АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1573/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Руденко В. В. Доповідач -
Петешенкова М.Ю. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Петешенкової М.Ю.

суддів - Дерев'янка
О.Г., Черненкової Л.А.,

при секретарі - Кириченко
М.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2 на заочне рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 12 грудня
2013 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_4 про
визнання договору поруки таким, що
припинив свою дію, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року позивач звернувся
до суду з вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що 24 липня 2008
року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 був
укладений кредитний договір № 0,
за умовами якого останній отримав
кредит у сумі 99 800 доларів США, з
кінцевим терміном повернення 23 липня
2035 року та сплатою 20,9 % річних за
користування кредитними коштами. В
якості забезпечення виконання умов
кредитного договору, в той же день між
ним та банком був укладений договір
поруки. 26 лютого 2009 року між банком та
ОСОБА_4 була укладена додаткова угода
до кредитного договору, змінено строки
внесення платежів, викладено графік
сплати кредиту в новій редакції, при
цьому позивач, як поручитель за
кредитним договором своєї згоди на
зміни основного зобов'язання, а також
на укладання позичальником додаткової
угоди, не надавав. У зв»язку з
викладеним, просив визнати договір
поруки таким, що припинив свою дію.

Заочним рішенням
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 12 грудня
2013 року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 відмовлено (а.с. 34-36).

В апеляційній скарзі представник
позивача ОСОБА_2 посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить заочне рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_3 задовольнити у повному
обсязі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції - залишити без змін з
наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України -
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема
питання про те, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до спірних правовідносин.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, 24 липня 2008 року між
ПАТ «УкрСиббанк» та
ОСОБА_3 був укладений договір поруки №
219326 в забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором №
0 від 24 липня 2008 року, укладеним
між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4
Відповідно до умов кредитного договору
позичальник зобов'язаний повернути
кредит у сумі 99 800 доларів США в строк до
23 липня 2035 року включно, сплачуючи
відсотки за користування кредитом та
виконувати інші зобов'язання.

Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитор)
зобов'язаний надати грошові кошти
(кредит) позичальнику в розмірі і на
умовах, передбачених договором, а
позичальник зобов'язаний повернути
кредит і сплатити відсотки.

Відповідно до п.22 Постанови Пленуму
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що згідно до ч.1 статті 559 ЦК
припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати тощо без додаткового
повідомлення поручителя та укладення
окремої угоди, то ця умова договору
стала результатом домовленості сторін
(банку і поручителя), а, отже, поручитель
дав згоду на зміну основного
зобов'язання.

Як вбачається зі змісту договору
поруки № 219326 від 24 липня 2008 року
поручитель відповідно до п.2.2.1
передбачає, що у випадку зміни умов
Основного договору Поручитель,
підписанням цього договору,
підтверджує свою згоду на здійснення
таких змін. Сторони погодили, що зміни,
які здійснюються відповідно до умов
цього пункту Договору не потребують
додаткового укладення Сторонами угод
щодо внесення змін. Крім цього, як за
умовами кредитного договору, так і за
умовами договору поруки не передбачено
обов'язку банку повідомляти поручителя
про зміну умов договору, в т.ч. щодо
збільшення процентної ставки. Жодних
застережень при укладенні договору
поруки сторонами зроблено не було, а
тому фактично ще 24 липня 2008 року вони
домовились про можливість збільшення
процентної ставки.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договорів та визначенні умов з
урахуванням вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, вимог
розумності та справедливості.

Таким чином, задовольняючи позов, суд
першої інстанції в достатньо повному
об'ємі з'ясував права та обов'язки
сторін, обставини справи, перевірив
доводи сторін та дав їм належну правову
оцінку, постановив рішення, яке
відповідає вимогам закону. Висновки
суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами.

Посилання апелянта в апеляційній
скарзі на внесення змін до кредитного
договору без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшився обсяг
відповідальності поручителя та про
припинення дії договору поруки, не
можуть бути прийняті до уваги, оскільки
не мають правового значення для
вирішення даного спору, оскільки під
час укладення договору поруки,
сторонами чітко закріплено, що у
випадку зміни умов кредитного договору
поручитель, підписанням цього
договору, підтверджує свою згоду на
здійснення таких змін та не потребують
додаткового укладення сторонами угод
щодо внесення змін.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які могли б
призвести до скасування рішення суду,
судом апеляційної інстанції не
встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 12 грудня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Судді: