Справа № 2506/9928/2012 Провадження №
22-ц/795/130/2014 Головуючий у I інстанції -
Лямзіна Н. Ю. Доповідач - Мамонова О.
Є.Категорія - цивільна
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2014 року м. ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді МАМОНОВОЇ О.Є.,

суддів: ГУБАР В.С.,
ПОЗІГУНА М.І.

при секретарі: Халимон Т.Ю.

з участю: позивача ОСОБА_1 та його
представників ОСОБА_2 і ОСОБА_3,
представників відповідача ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, представника третьої особи
ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Чернігові
цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_7, Чернігівської міської
ради на рішення Деснянського районного
суду м. Чернігова від 15 березня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7
про усунення перешкод у користуванні
власністю -

В С Т А Н О В И
В:

У листопаді 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_7, в якому
просив:

- зобов'язати ОСОБА_7 за власний рахунок
усунути перешкоди у користуванні
належним ОСОБА_1 на праві власності
житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом
знесення самочинно збудованого
житлового будинку АДРЕСА_1, позначеного
в технічному паспорті на житловий
будинок за № АДРЕСА_1 під літ. «Б-1»
площею 67,8 кв.м. з прибудовою «Б1» площею
18,4 кв.м., погребу цегляного б-1, ганку,
сараю деревяного „Д-1";

- зобов'язати ОСОБА_7 за власний рахунок
звільнити самовільно зайняту земельну
ділянку площею 500 кв.м, що розташована
за адресою: АДРЕСА_1, від будівельних
матеріалів та обладнання, що були
використані в процесі самовільного
будівництва житлового будинку та
господарських споруд, розташованих по
АДРЕСА_1 та вивезти будівельні
матеріали з земельної ділянки.

Позов обґрунтований тим, що внаслідок
самовільного зайняття земельної
ділянки і самовільного будівництва
житлового будинку з господарськими
спорудами ОСОБА_7, позивач не має
можливості здійснити перебудову
господарської будівлі для
облаштування зручного входу до
домоволодіння. Самовільні споруди
збудовані відповідачем в порушення
протипожежних норм, позивач обмежений
у можливості належно обслуговувати
господарські споруди, що належать йому
на праві власності. Стічні води
попадають на земельну ділянку між
самовільними спорудами відповідача і
належними позивачу господарськими
будівлями, що приводить до замокання та
їх пошкодження.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 15 березня 2013 року позов
ОСОБА_1 задоволено частково;
зобов'язано ОСОБА_7 за власний рахунок
усунути перешкоди в користуванні
ОСОБА_1 належним йому на праві
приватної власності житловим будинком
АДРЕСА_1 шляхом звільнення від
матеріалів та обладнання, які були
використані в процесі самовільного
будівництва житлового будинку та
господарських споруд, розташованих по
АДРЕСА_1 та вивезти їх за власний
рахунок; вирішено питання про розподіл
судових витрат; в іншій частині
позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить
скасувати рішення Деснянського
районного суду м. Чернігова від 15.03.2013
року частково, а саме у частині
задоволення позову ОСОБА_1, посилаючись
на його незаконність та
необґрунтованість, неповне з'ясування
обставин, що мають значення для
правильного вирішення спору,
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

В апеляційній скарзі Чернігівська
міська рада просить скасувати
оскаржуване рішення та прийняти нове,
яким у задоволенні позову ОСОБА_1
відмовити, посилаючись на його
незаконність та необґрунтованість,
неповне з'ясування обставин справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального і процесуального права.

Рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 28 травня 2013
року апеляційну скаргу ОСОБА_7
задоволено; апеляційну скаргу
Чернігівської міської ради задоволено
частково, рішення Деснянського
районного суду м. Чернігова від 15
березня 2013 року в частині задоволення
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про усунення
перешкод у користуванні належним на
праві власності житловим будинком №
АДРЕСА_1, шляхом звільнення земельної
ділянки від матеріалів та обладнання,
які були використані в процесі
самовільного будівництва житлового
будинку та господарських споруд,
розташованих по АДРЕСА_1 та вивезення
їх за власний рахунок - скасовано та
відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні цих
вимог. В іншій частині рішення залишено
без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 20.11.2013 року
касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено
частково; рішення колегії суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Чернігівської
області від 28 травня 2013 року в частині
первісних позовних вимог (ОСОБА_1 до
ОСОБА_7 про усунення перешкод у
користуванні власністю) скасовано, а
справу в цій частині направлено на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
перевіривши доводи апеляційної скарги
та дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційні
скарги підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1,
суд першої інстанції керуючись
положеннями ст.ст. 376, 391 ЦК України,
ст.ст. 103, 152 ЗК України, виходив з того,
що права ОСОБА_1 як власника житлового
будинку з надвірними будівлями №
АДРЕСА_1 та як землекористувача
земельної ділянки за вказаною адресою
є порушеними, а тому підлягають
захисту.

Однак з таким висновком районного суду
не може погодитися апеляційний суд,
через недоведеність обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального права.

Судом по справі встановлено, що сторони
по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_7 є рідними
братами.

Згідно договору на право забудови від
11.08.1947 року ОСОБА_8 було надано під
забудову 1000 кв.м в АДРЕСА_1. Пунктом 3
договору передбачено, що земельна
ділянка надається на 55 років з 11.08.1947
року по 11.08.2002 року ( т. 1 а.с. 171 - 173).

Рішенням № 1023 від 7 липня 1953 року
виконавчого комітету Чернігівської
міської ради депутатів трудящих «Про
наслідки обміру земель по будівельному
кварталу № 326 міста Чернігова»
зареєстровано за землекористувачем по
АДРЕСА_1 1000 кв.м, виявлені лишки у
розмірі 265 кв.м за вказаною адресою, які
залишені в тимчасовому користуванні (
т. 1 а.с. 237).

17.05.1971 року за ОСОБА_8 було
зареєстровано право власності на
житловий будинок по АДРЕСА_1 на
підставі договору про право забудови
(т. 1 а.с. 170, 202-204).

ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_8
свідоцтво про право на спадщину за
законом було видано його сину ОСОБА_9 (
т. 1 а.с. 221), який 31.07.1979 року за договором
купівлі-продажу продав жилий будинок
АДРЕСА_1, (т. 1 а.с. 218-219) ОСОБА_1 - позивачу
по справі. У договорі купівлі-продажу
зазначено, що вказаний житловий
будинок розташований на земельній
ділянці розміром 1000 кв.м.

Відповідач ОСОБА_7 у 1983 році самочинно
побудував житловий будинок з
господарськими спорудами на земельній
ділянці по АДРЕСА_1, який у технічному
паспорті позначений літ. «Б-1» з
прибудовою «Б1», погрібом б-1, ганком,
сараєм (т. 1 а.с. 10-13).

Постановою адміністративної комісії
при виконкомі Деснянської районної
Ради народних депутатів № 44 від 26
листопада 1983 року ОСОБА_7 було
притягнуто до адміністративної
відповідальності за самовільно
збудовані будівлі та споруди.

З 1983 року між сторонами склався певний
порядок користування земельною
ділянкою, ОСОБА_7 регулярно сплачував
земельний податок за земельну ділянку
(т. 1 а.с. 97, 98-129)

Матеріалами справи підтверджено, що
самовільно побудованому ОСОБА_7
житловому будинку в 1987 році було
присвоєно АДРЕСА_1; та з лютого 1987 року
відповідач і члени його сім"ї
зареєстровані у даному будинку в
установленому порядку (т. 1 а.с. 26, 89-94).

Рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 28.03.2012 року, залишеним в
силі ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 19.09.2012 року,
визнано за ОСОБА_7 право власності на
матеріали та обладнання, які були
використані в процесі самовільного
будівництва житлового будинку та
господарських споруд, розташованих по
АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 14-16, 17-18, 19-21).

Рішенням Чернігівської міської ради
від 31.08.2012 року, яке є чинним, ОСОБА_7
надано дозвіл на розроблення
документації із землеустрою на
земельну ділянку по АДРЕСА_1-а для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка) (т. 1 а.с. 130).

Частинами 1 та 3 ст. 90 ЗК Української РСР
(в редакції 1970 року, що діяла на час
виникнення правовідносин між ОСОБА_9 та
ОСОБА_1) передбачалося, що на землях
міст при переході права власності на
будівлю переходить також і право
користування земельною ділянкою або її
частиною. Якщо попередній власник
будівлі одержав земельну ділянку на
пільгових умовах за нормами, що
перевищують діючі, за новим власником
будинку може бути закріплено в
користування земельна ділянка,
виходячи з норм, встановлених ст. 88
цього Кодексу.

Статтею 88 ЗК Української РСР (в
редакції 1970 року) в містах, де
допускається індивідуальне житлове
будівництво виконавчими комітетами
міських Рад депутатів трудящих можуть
надаватися громадянам для цієї мети
земельні ділянки в розмірах від 0,03 до
0,06 гектара, з врахуванням місцевих
умов, незалежно від кількості членів
сім'ї.

Право землекористування громадян, які
проживають в містах, засвідчується в
реєстрових книгах виконавчих
комітетів міських Рад депутатів
трудящих. Приступати до користування
наданою земельною ділянкою до
встановлення відповідними
землевпорядними органами меж цієї
ділянки в натурі (на місцевості) і
видачі документа, який засвідчує право
користування землею, забороняється
(ст.ст. 20, 22 ЗК Української РСР в
редакції 1970 року).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України (в
редакції 2001 року) власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Виходячи з вищевикладеного і
враховуючи, що до дійсного часу
позивачем ОСОБА_1 право користування
або право власності на земельну
ділянку за адресою АДРЕСА_1 належним
чином не оформлено, що підтверджується
листом управління земельних ресурсів
Чернігівської міської ради за № 6484 від
26.11.2012 року (а.с. 48), його вимоги про
усунення будь-яких порушень як
землекористувача, у тому числі
звільнення земельної ділянки по
АДРЕСА_1 від будівельних матеріалів та
обладнання, використаних в процесі
самовільного будівництва житлового
будинку та господарських споруд по
АДРЕСА_1, є безпідставними та не
підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Частиною 7 статті 376 ЦК України
передбачено, що у разі істотного
відхилення від проекту, що суперечить
суспільним інтересам або порушує права
інших осіб, істотного порушення
будівельних норм і правил суд за
позовом відповідного органу державної
влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову. Якщо
проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

Знесення самочинного будівництва є
крайньою мірою і можливе лише тоді,
коли використано усі передбачені
законодавством України заходи щодо
реагування та притягнення винної
особи до відповідальності.

У випадках порушення прав інших осіб
право на звернення до суду з позовом
про знесення або перебудову самочинно
збудованого об'єкта нерухомості
належить і таким особам за умови, що
вони доведуть наявність порушенного
права (ст. 391 ЦК України), а також
власнику (користувачу) земельної
ділянки, якщо він заперечує проти
визнання за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на його
земельній ділянці, права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно (ч. 4
ст. 376 ЦК України).

Відхилення від проекту забудови
об'єкту нерухомості або від вимог
будівельних норм і правил, які не є
істотними, не порушують прав інших осіб
та інтересів суспільства, не
суперечать санітарно-технічним
вимогам і правилам експлуатації, не
впливають на міцність і безпечність
цього об'єкта (зокрема, відхилення у
житловому будинку від внутрішнього
планування зі збереженням чи незначним
відхиленням від установленого
проектом розміру житлової площі,
незначна зміна його зовнішніх
габаритів, місця розташування тощо), не
можуть бути підставою для задоволення
вимог про перебудову чи знесення
об'єкта нерухомості.

Враховуючи, що матеріали справи не
містять доказів на підтвердження
порушень прав позивача як власника
житлового будинку по АДРЕСА_1, а саме
наявності перешкод у користуванні
вказаним будинком, що створюються
самочинно збудованими будівлями за
адресою АДРЕСА_1, а саме будинком «Б-1» з
прибудовою «Б1», погрібом б-1, ганком,
сараєм, апеляційний суд не знаходить
підстав для задоволення його позовних
вимог про зобов'язання ОСОБА_7 за
власний рахунок усунути перешкоди у
користуванні належним позивачу на
праві власності житловим будинком
АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинно
збудованого житлового будинку АДРЕСА_1.

Зокрема, у справі відсутні докази щодо
можливості руйнації належних позивачу
господарських будівель внаслідок
замокання через стічні води, чим
позивач обґрунтовував свій позов.

До наданого суду апеляційної інстанції
висновку № ЧК-12 експертного
будівельно-технічного дослідження від
23 січня 2014 року колегія суддів
апеляційного суду відноситься
критично виходячи з наступного.

Згідно чч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Зазначений висновок не був предметом
дослідження суду першої інстанції,
експертне дослідження проведене на
замовлення позивача, а не за ухвалою
суду, будь-яких поважних причин
ненадання його суду першої інстанції
ні позивачем, ні його представниками
апеляційному суду не наведено.

Щодо суті самого дослідження, то воно
містить перелік допущених
відповідачем порушень норм ДБН та
пожежних норм, але переліку конкретних
перешкод, які чиняться позивачу,
зокрема затінення, затікання,
неможливості підходу, під'їзду до
належного позивачу житлового будинку
та господарських споруд, вказане
дослідження не містить. До того ж, у
матеріалах справи міститься лист
Чернігівського міського управління
ГУМНС України в Чернігівській області
від 17.07.2009 року за № 2/2604, з якого
вбачається, що в ході перевірки,
проведеної працівниками вказаного
управління, встановлено, що житловий
будинок «Б-1» та господарчу будівлю
«Д-1» на присадибній ділянці АДРЕСА_1
встановлено без порушень вимог
пожежної безпеки (а.с. 53).

Підсумовуючи викладене, апеляційний
суд вважає, що рішення суду першої
інстанції в частині зобов'язання
ОСОБА_7 за власний рахунок усунути
перешкоди в користуванні ОСОБА_1
належним йому на праві власності
житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом
звільнення від матеріалів та
обладнання, які були використані в
процесі самовільного будівництва
житлового будинку та господарських
споруд, розташованих по АДРЕСА_1 та
вивезти їх за власний рахунок,
підлягає скасуванню, з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_7
про усунення перешкод у користуванні
власністю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо
суд апеляційної або касаційної
інстанції, не передаючи справи на новий
розгляд, змінює рішення або ухвалює
нове, суд відповідно змінює розподіл
судових витрат.

У зв'язку із задоволенням апеляційних
скарг ОСОБА_7 та Чернігівської міської
ради з ОСОБА_1 на їх користь підлягає
стягненню по 57 грн. 35 коп. судового
збору.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319, 324
ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_7,
Чернігівської міської ради -
задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 15 березня 2013 року в
частині задоволення позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_7 про усунення перешкод у
користуванні власністю - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_7
про усунення перешкод у користуванні
власністю - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 57
грн. 35 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Чернігівської міської ради 57 грн. 35 коп.
судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:Судді: