СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого - судді
Рейнарт І.М.

суддів
Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі
Мікітчак А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
5 листопада 2013р. по цивільній справі за
позовом заступника прокурора
Дарницького району м. Києва в інтересах
ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про вселення, зобов'язання не чинити
перешкоди у користуванні квартирою

та за зустрічною позовною заявою
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, Дарницький РВ ГУ
Державної міграційної служби України в
м. Києві

про припинення права на частку у
спільному майні, визнання права
власності, визнання особи такою, що
втратила право користування житловою
площею, зняття з реєстраційного обліку

та за позовом третіх осіб ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1, третя особа:
Дарницький РВ ГУ Державної міграційної
служби України в м. Києві

про припинення права на частку у
спільному майні, визнання права
власності, визнання особи такою, що
втратила право користування житловою
площею, зняття з реєстраційного обліку,

встановила:

у січні 2013р. заступник прокурора
Дарницького району м. Києва в інтересах
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про
вселення ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 та
зобов'язання відповідача не чинити
перешкод у вселенні та користуванні
квартирою.

Мотивуючи позовні вимоги,
позивач зазначав, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перебували у зареєстрованому шлюбі з 11
жовтня 1996р. Відповідно до договору
купівлі-продажу від 19 вересня 2003р.
ОСОБА_1 є власником 1/12 частини спірної
квартири.

Позивач стверджував, що у зв'язку
із конфліктною ситуацією ОСОБА_1 був
вимушений переїхати до своєї матері, а
відповідач змінила замки і чинить йому
перешкоди у користуванні квартирою.

ОСОБА_2 подала зустрічну позовну
заяву про припинення права ОСОБА_1 на 1/12
частину квартири АДРЕСА_1, визнати за
нею право власності на дану частину
квартири, виплатити ОСОБА_1 вартість
його частки у спільному майні у сумі 34
736грн. 08коп., які внесені нею на депозит
суду, та визнати ОСОБА_1 таким, що
втратив право користування даним
житловим приміщенням. Також відповідач
просила зобов'язати Дарницьке РВ ГУ МВС
України зняти ОСОБА_1 з

№ апеляційного провадження: №
22-ц/796/952134 Головуючий у суді першої
інстанції: Дубас В.А.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Рейнарт
І.М.реєстраційного обліку за вказаною
квартирою.

Мотивуючи позовні вимоги,
відповідач зазначала, що з моменту
розірвання шлюбу

- 2 -

ОСОБА_1 у спірній квартирі не проживає
та не несе витрати по її утриманню, а
його частка у спільному майні є
незначною.

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернулися до суду з аналогічною
зустрічній позовною заявою та
підставами позову.

Рішенням суду від 5 листопада
2013р. у первісному позові відмовлено.
Зустрічну позовну заяву та позов
третіх осіб задоволено частково.
Припинено право власності ОСОБА_1 на 1/12
частину квартири АДРЕСА_1, визнано за
ОСОБА_2 право власності на 1/12 частину
даної квартири, стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за
частину квартири у сумі 34736грн. 08коп. та
визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право
на користування квартирою. Проведено
розподіл судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі
ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення про задоволення
його позовних вимог та відмову у
зустрічному позові та позові третіх
осіб.

Апелянт посилається на
необґрунтованість судового рішення та
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, так як суд не
взяв до уваги, що він не проживає у
спірній квартирі у зв'язку із тим, що
відповідач змінила замки і чинить йому
перешкоди у користуванні квартирою.
Також апелянт стверджує, що постійні
конфліктні ситуації, які виникали з
вини відповідача, її чоловіка та
чоловіка дочки, стали причиною його не
проживання у квартирі.

Також апелянт стверджує, що
судом проігноровано вимоги ст. 365 ЦК
України, а також ту обставину, що він не
має іншого житла. Крім того, сума
компенсації не відповідає вартості
частини житла, яка належить йому у
спірній квартирі.

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, будучи
належним чином повідомленими про день
та час розгляду апеляційної скарги
(с.с.246 т.1, с.с.21 т.2), тричі у судове
засідання не з'явилися, причини неявки
не повідомили, тому відповідно до
положень ст. 305 ЦПК України колегія
суддів провела судовий розгляд у їх
відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення апелянта, який
підтримав апеляційну скаргу, пояснення
відповідачки та її представника, які
заперечували проти апеляційної скарги,
вивчивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає, що вона підлягає задоволенню з
таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому
шлюбі, який розірвано 14 жовтня 2010р.

Відповідно до договору
купівлі-продажу від 19 вересня 2003р.
квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 у Ѕ
частині, ОСОБА_4 у ј частині, ОСОБА_2,
ОСОБА_1 та ОСОБА_6 кожному у 1/12 частині.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер і
відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом його спадкоємцем
на частину квартири є ОСОБА_5

Відмовляючи у задоволенні
первісного позову та частково
задовольняючи зустрічну позовну заяву
та позовну заяву третіх осіб, суд
першої інстанції виходив з того, що
частка ОСОБА_1 у квартирі є незначною і
не може бути виділена у натурі, спільне
проживання сторін у квартирі неможливе
у зв'язку із неприязненими стосунками і
припинення права на частку у майні не
завдасть істотної шкоди інтересам
позивача.

Проте, повністю погодитися з
такими висновками суду першої
інстанції не можна, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК
України право особи на частку у
спільному майні може бути припинене за
рішенням суду на підставі позову інших
співвласників, якщо: 1) частка є
незначною і не може бути виділена в
натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне
володіння і користування майном є
неможливим; 4) таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Суд першої інстанції правильно
зазначив, що припинення права особи на
частку в

- 3 -

спільному майні допускається за
наявності будь-якого з передбачених
пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України випадку,
але лише у тому разі, коли таке
припинення не завдасть істотної шкоди
інтересам співвласника та членам його
сім'ї.

При цьому, не має значення, який
час співвласник не проживає у квартирі
та з яких підстав.

Відповідно до обставин справи
судом правильно встановлено, що частка
позивача у спірній квартирі є
незначною і між сторонами склалися
конфліктні стосунки, однак матеріали
справи не містять доказів того, що
позивач має інше житло.

Зазначаючи у рішенні про те, що
припинення права на частку у майні не
завдасть істотної шкоди інтересам
позивача, суд у порушення вимог ст. 215 ЦК
України не навів належного
обґрунтування даному висновку.

Під час розгляду справи
апеляційним судом відповідач ОСОБА_2
стверджувала, що позивач може
проживати у своїх батьків, однак суду
не надано доказів того, що батьки
позивача згодні надати йому свою
квартиру для постійного проживання та
реєстрації.

За таких обставин, колегія
суддів вважає, що припинення права на
частку у спірній квартирі завдасть
істотної шкоди інтересам позивача,
який іншого місця проживання не має,
тому достатніх правових підстав для
задоволення зустрічної позовної заяви
та позовної заяви третіх осіб не має.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне звернути увагу на ту
обставину, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 також
мають незначну частку у праві
власності на спірну квартиру і їх
частка є аналогічною частці позивача,
тому позивач має рівні з ними права на
користування спірною квартирою.

З наданих суду доказів
встановлено, що ОСОБА_2 та інші
співвласники квартири чинять позивачу
перешкоди у проживанні в квартирі, що
відповідач не заперечувала під час
судового розгляду та вбачається із
доводів зустрічної позовної заяви та
позовної заяви третіх осіб.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України
власникові належить права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Статтею 150 ЖК України визначено,
що громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Під час судового розгляду було
доведено, що позивач позбавлений
можливості проживати у спірній
квартирі, співвласником якої він є, так
як відповідач змінила замки на вхідних
дверях квартири, що підтверджено
постановою про відмову в порушенні
кримінальної справи від 1 листопада
2012р. (с.с.12 т.1) та визнається
відповідачем, тому колегія суддів
вважає, що позовні вимоги про вселення
ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Проте, позовні вимоги про
зобов'язання відповідача не чинити
перешкод при вселенні позивача та
користуванні квартирою, колегія суддів
вважає безпідставним, так як дані
вимоги не ґрунтуються на нормах
чинного законодавства.

Порядок звернення рішення суду
до виконання визначено ст. 368 ЦПК
України та Законом України "Про
виконавче провадження", які
передбачають примусове виконання
рішення суду, якщо воно не буде
добровільно виконане, тому відсутня
необхідність у прийнятті окремого
рішення про зобов'язання не чинити
перешкод при виконанні рішення суду
про вселення.

Оскільки судом першої інстанції
не повно з'ясовані обставини справи та
неправильно застосовані норми
матеріального права, колегія суддів
скасовує рішення суду та ухвалює нове

- 4 -

рішення про задоволення первісного
позову та відмову у задоволенні
зустрічної позовної заяви та позовної
заяви третіх осіб.

Керуючись ст.ст.303, 307, 09, 313-314, 316-317
ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дарницького районного
суду м. Києва від 5 листопада 2013р.
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
позов заступника прокурора
Дарницького району м. Києва в інтересах
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 у квартиру
АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

У задоволенні позовів ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, Дарницький РВ ГУ Державної
міграційної служби України в м. Києві
про припинення права на частку у
спільному майні, визнання права
власності, визнання особи такою, що
втратила право користування житловою
площею, зняття з реєстраційного обліку
та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1,
третя особа: Дарницький РВ ГУ Державної
міграційної служби України в м. Києві
про припинення права на частку у
спільному майні, визнання права
власності, визнання особи такою, що
втратила право користування житловою
площею,

зняття з реєстраційного обліку
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: