Справа №591/9171/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - ГрищенкоНомер провадження
22-ц/788/220/14 Суддя-доповідач - Ільченко О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ільченко О. Ю.,

суддів - Гагіна М. В., Рибалки В. Г.,

за участю секретаря судового засідання
- Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою Приватного підприємства
"Грандфінресурс"

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 18 грудня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до
Приватного підприємства
"Грандфінресурс"

про визнання договору недійсним,
стягнення коштів та відшкодування
моральної шкоди,

в с т а н о в и л
а :

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 18 грудня 2013 року позов
задоволено частково.

Визнано недійсним договір від 05 квітня
2013 року № 220657 з додатками до нього,
укладений між приватним підприємством
«Грандфінресурс».

Стягнуто з ПП «Грандфінресурс» на
користь ОСОБА_2 на відшкодування
матеріальної шкоди завдані збитки в
сумі 1300 грн. В іншій частині позовних
вимог відмовлено. Вирішено питання
судового збору.

В апеляційній скарзі представник
відповідача, посилаючись на неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, неправильне застування
норм матеріального права, просить
зазначене рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог. При цьому
зазначає, що ПП «Грандфінресурс» надає
клієнту можливість отримати грошові
кошти, , а клієнт зобов'язується в
обов'язковому порядку повернути кошти,
а також сплатити компенсацію, пов'язану
з витратами на організацію діяльності
програми. Вважає, що позивач був
ознайомлений з умовами договору і мав
реальну можливість відмовитись від
його укладення. Крім того, посилається
на те, що адміністрування грошових
коштів відповідає вимогам діючого
законодавства та, що діяльність ПП
«Грандфінресурс» не передбачає
залучення фінансових активів для
надання фінансових послуг, тому не
підлягає ліцензуванню.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позов в частині вимог
про визнання недійсним договору та
стягнення сплачених коштів, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач за
договором від 05 квітня 2013 року повинен
був отримати суму коштів, розмір якої
визначався відповідними Додатками до
договору. Суд вважав, що дії
відповідача по наданню послуг є
фінансовими та підлягали ліцензуванню,
однак, відповідач свою діяльність не
узаконив та не отримав відповідну
ліцензію.

Колегія суддів погоджується з цим
висновком суду, оскільки він
ґрунтується на матеріалах справи та
відповідає нормам матеріального права.

Із змісту позовної заяви вбачається, що
позивач просив визнати недійсним
договір № 220657 від 05 квітня 2013 року про
отримання коштів по соціальній
програмі «Альянс Україна» з підстав,
передбачених ст. ст. 229, 230 ЦК України та
з підстав, що діяльність відповідача по
наданню фінансових послуг
здійснюється без відповідної на це
ліцензії.

Позивачем не був доведений факт
наявності з його боку помилки щодо
обставин вчиненого правочину та не
доведений факт щодо обманних дій
відповідача під час укладення
правочину, тому позов в цій частині
вимог щодо підстав не підлягав
задоволенню, оскільки не
обґрунтовувався конкретними
обставинами.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
не може взяти до уваги доводи
апеляційної скарги з посиланням на
вказані обставини щодо підстав позову.

Разом з тим, є обґрунтованим позов з
інших заявлених підстав, зокрема,
доводи позивача про відсутність у
відповідача ліцензії на здійснення
діяльності, пов'язаної з розподілом
коштів.

Відповідно до умов п. 1.1 договору
відповідач зобов'язався вчинити від
імені та за рахунок учасника - позивача
певні юридичні дії, спрямовані на
отримання грошової суми, зазначеної у
Додатку № 1 до даного договору, на
умовах діяльності Програми "Альянс
Україна", що міститься в Додатку № 2, в
тому числі: сформувати реєстр
учасників, забезпечити його
адміністрування; організовувати та
проводити захід по розподілу грошового
фонду надати учаснику відповідну суму
у позику; надавати інші послуги і
здійснювати інші правочини.

Також зазначеним договором
передбачені обов'язки учасника,
зокрема, сплатити одноразовий
комісійний внесок.

Відповідно до п.п. 2.1.1, 2.1.2 договору,
учасник в день підписання договору
сплачує одноразовий комісійний внесок
та адміністративний платіж, який
сплачується не пізніше 15 календарних
днів з моменту отримання дозволу;
своєчасно, не пізніше 15 числа кожного
місяця, сплачує загальний платіж, який
включає чистий внесок, що є платою за
послуги адміністратора з організації
діяльності програми.

Згідно з п. 1.3 ст. 1 додатку №2 до
договору, його предметом є послуги з
формування реєстру учасників програми,
метою яких є отримання відповідної
грошової суми. Із Додатку № 1 до
договору вбачається, що розмір
заявленої грошової суми становить 20000
грн. (а.с. 10)

Адміністратор гарантував учаснику
надати обумовлену грошову суму за
умови виконання останнім всіх умов
договору і додатків до нього ( ст. 12
додатку №2 ).

На виконання умов договору, позивач 05
квітня 2013 року сплатив 1300 грн., що
підтверджується копією квитанції. (а.с.
15)

Разом з тим, пунктом 3 частини 1 ст. 9
Закону «Про ліцензування певних видів
господарської діяльності»
передбачено, що відповідно до
спеціальних законів ліцензуванню
підлягає господарська діяльність,
зокрема, із надання фінансових послуг.

Згідно з пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 1 Закону
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
під фінансовою установою слід розуміти
юридичну особу, яка відповідно до
закону надає одну чи декілька
фінансових послуг, а також інші послуги
(операції), пов'язані з наданням
фінансових послуг, у випадках, прямо
визначених законом, та внесена до
відповідного реєстру в установленому
законом порядку.

Фінансова послуга - це операції з
фінансовими активами, що здійснюються
в інтересах третіх осіб за власний
рахунок чи за рахунок цих осіб, а у
випадках, передбачених законодавством,
- і за рахунок залучених від інших осіб
фінансових активів, з метою отримання
прибутку або збереження реальної
вартості фінансових активів.

Такими фінансовими послугами, як
зазначено у пунктах 2, 6, 11 ч. 1 ст. 4 цього
ж Закону, вважаються довірче
управління фінансовими активами,
надання коштів у позику, в тому числі й
на умовах фінансового кредиту та
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

В даному випадку саме на таких умовах
було передбачено надання коштів
позивачу.

Водночас, п. 4 ч. 1 ст. 34 даного Закону
передбачено, що національна комісія, що
здійснює державне регулювання у сфері
ринків фінансових послуг, у межах своєї
компетенції видає ліцензії для
здійснення фінансовими установами
діяльності з надання будь-яких
фінансових послуг, що передбачають
пряме або опосередковане залучення
фінансових активів від фізичних осіб.

Здійснення такої діяльності
дозволяється тільки після отримання
відповідної ліценції (ч. 2 ст. 34
вказаного Закону).

Аналіз зазначених норм дає підстави
для висновку, що для укладення договору
з позивачем відповідач повинен був
отримати у встановленому законом
порядку відповідну ліцензію.

За таких умов, вчинення відповідачем
цього правочину без відповідного
дозволу (ліцензії) відповідно до змісту
ч. 1 ст. 203, ч. ч. 1, 3 ст. 215, ст. 227 ЦК України
є підставою для визнання договору
недійсним.

Суд першої інстанції вказані обставини
врахував і обґрунтовано, виходячи з
правових наслідків недійсності
правочину, визначених абз. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК,
дійшов висновку, що з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню 1300
грн. в рахунок повернення сплаченого
ним за договором одноразового
комісійного внеску.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують і не містять посилань на
такі порушення, які б слугували
підставою для зміни чи скасування
рішення суду.

За таких обставин, коли суд першої
інстанції постановив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстав для його
зміни чи скасування колегія суддів не
вбачає, отже, апеляційну скаргу
необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л
а :

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства "Гранфінресурс"
відхилити, а рішення Зарічного
районного суду м. Суми від 18 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий (підпис)

Судді (підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду Сумської
області: О.Ю. Ільченко