Єдиний унікальний номер 422/1410/2012
Справа № 2/205/310/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року
м.
Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Залімської Н.В.,

при секретарі Черновол О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні м. Дніпропетровська цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «ПроКредит
Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «ПроКредит Банк» 30 січня 2012 року
звернулося до Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська з позовом до
відповідачів про стягнення
заборгованості за кредитним договором.
Позивач у своєму позові посилався на
те, що 28 грудня 2007 року між позивачем та
відповідачем ОСОБА_1 було укладено
рамкову угоду, згідно умов якої позивач
мав право на підставі договорів про
надання траншу, які є її невід'ємною
частиною, у майбутньому надавати
боржнику кредитні кошти у гривні,
доларах США або євро загальним лімітом
заборгованості на дату надання траншу
порахованої з використанням курсів НБУ
для відповідних валют не більше ніж 80000
доларів США в межах терміну 180 місяців з
моменту підписання цієї угоди. На
підставі та в межах рамкової угоди між
позивачем та ОСОБА_1 було укладено
договір про надання траншу, відповідно
до умов якого ОСОБА_1 було надано кредит
у розмірі 44000 доларів США зі сплатою 14 %
річних на 72 календарних місяці. 28
грудня 2007 року між позивачем та ОСОБА_2
був укладений договір поруки, згідно
умов якого поручитель зобов'язалася
перед банком відповідати за виконання
позичальником усіх його зобов'язань
перед кредитором в повному обсязі, що
виникли з кредитного договору як
існуючих в теперішній час, так і тих, що
можуть виникнути в майбутньому. Разом з
тим, відповідачі свої зобов'язання щодо
повернення кредиту та сплати процентів
не виконали, що призвело до виникнення
заборгованості, розмір якої станом на 06
жовтня 2011 року склав 297669,12 грн.

Позивач у своєму позові просив суд
стягнути солідарно з відповідачів на
користь позивача заборгованість за
кредитним договором у сумі 297669,12 грн. та
судові витрати.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 -
ОСОБА_3 просила відмовити в задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове
засідання не з'явилась, про дату, час та
місце слухання справи повідомлялась
належним чином в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК
України через оголошення у пресі. Про
причини своєї неявки суд не повідомила.
Письмових заяв від неї не надходило.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
надані та здобуті докази, вважає
позовні вимоги обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню за
наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 28 грудня 2007 року
між ЗАТ «ПроКредит Банк»,
правонаступником якого є ПАТ
«ПроКредит Банк», та ОСОБА_1 було
укладено рамкову угоду № 340, згідно
умов якої банк мав право на підставі
договорів про надання траншу, які є її
невід'ємною частиною, у майбутньому
надавати боржнику кредитні кошти у
гривні, доларах США або євро загальним
лімітом заборгованості на дату надання
траншу порахованої з використанням
курсів НБУ для відповідних валют не
більше ніж 80000 доларів США в межах
терміну 180 місяців з моменту підписання
цієї угоди (а.с. 5-10).

На підставі та в межах рамкової угоди 28
грудня 2007 року між ЗАТ «ПроКредит
Банк», правонаступником якого є ПАТ
«ПроКредит Банк», та ОСОБА_1 було
укладено договір про надання траншу №
12.13558/340, відповідно до умов якого банк
надав ОСОБА_1 кредит на задоволення
особистих неспоживчих потреб у розмірі
44000 доларів США зі сплатою 14 % річних на
72 календарних місяці, а ОСОБА_1
зобов'язався кошти прийняти, належним
чином їх використовувати та повернути
у строк та на умовах, передбачених
договором і графіком повернення
кредиту та сплати відсотків (а.с. 12-13,
14-15, 16-17, 18-19).

Кредитні кошти в розмірі 44000 доларів
США були надані ОСОБА_1 28 грудня 2007 року,
що підтверджується меморіальним
валютним ордером № 3005_4 від 28 грудня 2007
року (а.с. 20).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
банки і банківську діяльність»
банківський кредит - будь-яке
зобов'язання банку надати певну суму
грошей, будь-яка гарантія, будь-яке
зобов'язання придбати право вимоги
боргу, будь-яке продовження строку
погашення боргу, яке надано в обмін на
зобов'язання боржника щодо повернення
заборгованої суми, а також на
зобов'язання на сплату процентів та
інших зборів з такої суми.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

З метою забезпечення виконання
кредитних зобов'язань, 28 грудня 2007 року
між ЗАТ «ПроКредит Банк»,
правонаступником якого є ПАТ
«ПроКредит Банк», та ОСОБА_2 був
укладений договір поруки № 340-ДП1,
згідно умов якого поручитель
зобов'язалася перед банком відповідати
за виконання позичальником усіх його
зобов'язань перед кредитором в повному
обсязі, що виникли з кредитного
договору як існуючих в теперішній час,
так і тих, що можуть виникнути в
майбутньому (а.с. 21-23).

Відповідачами порушуються взяті на
себе зобов'язання щодо повернення
кредиту та сплати процентів, внаслідок
чого станом на 06 жовтня 2011 року
відповідно до розрахунку виникла
заборгованість у розмірі 297669,12 грн. (а.с.
2 оберт).

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

23 червня 2011 року позивачем було
направлено відповідачам вимогу про
погашення кредиту, але до цього часу
заборгованість сплачено не було (а.с. 108,
109, 110).

На підставі ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

На підставі п. 7.7 Рамкової угоди у разі
недостатності суми проведеного
платежу для виконання усіх грошових
зобов'язань позичальника, строк
виконання яких настав на момент
платежу у повному обсязі, ця сума
погашає вимоги кредитора у такій
черговості незалежно від призначення
платежу, вказаного у розрахунковому
документі, на підставі якого вносився
платіж, якщо інше не встановлено
кредитним договором або кредитором: 1)
витрати кредитора, пов'язані з
погашенням заборгованості; 2)
неустойка; 3) проценти за неправомірне
користування кредитом; 4)
заборгованість по процентах за
користування кредитом; 5)
заборгованість по кредиту; 6) проценти
за користування кредитом; 7) кредит; 8)
інші грошові зобов'язання.

Згідно п. 10.2 Рамкової угоди при
порушенні, встановлених Договорами
строків погашення грошових зобов'язань
позичальник сплачує штрафну пеню у
розмірі 0,5 % від суми непогашеної
заборгованості, але не менше ніж 15 грн.
у еквіваленті валюти кредиту за кожний
календарний день прострочення,
включаючи день повного погашення
заборгованості.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 553 ЦК України,
за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 553 ЦК України
поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Частиною 2 статті 554 ЦК України
передбачено, що поручитель відповідає
перед кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справі від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішення спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
зобов'язання припиняється з підстав,
передбачених договором або законом
(частина перша статті 598 ЦК України).
Такі підстави, зокрема, зазначені у
статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність
судового рішення про задоволення вимог
кредитора, яке не виконано боржником,
не припиняє правовідносин сторін
кредитного договору, не звільняє
останнього від відповідальності за
невиконання грошового зобов'язання та
не позбавляє кредитора права на
отримання сум, передбачених частиною
другою статті 625 ЦК України, оскільки
зобов'язання залишається невиконаним
належним чином відповідно до вимог
статей 526, 599 ЦК України. Наявність
виконавчого напису нотаріуса,
вчиненого за невиконання кредитного
договору, за відсутності реального
виконання боржником свого
зобов'язання, не свідчить про
припинення договірних правовідносин
сторін й не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання ним
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання процентів
за користування кредитом і пені,
передбачених договором за несвоєчасну
сплату кредиту. У разі звернення
кредитодавця до суду після вчинення
виконавчого напису про звернення
стягнення на предмет іпотеки з вимогою
про стягнення кредитної
заборгованості суд має з'ясувати
питання про виконання виконавчого
напису і з урахуванням цього вирішити
спір на підставі чинного законодавства
та умов кредитного договору.

Згідно виконавчого напису від 17 жовтня
2011 року, вчиненого приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
за реєстровим № 4325, звернуто стягнення
на квартиру АДРЕСА_1 що належить на
праві власності ОСОБА_1 Зазначене
нерухоме майно передане в іпотеку ПАТ
«ПроКредит Банк» у забезпечення
зобов'язань за договором про надання
траншу № 12.13558/340 від 28 грудня 2007 року
(а.с. 115).

Як вбачається з відповіді Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції від 08 листопада 2013
року № 50467/20 та пояснень представника
позивача, примусова реалізація
вищезазначеної квартири на підставі
виконавчого напису від 17 жовтня 2011
року, вчиненого приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 за
реєстровим № 4325, не проведена (а.с. 111-112).

З урахуванням того, що у відповідачів
перед позивачем станом на 06 жовтня 2011
року існує заборгованість, яка ними
добровільно не сплачується, а
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається, суд
вважає за необхідне стягнути солідарно
з відповідачів на користь позивача
заборгованість за кредитним договором
у сумі 297669,12 грн., яка складається з:

- заборгованості по капіталу в
розмірі 27892,88 доларів США, що за курсом
НБУ 7,9712 становить 222100,59 грн.;

- заборгованості по процентам по
графіку в розмірі 1968,58 доларів США, що
за курсом НБУ 7,9712 становить 15691,94 грн.;

- заборгованості по процентам за
фактичне користування простроченим
капіталом у розмірі 446,87 доларів США, що
за курсом НБУ 7,9712 становить 3562,09 грн.;

- пені в розмірі 56314,50 грн. (а.с. 2
оберт).

Частиною 1 статті 88 ЦПК України
встановлено, що стороні, на користь
якої ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

Позивачем при поданні позову було
сплачено судовий збір у розмірі 2976,69
грн. (а.с. 4), тому з відповідачів на
користь позивача також слід стягнути
рівними частками судові витрати, які
ним було сплачено при поданні позову, а
саме: судовий збір.

На підставі викладеного та керуючись
Законом України «Про банки і
банківську діяльність», ст. ст. 15-16, 525-526,
553-554, 610, 612, 629, 1054 Цивільного кодексу
України, п. 17 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справі від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішення спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
ст. ст. 10-11, 59-60, 88, 209, 212-215, 218
Цивільно-процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Стягнути солідарно з ОСОБА_1,
ОСОБА_2 на користь Публічного
акціонерного товариства «ПроКредит
Банк» заборгованість за договором
про надання траншу № 12.13558/340 від
28.12.2007 року в сумі 297669,12 грн., яка
складається з: заборгованості по
капіталу у розмірі 27862,88 доларів США, в
гривневому еквіваленті за курсом НБУ
7.9712 - 222100,59 грн., заборгованості по
процентам по графіку у розмірі 1968,58
доларів США, в гривневому еквіваленті
за курсом НБУ 7.9712 - 15691,94 грн.,
заборгованості по процентам за
фактичне користування простроченим
капіталом у розмірі 446,87 доларів США, в
гривневому еквіваленті за курсом НБУ
7.9712 - 3562,09 грн., пені у розмірі 56314,50 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на
користь Публічного акціонерного
товариства «ПроКредит Банк» судові
витрати у розмірі 2976,69 грн.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Ленінський районний суд
м. Дніпропетровська шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів.

Суддя
Н.В. Залімська