Провадження 2/255/91/2014
Справа 255/9064/13-ц
РІШЕННЯ

іменем України

21 січня 2014 року Ворошиловський
районний суд м. Донецька у складі:

головуючого судді Орєхова
О.І.,

при секретарі Ангеліній
Н.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідачів - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Донецьку
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору
купівлі-продажу недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання
договору купівлі-продажу недійсним,
посилаючись на наступні обставини.

Між відповідачем, ОСОБА_3 та
позивачем ОСОБА_1 04.06.2013 року приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_5 було
посвідчено договір купівлі-продажу
квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно договору купівлі-продажу
квартири вищевказана нерухомість
продана за 260800,00 (двісті шістдесят
тисяч вісімсот) гривень, експертна
оцінка майна 144900,00 (сто сорок чотири
тисячі дев'ятсот) гривень, що не
відповідає діючим цінам на нерухомість
у місті Донецьку.

Повідомляє, що договір
купівлі-продажу був вчинений під
впливом обману злочинної групи осіб,
які зловмисно ввели в оману ОСОБА_1 та
змусили його вчинити цей правочин.
ОСОБА_1 був викрадений та обманом
утримався зачиненим з квітня 2013 року по
липень 2013 року та не розумів в повному
обсязі свої дії.

Згідно ст.203 цивільного кодексу
України волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним. ОСОБА_1 не мав наміру
вчиняти правочин взагалі. Він вважав,
що договір-купівлі продажу вчиняється
на деякий час та квартира буде
повернена йому.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_1, продав
квартиру внаслідок застосування до
нього фізичного та психічного тиску,
вважає договір купівлі продажу
недійсним. Заява про вжиття заходів
забезпечення позову подається
водночас з цією позовною заявою.

Розслідування цієї справи ведеться
Ворошиловським РВ ДМУ ГУМВС України в
Донецькій області. Відомості про
зникнення ОСОБА_1 внесені до Єдиного
реєстру досудових розслідувань за №
0003350 від 27.06.2013 року за ознаками ч. 1
ст. 115 КК України. Заява про зникнення
була подана другом ОСОБА_1, ОСОБА_6. На
цей час триває досудове розслідування.

Просив суд визнати недійсним
договір купівлі-продажу квартири
посвідчений приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_5 04.06.2013 року за реєстровим
№ 1232 та зобов'язати відповідний орган
внести запис до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
скасування реєстрації прав власності
за №1176048.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
та його представник ОСОБА_2, який діє на
підставі договору про надання правової
допомоги від 16 липня 2013 року кожний
окремо підтримали позовні вимоги,
надали пояснення аналогічні
викладеним в позовній заяві та просили
суд задовольнити вимоги та визнати
недійсним договір купівлі-продажу
квартири посвідчений приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_5 04.06.2013 року
за реєстровим № 1232 та зобов'язати
відповідний орган внести запис до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про скасування
реєстрації прав власності за №1176048.

Відповідач ОСОБА_3 та його
представник ОСОБА_4, який діє на
підставі довіреності кожний окремо в
судовому засіданні заперечували проти
позовних вимог позивача, просили суд
відмовити позивачу в задоволенні вимог
в повному обсязі, так як договір
купівлі-продажу було вчинено
відповідно до норм діючого
законодавства, сторони бажали настання
реальних наслідків, позивач отримав
гроші за договором.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в
судовому засіданні пояснили, що вони
працюють в агентствах нерухомості є
ріелторами. Всі вони приймали участь у
вчиненні договору купівлі-продажу між
позивачем та відповідачем. Пояснили, що
позивач ОСОБА_1 бажав укладання
правочину з відповідачем, до укладання
угоди так і під час її був спокійним, з
його вигляду не вбачалося, що він
стурбований чимось. Позивачем було
отримано спочатку завдаток у сумі 3000
доларів США, а під час безпосередньо
укладання договору купівлі-продажу
відповідач передав позивачу 29 000
доларів США. Частину грошей від
договору купівлі-продажу позивач
ОСОБА_1 поклав у банк на свій рахунок, а 4
500 доларів, останній залишив ріелтору
ОСОБА_7, які в подальшому були витрачені
позивачем на придбання будинку в м.
Сніжному Донецької області.

Суд, вислухавши пояснення позивача
та його представника, відповідача та
його представника, свідків, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позовні
вимоги позивача ОСОБА_1 не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо: захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

Судом встановлені наступні
обставини.

04 червня 2013 року між ОСОБА_1,
названий далі Продавець та ОСОБА_3,
названий далі як Покупець, разом
«Сторони», попередньо ознайомлені з
вимогами чинного законодавства щодо
недійсності правочинів, діючи
добровільно, без примусу з будь-якого
боку, однаково розуміючи значення умов
правочину, які відповідають дійсності
їх намірів, вільно володіючи
українською мовою, уклали договір, де
Продавець продав, а Покупець купив
квартиру НОМЕР_1 яка складається з двох
кімнат, загальною площею 48,3 кв.м, в тому
числі житловою 30 кв.м, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1

Пунктом 3 цього Договору, вказана
нерухомість продана за 260 800 гривень,
які Продавець отримав готівкою
повністю до підписання цього договору,
Продавець стверджує, що сума отримана
ним, являється повним розрахунком за
відчужувану нерухомість. Фінансових
претензій та майнових обов»язків
Покупець перед ним не має.

Пунктом 10 цього договору
зазначено, що вони. Продавець та
Покупець підтверджують, що договір цей
не носить характеру фіктивного та
удаваного правочину.

Вказаний договір купівлі-продажу
посвідчений ОСОБА_5, приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу.

Позивач ОСОБА_1 звертаючись до суду
з вищевказаними вимогами просить суд
визнати недійсним договір
купівлі-продажу, посвідчений приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_5 04.06.2013 року
за реєстровим № 1232, так як договір
купівлі-продажу був вчинений під
впливом обману злочинної групи осіб,
які зловмисно ввели в оману ОСОБА_1 та
змусили його вчинити цей правочин.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 статті 57 ЦПК України
передбачено, що доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи.

Відповідно до ч. 2 статті 57 ЦПК
України ці данні встановлюються на
підставі сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко - і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до уваги докази,
які не стосуються предмета
доказування.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України, суд
не бере до уваги докази, які одержані з
порушенням порядку, встановленого
законом. Обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України
сторони зобов»язані подати свої докази
суду до або під час попереднього
судового засідання у справі, а якщо
попереднє судове засідання у справі не
проводиться, - до початку розгляду
справи по суті.

Згідно до ч. 2 ст. 131 ЦПК України
докази, подані з порушенням вимог,
встановлених частиною першою цієї
статті, не приймаються, якщо сторона не
доведе, що докази подано несвоєчасно з
поважних причин.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Відповідно до ст. 202 ЦК України
правочином є подія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов»язків.

Статтею 203 ЦК України встановлені
загальні вимоги додержання яких є
необхідним для чинності правочину.

Як визначає п. 3 ст. 203 Цивільного
кодексу України, волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 204 ЦК України
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання
сторонами в момент вчинення правочину
вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6
ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 626 ЦКУ договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків, а згідно ст.627 ЦКУ сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору (свобода укладення договору).

Договір в силу приписів ст. 638 ЦК
України, є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Отже, підписання договору
купівлі-продажу свідчить про те, що
сторонам всі умови даного Договору
цілком зрозумілі і вони вважають їх
справедливими по відношенню до них.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
( продавець ) передає або
зобов»язується передати майно ( товар )
у власність другій стороні ( покупцеві
), а покупець приймає або
зобов»язується прийняти майно ( товар )
і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення (
частина перша статті 229 цього Кодексу ),
такий правочин визнається судом
недійсним.

Обман має місце, якщо сторона
заперечує наявність обставин, які
можуть перешкодити вчиненню правочину,
або якщо вона замовчує їх існування.

Сторона, яка застосувала обман,
зобов»язана відшкодувати другій
стороні збитки у подвійному розмірі та
моральну шкоду, що завдані у зв»язку з
вчиненням цього правочину.

Згідно із ч. 1 ст. 231 ЦК України
правочин, вчинений особою проти її
справжньої волі внаслідок
застосування до неї фізичного чи
психічного тиску з боку другої сторони
або з боку іншої особи, визнається
судом недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 ЦК України
винна сторона ( інша особа ), яка
застосувала фізичний або психічний
тиск до другої сторони, зобов»язана
відшкодувати їй збитки у подвійному
розмірі та моральну шкоду, що завдані у
зв»язку з вчиненням цього правочину.

Посилання позивача на те, що договір
купівлі-продажу був вчинений під
впливом обману злочинної групи осіб,
зловмисно ввели його в оману та змусили
його вчинити, застосовували до нього
фізичний та психічний тиск та
наявність розслідування цієї справи
Ворошиловським РВ ДМУ ГУМВС України в
Донецькій області не може бути
прийнято судом до уваги, так як на даний
час, як встановлено в судовому
засіданні ведеться досудове
розслідування та на даний час
відсутній вирок суду щодо осіб, які
відносно позивача вчиняли
вищезазначені дії.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України
вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов»язкові для суду,
що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок або
постанову суду, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчиненні вони цією особою.

У відповідності до вимог чинного
законодавства України лише вирок суду
підтверджує винність особи у вчиненні
проступку.

Крім того, встановлено, що позивачем
заявлено цивільний позов у вказаній
кримінальній справі до винних осіб.

Отже, у розумінні вимог ч. 2 ст. 231 ЦК
України у разі визнання судом винних
осіб, які застосовували до позивача
фізичний та психічний тиск при
вчиненні правочину, останній має право
звернення з відповідним позовом щодо
відшкодування їй збитки у подвійному
розмірі та моральну шкоду, що завдані у
зв»язку з вчиненням цього правочину.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в
судовому засіданні пояснили, що вони
працюють в агентствах нерухомості є
ріелторами. Всі вони приймали участь у
вчиненні договору купівлі-продажу між
позивачем та відповідачем. Пояснили, що
позивач ОСОБА_1 бажав укладання
правочину з відповідачем, до укладання
угоди так і під час її був спокійним, з
його вигляду не вбачалося, що він
стурбований чимось. Позивачем було
отримано спочатку завдаток у сумі 3000
доларів США, а під час безпосередньо
укладання договору купівлі-продажу
відповідач передав позивачу 29 000
доларів США. Частину грошей від
договору купівлі-продажу позивач
ОСОБА_1 поклав у банк на свій рахунок, а 4
500 доларів, останній залишив ріелтору
ОСОБА_7, які в подальшому були витрачені
позивачем на придбання будинку в м.
Сніжному Донецької області.

З пояснень, які були надані до суду
приватним нотаріусом та отримані судом
14.10.2013 року за вх. № 209/01-16 вбачається, що
за весь час, що тривав правочин, у нього
не виникло ніякого сумніву щодо
дієздатності та намірів сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному об»єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 212 ЦПК України
результати оцінки доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Отже, проаналізувавши вищенаведене,
суд приходить до висновку, що позивачем
не доведено, що друга сторона правочину
ввела в оману, що виключає можливість
визнання угоди недійсною з підстав,
визначених в позові, передбачених
статтею 230 ЦК України, а тому позовні
вимоги позивача в частині визнання
недійсним договір купівлі-продажу
квартири посвідчений приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_5 04.06.2013 року
за реєстровим № 1232 є такими, що не
підлягають задоволенню.

Стосовно вимог позивача в частині
зобов'язання відповідний орган внести
запис до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про скасування
реєстрації прав власності за №1176048, то
такі вимоги не підлягають задоволенню
у зв»язку із відмовою у вище
задоволених вимогах.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України
не підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача судові витрати
понесені позивачем при зверненні до
суду.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 16, 202, 203, 204, 215, 230, 231, 626,
638, 655 ЦК України, ст.ст. 3, 5, 10, 11, 15, 30, 57, 58,
59, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
до ОСОБА_3 про визнання договору
купівлі-продажу недійсним, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Донецької області
через Ворошиловський районний суд
міста Донецька шляхом подачі протягом
10 днів з дня його проголошення
апеляційної скарги.

Рішення надруковано в нарадчій
кімнаті в одному примірнику.

Суддя