Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2014 року
м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу
у складі:

головуючого- судді: Шум Л.І.;

при секретарі: Борух Ю.К.;

За участю представника позивача:
ОСОБА_1,

Представника відповідача: Кукуруза
Д.С.,

розглянувши у судовому засіданні
в залі суду в м. Кривому Розі цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» про
відшкодування моральної шкоди в
зв'язку з ушкодженням здоров'я,

В С Т А Н О В
И В:

В грудні 2013 року позивач
звернувся до суду з позовом до
Відкритого акціонерного товариства
«Криворізький залізорудний комбінат»
про відшкодування моральної шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я,
пов'язаного з виконанням трудових
обов'язків,посилаючись на те, що
працював на підприємстві - Відповідача
в шахті «Родіна» в період з 08 липня 2002
року по професії - підземним черговим
електрослюсарем на дільниці № 23,
підземним крипільщиком, 12.07.2012 року -
звільнений з підприємства за власним
бажанням. Працюючи у Відповідача в
умовах виробництва, з перевищенням
показників шкідливих факторів за
вищевказаною професією, яка в
наступному стала основною та
відповідальною за розвиток у нього
професійного захворювання, 11.07.2013 року
(протокол № 1254) Рішенням лікувальної -
експертної комісії Українського
науково - дослідного інституту
промислової медицини йому було
встановлено діагноз: радикулопатія ,
часто рецидивуючий перебіг, з
вираженими статико - динамічними
порушеннями, стійким больовий і
периферичним нейросудинним
синдромами, нейродистрофією у вигляді
двостороннього плечолопаткового
періартрозу, остеоартрозу, в поєднанні
з періартрозами, ліктьових і колінних
суглобів.Вважає, що винним в отриманні
ним профзахворювань є Відповідач -
Публічне акціонерне товариство
«Криворізький залізорудний комбінат»
оскільки відповідно статті 153 Кодексу
Законів про Працю України,
«забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган» та згідно
статті 13 Закону України «Про охорону
праці» «обов'язок створити безпечні
умови праці покладено на роботодавця»,
підприємство не притримувалося та не
виконує вказані норми, ігноруючи свої
законодавчі обов'язки, що й призвело
до ушкодження його здоров'я. Вказані
ним факти про перевищення гранично -
допустимі норми на його робочому
місці підтверджуються Інформаційною
довідкою про умови праці № 2/2 - 11 - 5 - 2365
та Актом розслідування його
професійного захворювання. Отриманням
професійного захворювання йому
спричинено моральну шкоду, так як
порушились його нормальні життєві
зв'язки, він не може реалізувати своє
бажання працювати,матеріально
забезпечувати себе та свою
сім'ю,відпочивати. Йому потребуються
додаткові зусилля для організації
свого життя. Вважає, що сума
компенсації за заподіяну моральну
шкоду складає 229 000 гривень.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1. позов підтримала в
повному обсязі, просила стягнути з
Відкритого акціонерного товариства
«Криворізький залізорудний комбінат»
на користь позивача 229 000 гр. в
відшкодування моральної шкоди
заподіяної в наслідок отримання
професійного захворювання при
виконанні трудових обов'язків.

Представник відповідача Відкритого
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» в особі
Кукуруза Д.С.. позов не визнала,
пояснила,що позивач був ознайомлений
із шкідливими умовами праці, погодився
з ними, через що відсутня вина
підприємства у заподіянні шкоди його
здоров'ю. Крім того вважає, що немає
підстав вважати, що позивачу
спричинено моральну шкоду.

Вислухавши сторони, дослідив матеріали
справи, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню частково за такими
підставами.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Позивач працював на підприємстві
Відповідача в шахті «Родіна» в період з
08 липня 2002 року по професії підземним
черговим електрослюсарем на дільниці
№ 23, підземним крипільщиком, 12.07.2012 року
- звільнений з підприємства за власним
бажанням.

Працюючи у Відповідача в умовах
виробництва, з перевищенням показників
шкідливих факторів за вищевказаною
професією, 11.07.2013 року (протокол № 1254)
Рішенням лікувальної - експертної
комісії Українського науково -
дослідного інституту промислової
медицини йому було встановлено
діагноз: радикулопатія , часто
рецидивуючий перебіг, з вираженими
статико - динамічними порушеннями,
стійким больовий і периферичним
нейросудинним синдромами,
нейродистрофією у вигляді
двостороннього плечолопаткового
періартрозу, остеоартрозу, в поєднанні
з періартрозами, ліктьових і колінних
суглобів.

Відповідно Акту розслідування
хронічного професійного захворювання,
складеного 30.08.2013 року, в пункті 17
встановлено, що причиною отримання
профзахворювань явилась робота в
умовах перевищення гранично -
допустимого рівня небезпечних та
шкідливих факторів виробничого
середовища та трудового процесу, а саме
рівня фізичного перевантаження -
підіймання та переміщення вантажів 45
разів при нормі 30, робоча поза у
похилому положенні 62/4 при гранично
допустимій до 25/0, вимушені нахили
корпусу за зміну 196 при допустимих 100.

Згідно Інформаційної довідки про умови
праці № 2/2 - 11 - 5 - 2365 від 29.11.12 року на
його робочому місці встановлено
перевищення норм праці в декілька
разів.

За висновком медико - соціальної
експертної комісії від 27.09.2013 року
позивачу встановлено первинно 25%
втрати професійної працездатності.
Наступний переогляд 01.09.2014 року.
Встановлено противопоказання: уникати
переохолодження, несприятливий
мікроклімат, пил, вимушена поза, важка
праця.

Внаслідок отримання професійного
захворювання позивач щоденно змушений
переносити хронічні фізичні
страждання, його турбують болі та
обмеження рухів у хребті, в шийному та
поперековому відділах хребта з
іррадіацією в праву руку і ногу, має
порушення ходи, відчуває оніміння
кінцівок, переважно правих. Він
прикладає багато зусиль для
відновлення та підтримання
залишкового відсотку працездатності. В
зв'язку з проблемами в суглобах не має
змоги тримати предмети навіть
невеликої важкості, ходити на невелику
відстань, повноцінно фізично
займатися. Перебуваючи тривалий час на
лікуванні, він втратив домашній
затишок і звичні нормальні життєві
зв'язки. Все це призводить до вимушених
змін і порушень в його життєвих,
особистих, побутових і виробничих
відносинах.

Таким чином винним у заподіянні шкоди
здоров'ю позивача є підприємство, що у
порушення діючого законодавства не
забезпечило безпечну організацію при
виконання робіт, не виконувало норм і
правил охорони праці.

Факт провини підприємства
підтверджується інформаційною
довідкою про умови праці від 29.11.2012
року №2/2-11-5-2365 висновок яких свідчить
про те,що по концентрації пилу умови
праці на робочих місцях позивача
відносяться до 111 класу 2 ступеня
шкідливості, за показниками важкості
праці умови праці відносяться до 111
класу 3 ступеня шкідливості.

Провина підприємства підтверджується
висновком МСЕК від 27.09.2013 р., виписками з
історій хвороби позивача, станом
здоров'я позивача, іншими матеріалами
справи.

У позивача на підставі висновку МСЕК
від 27.09.2013 р. виникло право на
відшкодування моральної шкоди.

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

В судовому засіданні знайшли своє
підтвердження доводи позивача про те,
що з вини підприємства він переносить
як фізичні так і моральні страждання
викликані ушкодженням здоров'я в
наслідок професійного захворювання,
одержання тимчасової, а потім стійкої
втрати працездатності при виконанні
трудових обов'язків.

Фізичні страждання позивача полягають
в болі та обмеження рухів у хребті, в
шийному та поперековому відділах
хребта з іррадіацією в праву руку і
ногу, порушенні ходи, онімінні
кінцівок, переважно правих. Він
прикладає багато зусиль для
відновлення та підтримання
залишкового відсотку працездатності.

Заподіяне позивачу з вини підприємства
професійне захворювання викликає в
нього фізичні і моральні страждання,
порушило звичний для нього спосіб
життя, вимагає додаткових зусиль для
організації свого життя, для підтримки
здоров'я, порушило нормальні життєві
зв'язки внаслідок неможливості
продовження активного цивільного
життя, унаслідок порушення відносин з
оточуючими людьми.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами),
судам необхідно враховувати , що
відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за
наявності погіршення прав працівника у
сфері трудових відносин ( в тому числі
виконання робіт у безпечних для життя і
здоров'я умовах), яке призвело до його
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків чи вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обов'язок по
відшкодуванню моральної (немайнової)
шкоди покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності».
Одним із завдань цього Закону та
обов'язку Фонду соціального
страхування було відшкодування
моральної шкоди, заподіяної умовами
виробництва, застрахованим та членам
їх сімей від нещасних випадків.

Законами України про Державний бюджет
на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія, в
частині відшкодування моральної
шкоди застрахованим та членам їх
сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» ч, 1
ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності».

Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107
з п. З Прикінцевих положень виключені
слова, які свідчили про відшкодування
за умов, зазначених у цьому пункті,
моральної (немайнової) шкоди
потерпілим на виробництві та членам їх
сімей, і водночас доповнено цей пункт
таким абзацом: «відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків моральної шкоди
застрахованим та членам їх сімей
незалежно від часу настання страхового
випадку припиняється з 01 січня 2008
року».

23.02.2007 року був ухвалений Закон України
"Про внесення змін до Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання які спричинили втрату
працездатності". Зокрема даним законом
про зміни до базового Закону
передбачено вилучення з Закону ст.ст. 1,
21, 28, 34, 35 норми, щодо обов'язку Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професіональних захворювань України
виплачувати грошову суму за моральну
шкоду потерпілому, внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Конституційний Суд України в абзаці 9
пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про
страхові виплати) зазначив, що
положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу
3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України «Про
внесення змін до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.02.2007 року №717,
скасовано право застрахованих
громадян, що потерпіли на виробництві
від нещасного випадку або професійного
захворювання, на відшкодування
моральної шкоди за рахунок Фонду, яке
вони мали відповідно до приписів
первинної редакції Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності». Проте, Конституційний
Суд України вважає, що саме право цих
громадян на відшкодування моральної
шкоди не порушено, оскільки ст. 1167
Цивільного кодексу України та ст. 237-1
КЗпП України їм надано право
відшкодовувати моральну шкоду за
рахунок власника або уповноваженого
ним органу (роботодавця). Встановлений
законодавством розподіл обов'язків
щодо відшкодування моральної шкоди
потерпілим на виробництві від
нещасного випадку та професійного
захворювання не суперечить вимогам
статті 22 Конституції України. З огляду
на викладене, Конституційний Суд
України не вбачає підстав для визнання
неконституційними положень п.1, абзацу 3
п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності».

З урахуванням вищевикладеного суд
вважає, що спірні правовідносини
виникають із трудових правовідносин.

Доводи відповідача спростовуються
матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Суд не може погодитися із
запереченнями представників
відповідача - відкритого акціонерного
товариства «Криворізький залізорудний
комбінат», що позивач був ознайомлений
із шкідливими умовами праці, погодився
з ними, через що відсутня вина
підприємства у заподіянні шкоди,
оскільки той факт, що роботодавець
ознайомив свого працівника з умовами
праці, в тому числі її шкідливими
факторами, не позбавляє підприємства
від законодавчо встановленого
обов'язку забезпечити якісні та
безпечні умови праці, а в даному
випадку праця в умовах важкої фізичної
праці, яка перевищувала ГДР, як
визначено висновками комісії при
розслідуванні профзахворювання, і які
не оскаржило підприємство-відповідач.

Отже, в судовому засіданні встановлено,
що при виконанні трудових
обов'язків здоров'ю позивача була
заподіяна шкода в наслідок
професійного захворювання, винним в
отриманні позивачем професійного
захворювання є відповідач Відкрите
акціонерне товариство «Криворізький
залізорудний комбінат». При вказаних
обставинах суд вважає, що в наслідок
професійного захворюванням порушено
звичайний для позивача спосіб життя,
він вимушений витрачати додаткові
сили для організації свого життя, а при
таких обставинах переносить моральні
страждання та переживання.

Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України,
акту розслідування хронічного
професійного захворювання форми П-4 від
30.08.2013 року, виписки із історії хвороби
позивача Українського НДІ промислової
медицини, суд вважає, що вищевказані
докази свідчать про доведеність не
забезпечення Відкритим акціонерним
товариством «Криворізький
залізорудний комбінат» під час праці
на підприємстві позивача якісних та
безпечних умов праці.

Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
При цьому моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я.

З огляду на ст..23 ЦК України
встановлювати факт спричинення
моральної шкоди у випадку отримання
професійного захворювання, яке потягло
за собою стійку втрату працездатності,
фізичний біль та страждання не
потребує.

У зв'язку з професійним захворюванням
змінився спосіб та якість життя
позивача, що завдає йому моральних
страждань. Він постійно відчуває біль в
різних частинах тіла, такий стан не дає
йому можливості спокійно спати ночами,
займатися фізичною роботою, вести
повноцінний спосіб життя.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд
вважає, що слід врахувати роз'яснення
п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995р., з подальшими
змінами, " Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", відповідно до
якого, розмір відшкодування моральної(
немайнової) шкоди суд визначає в межах
заявлених вимог залежно від характеру
та обсягу заподіяних позивачеві
моральних і фізичних страждань, з
урахуванням в кожному конкретному
випадку ступеня вини відповідача та
інших обставин. Зокрема, враховується
характер і тривалість страждань, стан
здоров'я потерпілого, тяжкість,
істотність вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках,
конкретних обставин по справі,
характер моральних страждань і
наслідків, що наступили.

Отже, враховуючи те, що вперше позивачу
07.10.2010 року встановлено 25% втрати
професійної працездатності в наслідок
професійного захворювання, а також
характер захворювань, пов'язаних з
заподіянням ушкодження здоров'ю
фізичних і моральних страждань
позивача, їх тривалість і тяжкість,
істотність вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках,
конкретних обставин по справі, і
наслідків, що наступили та виходячи із
засад розумності, виваженості та
справедливості, суд вважає, що слід
позовні вимоги позивача задовольнити
частково та стягнути з відповідача
Відкритого акціонерного товариства
«Криворізький залізорудний комбінат»
14 000 грн у відшкодування моральної
шкоди.

На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП
України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» про
відшкодування моральної шкоди в
зв'язку з ушкодженням здоров'я -
задовільнити частково.

Стягнути з публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» на користь
ОСОБА_3 в відшкодування моральної шкоди
14 000 (чотирнадцять тисяч) грн., без
урахування утримання податку з доходів
фізичних осіб.

Стягнути з публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» на користь
держави судовий збір в сумі 243,60 грн..

Сторони мають право оскаржити
рішення подавши на протязі 10 днів з дня
проголошення рішення апеляційну
скаргу.

Суддя: Л. І. Шум