АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/2651/2014
Головуючий у 1 інстанції - Вовк
Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

12 лютого 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва

В складі : головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Шебуєвої В.А.

- ОніщукаМ.І.

при секретарі - Кучер Є.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дарницького районного суду
м. Києва від 04 грудня 2013 року в справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну
порядку користування житловим
приміщенням

в с т а
н о в и л а :

У вересні 2013 рокуОСОБА_2 звернулася в
суд із позовом до ОСОБА_3 про зміну
порядку користування житловим
приміщенням.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона
та відповідач є власниками в рівних
долях, а саме по Ѕ частині двокімнатної
квартири АДРЕСА_1.

Після придбання Ѕ спірної квартири
вона та її неповнолітня дитина стали
користуватися вільною кімнатою 13,9 кв.м.
Інша кімната площею 19,0 кв.м.
використовувалася відповідачем, який з
весни 2013 року здає її в оренду, а сам
проживає в АДРЕСА_2.

Вважала, що користування відповідачем,
який не проживає в спірній квартирі,
більшою кімнатою порушує її права як
співвласника спірної квартири.

Просила змінити порядок користування
квартирою АДРЕСА_1 та визначити його
таким чином: виділити їй в користування
кімнату площею 19,0 кв.м., відповідачу
виділити кімнату площею 13,6 кв.м., а
місця загального користування (ванну
кімнату, вбиральню, коридор, кухню,
балкон) залишити в спільному
користуванні.

Заочним рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 04 грудня 2013
року в задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням позивач
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення та ухвалити
нове про задоволення позовних вимог в
повному обсязі.

Зазначає, що висновок суду про те, що
вона не має права на користування
кімнатою з більшою площею суперечить
вимогам закону, оскільки вона з
відповідачем мають рівні права на
користування квартирою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з"явилися в судове засідання,
вивчивши матеріали справи, обговоривши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції підставно виходив з
того, що позовні вимоги є
необґрунтованими, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 1/2 частина
квартири АДРЕСА_1 належить на праві
власності ОСОБА_2, що підтверджується
договором купівлі-продажу Ѕ частки
квартири від 29.03.2012 року, посвідченим
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
29.03.2012 року, зареєстрованим в реєстрі за
№839 (а.с.3-5).

Власником іншої 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1 є ОСОБА_3, що підтверджується
Свідоцтвом про право на спадщину за
законом від 07 травня 2009 року,
посвідченим державним нотаріусом 16-ої
Київської державної нотаріальної
контори Вінік І.Є., зареєстрованим в
реєстрі за №3-887 (а.с.11).

Встановлено, що спірна квартира
складається із двох кімнат житловою
площею 32,9 кв. м., а саме: 1-а кімната-13,9
кв.м., 2-а кімната- 19,0 кв.м., та приміщень
загального користування: кухня- 9,8 кв.м.
ванна кімната- 2,6 кв.м., вбиральня- 1,0
кв.м. коридор- 8,8 та балкон-2,39 кв.м.
Загальна площа квартира 57,80 кв.м.

ОСОБА_2 просила змінити порядок
користування квартирою АДРЕСА_1,
виділивши їй в користування кімнату
площею 19,0 кв.м. та ОСОБА_3 кімнату площею
13,6 кв.м. Місця загального користування
(ванну кімнату, вбиральню, коридор,
кухню, балкон) просила залишити в
спільному користуванні.

Такі вимоги позивача не можуть бути
задоволені.

Апеляційним судом встановлено, що
спірна квартира належала на праві
власності ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкоємцями якої за
законом були сини ОСОБА_7 та ОСОБА_3, які
успадкували по Ѕ частині квартири
АДРЕСА_1.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 02 квітня 2010 року, яке набрало
законної сили, визначено порядок
користування квартирою АДРЕСА_1 та
виділено в користування ОСОБА_7 кімнату
площею 13,9 кв.м., а ОСОБА_3 кімнату площею
19,0 кв.м., місця загального користування:
ванну кімнату, вбиральню, коридор,
кухню, балкон залишено у спільному
користуванні ОСОБА_7 та ОСОБА_3

Зі змісту зазначено рішення
вбачається, що фактично попередні
співвласники дійшли згоди щодо
визначення саме такого порядку
користування власністю, що не
суперечить ст. 358 ЦК України, яка
передбачає, що право спільної
часткової власності здійснюється
співвласниками за їхньою згодою.
Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їх спільною частковою
власністю, що вони й зробили.

В подальшому, між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було
укладено договір купівлі-продажу
частки квартири від 05 серпня 2010 року,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_9, зареєстрованим в
реєстрі за №1543, за умовами якого
продавець зобов'язався передати у
власність покупця Ѕ частку квартири
АДРЕСА_1.

У п.2 даного договору зазначено, що
рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 02 квітня 2010 року визначено
порядок користування квартирою
АДРЕСА_1, за яким у користування
продавця виділено кімнату площею 13,9
кв.м., а місця загального користування:
ванну кімнату, вбиральню, коридор,
кухню, балкон залишено у спільному
користуванні зі співвласником.

29.03.2012 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_2
укладено договір купівлі-продажу Ѕ
частки квартири АДРЕСА_1, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
29.03.2012 року, зареєстрованим в реєстрі за
№839.

З аналізу ч.4 ст.358 ЦК України
вбачається, що порядок користування
квартирою АДРЕСА_1 встановлений
рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 02 квітня 2010 року є
обов'язковим й для нового власника.

За таких умов рішення у спорі про
порядок володіння і користування
спільним майном з участю нового
співвласника має бути таким же, як і з
участю співвласника, що згодом
здійснив відчуження своєї частки.

Враховуючи те, що відповідачу ОСОБА_3
виділено у користування кімнату площею
19,0 кв.м., тому позивач ОСОБА_2, як новий
співвласник спірної квартири має
право на користування кімнатою площею
13,9 кв.м.

З наведеного вбачається, що суд дійшов
вірного висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог, оскільки
виділення позивачу в користування
кімнати площею 19,0 кв.м. порушить права
ОСОБА_3 щодо користування ним своєю
часткою у житловій площі. Крім того,
встановлений рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 02 квітня 2010
року порядок користування квартирою
АДРЕСА_1 є обов'язковим й для позивача,
за яким вона має право на користування
кімнатою площею 13,9 кв.м.

Позивач, всупереч вимогам ч.3 ст.131 ЦПК
України, не повідомила суд першої
інстанції про наявність рішення
Дарницького районного суду міста Києва
від 02 квітня 2010 року, яке набрало
законної сили і яким визначено порядок
користування квартирою АДРЕСА_1 та
виділено в користування ОСОБА_7 кімнату
площею 13,9 кв.м., а ОСОБА_3 кімнату площею
19,0 кв.м., місця загального користування:
ванну кімнату, вбиральню, коридор,
кухню, балкон залишено у спільному
користуванні ОСОБА_7 та ОСОБА_3, що
позбавили суд першої інстанції
можливості дати оцінку цьому доказу.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, тому
відсутні підстави для його скасування
з мотивів, викладених в апеляційній
скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 04 грудня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів шляхом подання
до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: