У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Леванчука А.О.,
Лесько А.О.,

Хопти С.Ф.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за договором
купівлі-продажу за касаційною скаргою
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду Харківської
області від 26 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року фізична
особа-підприємець (далі - ФОП) ОСОБА_3
звернувся до суду з указаним
позовом, посилаючись на те, що 1
листопада 2008 року між ОСОБА_4
та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5
було укладено договір купівлі-продажу,
за умовами якого ціна за одиницю товару
складає 24 200 грн, а розрахунки за
договором мали проводитись відповідно
до п. 2.5.1 договору. Згідно умов
договору повна оплата за проданий
товар повинна бути сплачена не пізніше
15 листопада 2010 року. Протягом строку
дії цього договору відповідач був
здійснений лише перший платіж та
платежі за два місяці, у зв'язку
утворилась заборгованість у розмірі 16
тис. грн. 12 жовтня 2009 року між ФОП ОСОБА_5
та ним було укладено договір уступки
права вимоги за договором
купівлі-продажу від 1 листопада 2008 року.
На ім'я ОСОБА_4 ним було надіслано
претензію з вимогою повернення суми
заборгованості, на яку останній не
відреагував.

Ураховуючи наведене, позивач просив
стягнути на його користь з відповідача
заборгованість за договором
купівлі-продажу у розмірі 16 тис. грн та
пеню у розмірі 5 840 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова від 20 травня 2014 року позов ФОП
ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на
користь ФОП ОСОБА_3 заборгованість за
договором купівлі-продажу від 1
листопада 2008 року у розмірі 16 тис. грн, а
також пеню у розмірі 5 840 грн.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 26 серпня 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким у задоволенні позову ФОП ОСОБА_3
відмовлено.

У касаційній скарзі ФОП ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права й порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачем порушено виконання
зобов'язання за договором
купівлі-продажу, у зв'язку з чим
утворилась заборгованість. Також суд
виходив з того, що строк позовної
давності позовної давності позивачем
не пропущено, оскільки його перебіг
починається з кінцевого строку
погашення заборгованості - 15 листопада
2010 року.

Скасовуючи рішення районного суду та
відмовляючи у задоволенні позову,
апеляційний суд виходив з того, що
позивач пропустив строк позовної
давності. При цьому оскільки строк
виконання зобов'язання - 15 листопада 2009
року, а до договору щодо строку внесені
виправлення, які сторонами не завірено,
відповідач звернулась до суду з заявою
про застосування такого строку, що є
підставою для відмови у задоволенні
позову.

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 1 листопада 2008
року між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було
укладено договір купівлі-продажу
товару.

Згідно п. 1.1 цього договору ФОП ОСОБА_5
зобов'язалась передати у власність
товар, найменування, кількість,
асортимент та комплектуючі якого
вказані в специфікації, а ОСОБА_4
зобов'язалась прийняти вказаний в
специфікації товар та оплатити його
вартість в передбачений договором
строк. Відповідно до умов цього
договору ціна за одиницю товару
складає 24 200 грн.

Відповідно до п. 2.5.1 договору покупець
проводить платіж у розмірі 5
тис. грн, а залишок у розмірі 19 200 грн
відповідач сплачує рівними частками, а
саме по 1 600 грн на протязі 12 місяців не
пізніше 15 числа кожного місяця та повна
оплата за проданий товар повинна бути
сплачена не пізніше 15 листопада 2010
року.

Суд першої інстанції, з урахуванням
умов договору, виходив з того, що
перебіг строку позовної давності
починається з погодженої сторонами
договору дати внесення останнього
платежу, тобто з 15 листопада 2010 року.
Таким чином, позивач звернувся до суду
з даним позовом в межах строку позовної
давності (21 січня 2013 року).

Апеляційний суд з такими висновками
суду не погодився та виходив з того, що
згідно умов договору залишок
несплачених коштів позивач сплачує
рівними частинами протягом 12 місяців,
тому строк виконання зобов'язання
відповідачки сплинув 15 листопада 2009
року, а внесені виправлення на «15
листопада 2010 року» -
сторонами не завірені. Тобто,
звернувшись з позовом до суду 21 січня
2013 року, позивач пропустив строк
позовної давності.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Отже, позовна давність застосовується
до обґрунтованого позову.

За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

При цьому відмовити в позові через
пропуск без поважних причин строку
звернення до суду можливо лише в тому
разі, коли позов є обґрунтованим. У разі
безпідставності позовних вимог при
пропуску строку звернення до суду в
позові належить відмовити за
безпідставністю позовних вимог.

Крім того, відповідно до п. 11 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 18
грудня 2009 року № 14 «Про судове
рішення», встановивши, що строк для
звернення з позовом пропущено без
поважної причини, суд у рішенні
зазначає про відмову в позові з цих
підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Отже, відмовляючи у задоволенні позову
з підстав пропуску строку позовної
давності, суд має встановити
обґрунтованість чи безпідставність
позовних вимог, належним чином
мотивувати свої висновки. Так, у
випадку обґрунтованості позовних
вимог суд може відмовити у їх
задоволенні у зв'язку з пропуском
строку позовної давності. У випадку
недоведеності позову суд відмовляє у
його задоволенні саме з цих підстав, а
не застосовує наслідки пропуску
позовної давності.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач зверталась до суду першої
інстанції з заявою про застосування
строку позовної давності. Однак суд
першої інстанції не застосував строк
позовної давності у зв'язку з тим, що
позивач звернувся до суду з позовом в
межах строку позовної давності. Також
суд першої інстанції задовольнив
позов, виходячи з його
обґрунтованості/необґрунтованості та
доведеності позовних вимог.

Проте апеляційний суд, відмовляючи у
задоволенні позову з підстав пропуску
ФОП ОСОБА_3 строку позовної давності, у
порушення ст. ст. 214, 316 ЦПК України
застосував строк позовної давності, не
навівши при цьому правових висновків
щодо обґрунтованості позову.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом апеляційної
інстанції не встановлені, ухвала
апеляційного суду не відповідає
вимогам ст. 213 ЦПК України щодо
законності й обґрунтованості, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для її
скасування з передачею справи на новий
апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 26 серпня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Леванчук

А.О.
Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко