зубів собаки і при обставинах, вказаних оглянутою (а.с.46-48).

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» (далі Закон), особа, яка утримує домашню тварину, зобов'язана: забезпечити домашній тварині необхідні умови, що відповідають її біологічним, видовим та індивідуальним особливостям, відповідно до вимог цього Закону; та ч.9 даної статті Закону - фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов'язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, зазначених у статті 2 цього Закону, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин.

Крім того, частиною 4 статті 12 вказаного Закону передбачено, що шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

У відповідності з вимогами ст.1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною другою вищезазначеної статті ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Із пояснень позивача і показань свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вбачається, що собака відповідача ОСОБА_3 не перебувала на привязі або у закритому приміщенні чи вольєрі, що призвело до порушення з боку відповідача ОСОБА_6 тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах УРСР, затверджених Міністерством житлово-комунального господарства УРСР, Міністерством сільського господарства УРСР, Міністерством охорони здоров'я УРСР від 17 червня 1980 року, які діють на даний час.

Таким чином, відповідач, утримуючи собаку в своєму дворі, не дотримався відповідних правил, що призвело до спричинення позивачу тілесних ушкоджень від укусу собаки.

Посилання відповідача на те, що ОСОБА_1 самостійно без його згоди зайшла на територію належного йому домоволодіння, де фактично і виникла суперечка між сторонами та фактично були спричинені їй тілесні ушкодження, спростовуються як поясненнями самої позивачки, так і показаннями свідка ОСОБА_4, яка в судовому засіданні вказала, що сварка між сторонами відбувалась на середині городу, розташованого між домоволодіннями сторін, при цьому свідок зазначила, що в той же час по городу без догляду бігав собака ОСОБА_3.

Разом з тим, посилання позивача на те, що ОСОБА_3 цькував на неї собаку, не підтверджені будь-якими доказами, та навпаки, спростовуються постановою про закриття кримінального провадження від 19 вересня 2014 року, відповідно до якої, доказів цькування собаки на потерпілу ОСОБА_1 з боку господаря собаки ОСОБА_3 під час досудового розслідування здобуто не було, тобто відсутні дані, які б вказували, що ОСОБА_3 свідомо та умисно використовував собаку, як знаряддя злочину для спричинення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень. За таких обставин ознак кримінального правопорушення в діях ОСОБА_3 не встановлено, але вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.154 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.14-16,44).

Як вбачається з наданих фіскальних чеків, позивачем на придбання медичних препаратів, необхідних для лікування пошкодженої руки, витрачено 1140 грн. 56 коп., на пальне для проїзду до лікарні було витрачено 591 грн. 88 коп., а разом 1732 грн. 44 коп. (а.с.8-13,61-66).

Щодо чеку №1420 від 05 серпня 2014 року на суму 199 грн. 87 коп. (а.с.12), наданого позивачем на підтвердження витрат, повязаних із придбанням бензину для поїздки в лікарню чи в будь-яку іншу установу у звязку із отриманими ушкодженнями руки, слід зазначити, що ОСОБА_1 не доведено факту таких витрат у вказаний період в цілях лікування. З огляду відсутності доказів відвідування позивачем лікувальних закладів чи інших установ в цей час суд не приймає вказаний чек у якості належного доказу на підтвердження понесених позивачем втрат у звязку із отриманими ушкодженнями руки, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Що стосується заявленої позивачем позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 10000 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень п.5. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п.9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає, що внаслідок протиправних дій відповідача, позивачу була завдана моральна шкода, яка виразилася в перенесеному нею фізичному болю, душевних стражданнях та нервовому потрясінні, що підтверджується як поясненнями позивача, так і дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховуються вимоги розумності і справедливості, а тому суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача в рахунок у відшкодування спричиненої моральної шкоди 1500 грн..

Відповідач ОСОБА_3, усно заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_1, у будь-якій формі не надав доказів, які б підтверджували його невинуватість у спричиненні позивачеві пошкоджень його собакою, чим не виконав вимоги ст.10 ЦПК України. За таких обставин суд при розгляді справи обмежився доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України.

За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку про часткову доведеність тих обставин, на які посилається ОСОБА_1 як на підставу своїх вимог до відповідача ОСОБА_3, а тому підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди в сумі 1732 грн. 44 коп. та моральної шкоди в сумі 1500 грн..

В іншій частині в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи те, що позов ОСОБА_1П задоволено частково, суд, згідно положень ст.88 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача підлягають стягненню понесені останньою судові витрати в сумі 254 грн. 94 коп., виходячи з розрахунку:

(1732 грн. 44 коп. (розмір задоволених позовних вимог майнового характеру) * 243 грн. 60 коп. (сума сплаченого судового збору) / 1932 грн. 31 коп. (розмір заявлених позовних вимог майнового характеру) = 218 грн. 40 коп.;

(1500 грн. (розмір задоволених позовних вимог моральної шкоди) * 243 грн. 60 коп. (сума сплаченого судового збору) / 10000 грн. (розмір заявлених позовних вимог моральної шкоди) = 36 грн. 54 коп..

На підставі викладеного, керуючись стст.23,1166 ЦК України, стст.10,11,60,88,209,212-215,218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт громадянина України серії СВ №000156, виданий Розівським РВ УМВС України в Запорізькій області від 23 грудня 1999 року, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт громадянина України серії СА №572912, виданий Розівським РВ УМВС України в Запорізькій області від 31 грудня 1997 року, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_2) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти в сумі 1732 (однієї тисячі семисот тридцяти двох) гривень 44 (сорока чотирьох) копійок, в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 1500 (однієї тисячі пятисот) гривень, судові витрати в сумі 254 (двохсот пятдесяти чотирьох) гривень 94 (девяноста чотирьох) копійок, а всього грошових коштів на суму 3487 (трьох тисяч чотирьохсот вісімдесяти семи) гривень 38 (тридцяти восьми) копійок.

В задоволенні позову ОСОБА_1 в інший частині вимог, які розглядалися, - відмовити.

Рішення суду відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції Розівський районний суд Запорізької області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-денного строку з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Т.М.Кущ