Справа № 2601/8266/12
Провадження № 2/752/44/14
РІШЕННЯ

Іменем України

16.01.2014 року Голосіївський
районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді Калініченко Л.С.,
при секретарі Федоровій К.В.,
Тучемській (Крекотень) О.В. Коркіній
М.М., Руденко М.М. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Другої
Київської державної нотаріальної
контори про визнання недійсним
свідоцтва про право на спадщину,-

в с т а н о в
и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом, в якому просить скасувати
свідоцтва про право на спадщину за
законом та заповітом, отримані ОСОБА_2
та ОСОБА_3 в другій Київській державній
нотаріальній конторі та визнати
недійсним шлюб, укладений між ОСОБА_5 та
ОСОБА_2

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що йому, як
найближчому родичу покійного ОСОБА_5,
випадково стало відомо, що ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 стали спадкоємцями майна
покійного ОСОБА_5 згідно свідоцтва про
право на спадщину за законом та
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом. За твердженнями позивача,
покійний ОСОБА_5 був психічно хворим та
знаходився на обліку і проходив
лікування в спеціалізованому
медичному закладі смт. Глеваха
Київської області, а тому не міг
скласти заповіт та одружитись. У
зв'язку із чим позивач вважає, що є
підстави для скасування свідоцтв про
право на спадщину за законом та
заповітом, отримані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
другій Київській державній
нотаріальній конторі, та визнання
недійсним шлюбу, укладеного між ОСОБА_5
та ОСОБА_2

В подальшому позивачем подано уточнену
позовну заяву, в якій він просив суд
скасувати свідоцтва про право на
спадщину за законом та заповітом,
отримані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в другій
Київській державній нотаріальній
конторі.

В судовому засіданні позивач та його
представники підтримали позовні
вимоги, просили їх задовольнити з
підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідачів 1, 2 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав. В
обґрунтування заперечень зазначив, що
позивач не може бути найближчим
родичем покійного ОСОБА_5 оскільки у
останнього є рідна дочка від першого
шлюбу - ОСОБА_6 та дружина ОСОБА_2, при
цьому, позивачем не було надано суду
документів, які б підтверджували
родинні відносини із покійним ОСОБА_5, в
зв'язку з чим відсутні підстави
вважати, що при видачі свідоцтва про
право на спадщину були порушені права
позивача. Також, представник
відповідачів 1, 2 вважає
необґрунтованими позовні вимоги щодо
визнання недійсними свідоцтв про право
на спадщину за законом та заповітом,
оскільки укладений між ОСОБА_5 та
ОСОБА_2 шлюб та заповіт, складений
покійним ОСОБА_5, у встановленому
законом порядку не були визнані
недійсними. При цьому, як зазначив
представник відповідачів 1, 2, позивачем
не надано суду доказів звернення до
державної нотаріальної контори за
місцем відкриття спадщини із заявою
про прийняття спадщини чи до суду із
позовом про визначення додаткового
строку для подання заяви про прийняття
спадщини, яка відкрилася після смерті
ОСОБА_5

Відповідач Друга Київська державна
нотаріальна контора до суду
повноважного представника не
направила, відзив на позовну заяву до
суду не надала та не надіслала.

Суд, вивчивши письмові докази,
вислухавши пояснення учасників
судового процесу та дослідивши
матеріали справи, вважає, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню, з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.01.2005 року між
ОСОБА_5 та ОСОБА_7 укладено шлюб, що
підтверджується наявним в матеріалах
справи свідоцтвом про шлюб серії
НОМЕР_1 від 28.01.2005 року, виданим відділом
актів реєстрації цивільного стану
Голосіївського районного управління
юстиції у м. Києві.

25.05.2007 року ОСОБА_5 склав заповіт, яким
заповів усе належне йому майно ОСОБА_3
Вказаний заповіт було записано зі слів
ОСОБА_5, підписано ним власноручно,
посвідчено нотаріусом Сімнадцятої
Київської державної нотаріальної
контори ОСОБА_8 та зареєстровано в
реєстрі за № 2-1098.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_2 від 30.01.2009 року, виданим
Відділом реєстрації смерті м. Києва.

Судом встановлено, що відповідно до
довідки № 41 від 20.02.2009 року, виданої КП
«Голосіївприватсервіс», ОСОБА_5 з 19.12.1969
року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 був
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1
(а.с. 9 спадкової справи № 281/09).

Відповідно до довідки від 20.02.2009 року,
виданої КП «Голосіївприватсервіс»,
ОСОБА_2 з 22.09.2005 року та на день видачі
вказаної довідки зареєстрована за
адресою останнього місця проживання
спадкодавця в кв. АДРЕСА_1 (а.с. 10
спадкової справи № 281/09).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася
спадщина на майно спадкодавця, яке
складалося з: ? частини житлового
будинку під номером АДРЕСА_1; ? частини
земельної ділянки від площі - 0,0502
гектарів, розташованої на території
АДРЕСА_1, що належала померлому на
підставі Державного акта на право
власності на земельну ділянку серії КВ
№ 133327, на яке померлий залишив заповіт
на ім'я ОСОБА_3

Відповідно до ст. 1241 Цивільного кодексу
України ОСОБА_2, як непрацездатна за
віком вдова померлого, має право на
обов'язкову частку у спадщині.

Суд також враховує позицію Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, та вважає вірним те, що за
змістом норм статей 1268- 1269 ЦК України
порядок прийняття спадщини
встановлюється залежно від того, чи
проживав постійно спадкоємець разом із
спадкодавцем на час відкриття спадщини
та від особливостей правового статусу
спадкоємця як малолітньої,
неповнолітньої, недієздатної особи або
ж особи, цивільна дієздатність якої
обмежена.

Спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно зі спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК
України). Заява про прийняття спадщини
подається до нотаріальної контори за
місцем відкриття спадщини особисто.

Зі змісту п. 207 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України вбачається, що письмову заяву
про прийняття спадщини та відмову від
неї може бути надіслано поштою
(втратила чинність на підставі наказу
Міністерства юстиції України № 296/5 від
22 лютого 2012 року). Надіслання заяви про
прийняття спадщини поштою передбачено
п. 3.5 гл. 10 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 22 лютого 2012 року №
296/5.

Статтею 1272 ЦК України визначено
наслідки пропущення строку для
прийняття спадщини, зокрема, якщо
спадкоємець протягом строку,
встановленого ст. 1270 ЦК України, не
подав заяву про прийняття спадщини, він
вважається таким, що не прийняв її. За
письмовою згодою спадкоємців, які
прийняли спадщину, спадкоємець, який
пропустив строк для прийняття
спадщини, може подати заяву про
прийняття спадщини нотаріусу за місцем
відкриття спадщини. За позовом
спадкоємця, який пропустив строк для
прийняття спадщини з поважної причини,
суд може визначити йому додатковий
строк, достатній для подання ним заяви
про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1296 Цивільного
кодексу України спадкоємець, який
прийняв спадщину, може одержати
свідоцтво про право на спадщину. Якщо
спадщину прийняло кілька спадкоємців,
свідоцтво про право на спадщину
видається кожному з них із визначенням
імені та часток у спадщині інших
спадкоємців. Відсутність свідоцтва про
право на спадщину не позбавляє
спадкоємця права на спадщину.

Згідно зі ст. 1297 Цивільного кодексу
України спадкоємець, який прийняв
спадщину, у складі якої є нерухоме
майно, зобов'язаний звернутися до
нотаріуса за видачею йому свідоцтва
про право на спадщину на нерухоме
майно. Якщо спадщину прийняло кілька
спадкоємців, свідоцтво про право на
спадщину видається на ім'я кожного з
них, із зазначенням імені та частки у
спадщині інших спадкоємців.

З матеріалів спадкової справи № 281/09
вбачається, що 25.03.2009 року ОСОБА_3
прийняв спадкове майно за заповітом
шляхом звернення із відповідною заявою
до Другої Київської державної
нотаріальної контори.

25.03.2009 р. ОСОБА_2 відповідно до ст. 1241 ЦК
України, як непрацездатна за віком,
ІНФОРМАЦІЯ_2, звернулась до Другої
Київської державної нотаріальної
контори із заявою про видачу свідоцтва
про право на спадщину за законом на
обов'язкову частку спадкового майна.

07.08.2009 р. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулись до
Другої Київської державної
нотаріальної контори із заявою про
видачу на ім'я ОСОБА_3 свідоцтва про
право на спадщину за заповітом на ?
частину житлового будинку та земельної
ділянки, а на ім'я ОСОБА_2 свідоцтва про
право на спадщину за законом на ?
частину житлового будинку та земельної
ділянки.

З матеріалів спадкової справи № 281/09
вбачається, що 07.08.2009 року державним
нотаріусом Другої київської державної
нотаріальної контори видано Свідоцтво
про право на спадщину за заповітом, за
яким ОСОБА_3, на підставі заповіту,
посвідченого 25.05.2007 року нотаріусом
Сімнадцятої Київської державної
нотаріальної контори ОСОБА_8, отримав
майно ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3,
яке складалося з ? частини житлового
будинку та ? частини земельної ділянки,
розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.
25-27 спадкової справи 281/09).

Також, 07.08.2009 року державним нотаріусом
Другої київської державної
нотаріальної контори видано Свідоцтво
про право на спадщину за законом, за
яким ОСОБА_2 отримала майно ОСОБА_5, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_3, що складалося з ?
частини житлового будинку та ? частини
земельної ділянки, розташованих за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 21-23 спадкової
справи 281/09).

Зі змісту уточненої позовної заяви
вбачається, що позивач просить суд
скасувати вищезазначені свідоцтва про
право на спадщину за законом та
заповітом, отримані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
другій Київській державній
нотаріальній конторі.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі», оскільки правом на звернення
до суду за захистом наділена особа в
разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів та осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси (ч. 1 та 2 ст. 3 ЦПК України), то
суд повинен встановити, чи були
порушені, невизнані або оспорені права,
свободи чи інтереси цих осіб, а якщо
були то вказати чи є залучений у справі
відповідач відповідальним за це.

Відповідно до ст. 10 Цивільного
процесуального кодексу України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Згідно з ч. 4 ст. 10 Цивільного
процесуального кодексу України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного
процесуального кодексу України суд
розглядає цивільні справи не інакше
як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. 60
Цивільного процесуального кодексу
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Проте, в матеріалах спадкової справи
відсутні докази того, що позивач
відповідно до ч. 1 ст. 1269 Цивільного
кодексу України у встановлений ч. 1 ст.
1270 Цивільного кодексу України
шестимісячний строк звертався до
державної нотаріальної контори за
місцем відкриття спадщини із заявою
про прийняття спадщини.

При цьому, матеріали справи не містять
доказів звернення до суду та
відповідного рішення суду про
визначення позивачу додаткового
строку для подання заяви про прийняття
спадщини, яка відкрилася після смерті
ОСОБА_5

Позивачем також не надано суду жодних
доказів, які б підтверджували
наявність у позивача родинних зв'язків
з померлим ОСОБА_5, а тому суд дійшов
висновку про відсутність у позивача
порушеного спадкового права шляхом
видачі свідоцтв про право на спадщину
ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що позивач не має права
звертатись до суду з позовом про
визнання недійсними свідоцтв про право
на спадщину за законом та заповітом,
отримані ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Крім того, статтею 1301 Цивільного
кодексу України встановлено, що
свідоцтво про право на спадщину
визнається недійсним за рішенням суду,
якщо буде встановлено, що особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, а також в інших випадках,
встановлених законом.

Судом встановлено, що померлий ОСОБА_5,
скориставшись своїми правами,
передбаченими ст. ст. 1233, 1234 ЦК України,
призначив спадкоємцем свого майна
ОСОБА_3, при цьому, як вже зазначалось,
ОСОБА_2 відповідно до ст. 1241 ЦК України
надано право на обов'язкову частку у
спадщині, а тому суд дійшов висновку, що
вказані особи мали право на
спадкування майна померлого ОСОБА_5

Як зазначено в абз. 3 п. 27 постанови
Пленуму Верховного суду України № 7 від
30.05.2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування», відповідно
до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на
спадщину може бути визнано недійсним
не лише тоді, коли особа, якій воно
видане, не мала права на спадкування,
але й за інших підстав, установлених
законом. Іншими підставами можуть бути:
визнання заповіту недійсним, визнання
відмови від спадщини недійсною,
визнання шлюбу недійсним, порушення у
зв'язку з видачею свідоцтва про право
на спадщину прав інших осіб тощо.

Враховуючи те, що видачею ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 свідоцтв про право на спадщину
за законом та заповітом не було
порушено прав та законних інтересів
позивача, то у суду відсутні підстави
для визнання недійсними вказаних
свідоцтв про право на спадщину.

З урахуванням вищевикладеного суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Другої
Київської державної нотаріальної
контори про скасування свідоцтв про
право на спадщину за законом та
заповітом, отримані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
другій Київській державній
нотаріальній конторі, є
необґрунтованими, недоведеними та
такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене вище, керуючись
ст.ст. 40, 42 СК України, ст.ст. 1233-1234, 1268-1270,
1301 ЦК України, ст.ст. 10-11, 60, 88, 213-215 ЦПК
України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, Другої Київської
державної нотаріальної контори про
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Головсіївський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя