У Х В А Л А

12 лютого 2014 року
Пролетарський районний суд м. Донецька
в складі:

головуючої судді
Любенок Л.Д.

при секретарі
Міненко А.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за заявою головного державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Пролетарського
районного управління юстиції у м.
Донецьку, заінтересовані особи ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про встановлення способу і
порядку виконання рішення суду від 5
листопада 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна,-

в с т а н о в и в :

4 лютого 2014 року державний
виконавець Алатирцева Н.В. звернулась
до суду із вказаною заявою, посилаючись
на те, що на виконанні ВДВС
Пролетарського РУЮ в м. Донецьку
знаходиться виконавчі листи за
рішенням апеляційного суду Донецької
області від 5 листопада 2012 року про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1: ?
частину вартості автомобіля «Hunday Elantra»,
державний номер НОМЕР_1 в сумі 42 093 грн 08
коп. та ? частку поліпшень, проведених у
домоволодіння АДРЕСА_1 в розмірі 31 393
грн, а всього 73 486,08 грн. У ході
виконання судового рішення
встановлено, що боржник ОСОБА_2 є
власником будинку АДРЕСА_1. Крім
власника у цьому домоволодінні
зареєстрований також неповнолітній
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Державний
виконавець звернувся до органу опіки
та піклування із заявою про надання
дозволу на примусову реалізацію
нерухомого майна, однак рішенням
Виконавчого комітету Пролетарської
районної в м. Донецьку ради від 11 грудня
2013 року у задоволенні такої заяви
відмовлено. У зв'язку із чим заявник
просить встановити спосіб і порядок
виконання рішення суду шляхом
примусової реалізації нерухомого
майна - будинку АДРЕСА_1, який належить
боржнику ОСОБА_2

У судове засідання державний
виконавець не з'явився, надав суду
заяву, в якій просить розглянути справу
в його відсутність.

ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву
підтримала та пояснила, що ОСОБА_2
сплативши лише 6 000 грн, на даний час
рішення суду не виконує. Додала, що
рішенням Пролетарського районного
суду м. Донецька від 12 лютого 2014 року її
та неповнолітнього сина виселено із
спірного будинку.

Заінтересована особа ОСОБА_2
заперечував проти задоволення заяви
при цьому зазначив, що державний
виконавець, достовірно знаючи його
місце роботи, не звернув стягнення на
його заробітну плату. А тому вирішення
питання про звернення стягнення на
належний йому будинок є передчасним.

Заслухавши пояснення
заінтересованих осіб, дослідивши
матеріали, долучені до заяви, суд
дійшов висновку про відмову в
задоволенні заяви з огляду на таке.

Як установлено судом із пояснень
сторін, рішенням апеляційного суду
Донецької області від 5 листопада 2012
року скасовано рішення Пролетарського
районного суду м. Донецька від 30 серпня
2012 року в частині зустрічних позовних
вимог ОСОБА_1 Постановлено стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1: ? частину
вартості автомобіля «Hunday Elantra»,
державний номер НОМЕР_1 в сумі 42 093 грн 08
коп.; 136 грн для зрівняння рівності
часток; ? частку поліпшень, проведених у
домоволодіння АДРЕСА_1 в розмірі 31 393
грн.

10 вересня 2013 року постановами
державного виконавця Алатирцевої Н.В.
відкрито виконавчі провадження № 39728993
та № 39729133 на підставі виконавчих
листів, виданих за цим судовим рішенням
(а. с. 9-10). 17 вересня 2013 року ці виконавчі
провадження об'єднані у зведене
виконавче провадження (а. с. 8).

Відповідно до відмітки на виконавчому
листі, рішення суду виконано частково в
сумі 6 000 грн (а. с. 12 на звороті).

Відповідно до ст. 373 ЦПК України суд,
який видав виконавчий документ, за
наявності обставин, що утруднюють
виконання рішення (хвороба боржника
або членів його сім'ї, відсутність
присудженого майна в натурі, стихійне
лихо тощо), за заявою державного
виконавця або за заявою сторони, у
десятиденний строк розглядає питання
про відстрочку або розстрочку
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання рішення в
судовому засіданні з викликом сторін і
у виняткових випадках може відстрочити
або розстрочити виконання, змінити чи
встановити спосіб і порядок виконання
рішення.

Відтак чинним цивільним процесуальним
законодавством чітко визначено, що
встановлення способу і порядку
виконання рішення суду може мати місце
лише у виняткових випадках, що
обумовлюють об'єктивні ускладнення при
виконанні судового рішення або
наявність яких робить його виконання
неможливим.

Обставинами, які утруднюють виконання
рішення суду, можуть бути відсутність у
боржника коштів присуджених стягувачу,
відсутність майна, яке має бути
передано в натурі стягувачу за
рішенням суду, стихійне лихо, за
наслідками якого виконання рішення
суду у визначений спосіб не можливо
тощо.

При цьому іншій спосіб, яким має бути
виконано рішення не може порушувати
права осіб, які не були учасниками
спору за наслідками розгляду якого
було ухвалено рішення суду, не може
собою підміняти компетенцію інших
державних або суспільних інституцій,
не може суперечити іншим нормативним
актам держави, які регулюють права та
обов'язки інших осіб, за своєю суттю
розв'язувати інші спори, які існують
між особами, права яких зачіпляються
встановленим способом виконання
рішення суду та які не були предметом
розгляду у судовій справі, за
наслідками розгляду якої ухвалено
судове рішення, вирішувати інші спірні
питання тощо.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 36 Закону
України «Про виконавче провадження» за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, державний виконавець за
власною ініціативою чи за заявою
сторін, а також самі сторони мають
право звернутися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
відстрочку або розстрочку виконання, а
також про встановлення або зміну
способу і порядку виконання.

Разом з тим, статтею 11 Закону України
«Про виконавче провадження»
передбачено, що державний виконавець
повинен здійснювати заходи, необхідні
для своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
Законом.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України при
набранні рішенням законної сили, воно є
обов'язковими до виконання на всій
території України, а державна
виконавча служба, як єдиний орган
примусового виконання, зобов'язана
прийняти всі необхідні заходи для його
виконання.

Згідно із ст. 52 Закону України № 606-XIV
від 21.04.1999 року «Про виконавче
провадження» звернення стягнення на
майно боржника полягає в його арешті,
вилученні та примусовій реалізації.
Стягнення за виконавчими документами
звертається в першу чергу на кошти
боржника у гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках та
інших фінансових установах, на рахунки
в цінних паперах у депозитаріях цінних
паперів. У разі відсутності у боржника
коштів та інших цінностей, достатніх
для задоволення вимог стягувача,
стягнення звертається також на належне
боржнику інше майно, за винятком майна,
на яке згідно із законом не може бути
накладено стягнення. Звернення
стягнення на майно боржника не зупиняє
звернення стягнення на кошти боржника.
Боржник має право запропонувати ті
види майна чи предмети, на які
необхідно в першу чергу звернути
стягнення. Черговість стягнення на
кошти та інше майно боржника остаточно
визначається державним виконавцем.
Стягнення на майно боржника
звертається в розмірі і обсязі,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, з урахуванням стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження.

Однак державним виконавцем не надано
суду даних, які б вказували на те, що нею
вжиті усі необхідні заходи по
встановленню наявності коштів на
рахунках боржника ОСОБА_2, належність
йому іншого цінного майна, на яке
можливо звернути стягнення. Не
представлено постанови про накладення
арешту на майно та оголошення заборони
на його відчуження, доказів вартості
нерухомого майна, що унеможливлює
визначення її співмірності розміру
заборгованості та інших витрат,
пов'язаних із вчиненням виконавчих дій.

Також суд зауважує, що звернення
стягнення на нерухоме майно будинок
АДРЕСА_1 призведе до порушення права на
житло неповнолітнього ОСОБА_3, який не
був стороною у справі про поділ майна.

Отже судом не встановлено таких
виключних обставин, які дають підставу
встановити спосіб і порядок виконання
рішення суду.

На підставі викладеного,
керуючись ст. 373 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Пролетарського районного управління
юстиції у м. Донецьку, заінтересовані
особи ОСОБА_1, ОСОБА_2 про встановлення
способу і порядку виконання рішення
суду від 5 листопада 2012 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ
майна - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається Апеляційному суду Донецької
області через Пролетарський районний
суд м. Донецька протягом п'яти днів з
дня її проголошення. У разі якщо ухвалу
було постановлено без участі особи, яка
її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Суддя
Л.Д. Любенок

12 лютого 2014 року