АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження: 22-ц/791/363/2014
інстанції Рядча Т.І.
Доповідач: Пузанова Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року січня місяця 21 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Пузанової
Л.В.Суддів:Фурман Т.Г. Чиркової К.Г.При
секретарі:Бараш Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_5, діючого від імені
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, діючого від імені
ОСОБА_8 на рішення Дніпровського
районного суду м. Херсона від 29 жовтня
2013 року в справі за позовом ОСОБА_6 до
приватного акціонерного товариства
«Українська страхова компанія «Княжа
Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_8, ОСОБА_10
про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_10,
приватного акціонерного товариства
«Українська страхова компанія «Княжа
Вієнна Іншуранс Груп» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, зазначаючи, що 09
жовтня 2011 року в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася з вини ОСОБА_8, при взаємодії
трьох джерел підвищеної небезпеки,
йому, як пасажиру автомобіля Chevrolet Lacetti,
державний номер НОМЕР_1, були завдані
середньої тяжкості тілесні ушкодження
та моральні (душевні) страждання,
пов'язані з тривалим лікуванням і
фізичним болем.

Посилаючись на те, що цивільна
відповідальність ОСОБА_8 застрахована
шляхом укладення договору від 02.03.2011
року про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів із приватним акціонерним
товариством «Українська страхова
компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»,
позивач просив суд стягнути із
страхової компанії в рахунок
відшкодування витрат на лікування 124
грн. 15 коп. та 5 000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди, а також
стягнути з відповідачів ОСОБА_8 та
ОСОБА_10 як з володільця та власника
транспортного засобу - учасника
дорожньо-транспортної пригоди
солідарно 50 000 грн. в рахунок
відшкодування завданої йому моральної
шкоди.

Рішенням суду від 29 жовтня 2013 року
постановлено стягнути з ОСОБА_8 на
користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування
моральної шкоди 5 200 грн. і на користь
держави судовий збір у розмірі 229,40 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, діючий від
імені ОСОБА_6, просить рішення суду
скасувати і ухвалити нове рішення по
суті заявлених ОСОБА_6 позовних вимог,
зазначаючи, що висновки суду не
відповідають обставинам справи і
суперечать положенням цивільного
законодавства щодо відповідальності
страховика та розміру цієї
відповідальності, а також
відповідальності власників джерел
підвищеної небезпеки за завдану ними
шкоду.

Представник відповідача ОСОБА_8 ОСОБА_7
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення, яким вирішити
справу з урахуванням солідарної
відповідальності інших осіб перед
позивачем, зазначаючи, що суд
необґрунтовано не застосував до
спірних правовідносин положення ч. 2 ст.
1188 ЦК України і не залучив до участі в
справі інших власників транспортних
засобів - учасників
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася 09.10.2011 року. Також вважає, що
визначений судом загальний розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди є завищеним.

У письмових запереченнях на апеляційні
скарги ПрАТ «Українська страхова
компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»
вважає, що рішення суду підлягає зміні
з урахуванням часткової
відповідальності усіх осіб, причетних
до заподіяння шкоди.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів прийшла до
висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_5,
діючого від імені ОСОБА_6, підлягає
частковому задоволенню, а апеляційна
скарга ОСОБА_7, діючого від імені
ОСОБА_8, підлягає відхиленню з таких
підстав.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що
ОСОБА_8, як володілець джерела
підвищеної небезпеки, винний у
зіткненні транспортних засобів,
повинен нести перед позивачем
відповідальність за заподіяну шкоду в
межах різниці між фактичним розміром
цієї шкоди і страховою виплатою.
Вимоги, заявлені до страхової компанії
суд вважав передчасними з посиланням
на те, що ОСОБА_6 не звертався до
страховика із заявою про добровільну
виплату страхового відшкодування.

Однак повністю погодитися з висновками
суду неможливо, оскільки суд дійшов до
них, допустивши порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Так, судом встановлено, що 09 жовтня 2011
року сталося зіткнення автомобіля ВАЗ
21081 державний номер НОМЕР_5 під
керуванням ОСОБА_8 з автомобілем ЗАЗ ТF
699 Р державний номер НОМЕР_6 від
керуванням ОСОБА_13 та автомобіля Chevrolet
Lacetti державний номер НОМЕР_1 під
керуванням ОСОБА_14

В результаті дорожньо-транспортної
пригоди ОСОБА_6, який був пасажиром
одного із транспортних засобів -
учасників зіткнення,заподіяно тілесні
ушкодження середньої тяжкості.

Винним у зіткненні трьох джерел
підвищеної небезпеки визнаний ОСОБА_8,
який вироком Дніпровського районного
суду м. Херсона від 05.12.2012 року, що
набрав чинності 19.02.2013 року, засуджений
за ч. 1 ст. 286 КК України.

Питання щодо відшкодування завданої
при цьому шкоди в кримінальній справі
не вирішено /а.с. 4-11/.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК
України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Враховуючи, що факт правомірного
володіння ОСОБА_8 автомобілем ВАЗ-21081,
державний номер НОМЕР_5, встановлений і
ніким не оспорюється, колегія суддів
погоджується з висновком суду про те,
що саме він, а не власник транспортного
засобу - учасника ДТП ОСОБА_10 є
відповідальною особою за шкоду,
завдану джерелом підвищеної небезпеки
при наведених вище обставинах.

Однак при цьому суд не врахував, що
шкода ОСОБА_6, як пасажиру одного із
транспортних засобів заподіяна
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки і не застосував
до спірних правовідносин вимоги ч. 2 ст.
1188 ЦК України, відповідно до яких, якщо
внаслідок взаємодії джерел підвищеної
небезпеки було завдано шкоди іншим
особам, особи, які спільно завдали
шкоди, зобов'язані її відшкодувати
незалежно від їхньої вини.

Статтею 1190 ЦК України передбачено, що
особи, спільними діями або
бездіяльністю яких було завдано шкоди,
несуть солідарну відповідальність
перед потерпілим.

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в постанові «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки», №4 від 01 березня 2013 року,
особи, які спільно завдали шкоди, тобто
завдали неподільної шкоди
взаємопов'язаним, сукупними діями, або
діяли з єдністю наміру, несуть
солідарну відповідальність перед
потерпілим (статті 543,1190 ЦК). У такому
самому порядку відповідають особи, які
здійснюють діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, іншим особам.

Суди мають розрізняти випадки, коли
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки шкоди завдано
самим володільцям цих джерел, від
випадків, коли шкоди завдано іншим
особам (наприклад, пасажирам). У цьому
випадку особи, які спільно завдали
шкоди, зобов'язані її відшкодувати
незалежно від їхньої вини (ч. 2 ст. 1188 ЦК)
При цьому солідарний боржник, який
відшкодував спільно завдану шкоду, має
право вимагати з кожного з інших
завдавачів шкоди частку виплаченого
потерпілому відшкодування.

Враховуючи встановлені судом
обставини справи, наведені вище
положення цивільного законодавства, що
регулюють спірні правовідносини та
зважаючи на положення ч. 1 ст. 543 ЦК
України, відповідно до яких у разі
солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо, колегія суддів
приходить до висновку, що позивач
вправі вимагати від ОСОБА_8, як
солідарного боржника, відшкодування
завданої йому шкоди в повному обсязі.

При цьому застосуванню підлягають
вимоги ст. 1194 ЦК України про те, що
особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

ОСОБА_8 застрахував свою
цивільно-правову відповідальність
власника наземних транспортних
засобів, уклавши 02 березня 2011 року
відповідний договір обов'язкового
страхування із приватним акціонерним
товариством «Українська страхова
компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»
/а.с. 14/.

Зазначена обставина судом при
вирішенні спору врахована, однак в
позові до страхової компанії
відмовлено з тих підстав, що позивач не
позбавлений можливості вирішити
питання щодо отримання страхової
виплати в добровільному порядку.

Колегія суддів вважає такий висновок
суду таким, що суперечить положенням
діючого в Україні законодавства щодо
права потерпілого на відшкодування
шкоди, в тому числі і завданої особою,
що застрахувала свою відповідальність
та зроблені всупереч обставинам
справи, із яких вбачається, що вимоги до
страховика були заявлені ОСОБА_6 в
кримінальній справі і не знаходять
свого вирішення протягом тривалого
періоду часу, як в кримінальній, так і в
цивільній справі.

При перегляді справи в апеляційному
порядку представник страхової
компанії визнав дорожньо-транспортну
пригоду, що сталася за участю сторін
страховим випадком і пояснив, що вимога
ОСОБА_6 щодо відшкодування витрат на
лікування є спірною, оскільки ці
витрати не підтверджені належними
доказами. Проти відшкодування
моральної шкоди в межах ліміту
страхового відшкодування не
заперечував, однак наполягав на
застосуванні положень ст. 36 пункт 36.3
Закону «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Судом апеляційної інстанції у розгляді
справи оголошувалася перерва для
вирішення позивачем у добровільному
порядку питання щодо виплати
страхового відшкодування, але за
наданими страховою компанією
відомостями заяву від ОСОБА_6 не
прийнято у зв'язку з невідповідністю
документів та доказів вимогам ст. 35
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів».

Отже, враховуючи, що учасники ДТП
виконали вимоги закону щодо
повідомлення страховика про страховий
випадок і інших, ніж наведені вище,
передбачених законом підстав для
відмови у виплаті страхового
відшкодування у спірних
правовідносинах не встановлено і на
такі ПрАТ АСК «Княжа Вієнна Іншуранс
Груп» не посилається, колегія суддів
вважає, що вимога ОСОБА_6 щодо
відшкодування страховиком завданої
йому ушкодженням здоров'я шкоди
підлягає вирішенню в судовому порядку.

При визначенні розміру відшкодування,
що підлягає стягненню на користь
позивача з відповідачів, колегія
суддів керується ст.ст. 23,1195 ЦК України
з врахуванням положень Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин і
вважає, що розмір морального
відшкодування визначений судом з
дотриманням вимог наведених вище
законів та не вбачає підстав для його
збільшення або зменшення.

Проте при визначенні межі
відповідальності між страховиком та
ОСОБА_8, як особою, яка застрахувала
свою відповідальність, суд не врахував
вимог п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», відповідно до яких, у разі
якщо відповідальними за заподіяння
неподільної шкоди взаємопов'язаними,
сукупними діями є декілька осіб, розмір
страхового відшкодування
(регламентної виплати) за кожну з таких
осіб визначається шляхом поділу
розміру заподіяної шкоди на кількість
таких осіб.

Отже, правильно, відповідно до ст. 22
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» в редакції,
чинній на час заподіяння шкоди,
визначивши ліміт відповідальності
страховика, суд не зважив, що з
врахуванням положень ст. 36 цього Закону
ПрАТ АСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»
зобов'язана виплатити за ОСОБА_8
моральне відшкодування, розмір якого
визначається шляхом поділу ліміту
страхового відшкодування (2 550 грн.) на
три (кількість учасників
дорожньо-транспортної пригоди) і таким
чином становить 850 грн. (2 550 грн. : 3).

Решта визначеного судом розміру
грошового відшкодування моральної
шкоди підлягає стягненню на користь
позивача із ОСОБА_8, як солідарного
боржника у спірних правовідносинах.

Отже, різниця між фактичним розміром
шкоди і страховою виплатою становить 6
900 грн. (7 750 - 850), які й підлягають
стягненню з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6

В такому ж порядку підлягають
відшкодуванню на користь позивача і
понесені ним в зв'язку з
дорожньо-транспортною пригодою
витрати на лікування, розмір яких
документально підтверджений на суму 111
грн. 94 коп. /а.с. 46,47/, із яких страховик
сплачує 37 грн. 31 коп. (111,94 : 3), а ОСОБА_8 -
74,63 грн. (111,94 - 37,31).

При цьому колегія суддів не приймає до
уваги заперечення страхової компанії з
приводу невідповідності наданих
позивачем доказів у підтвердження
витрат на лікування вимогам ст. 24
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», оскільки
призначення ОСОБА_6 медичних
препаратів підтверджено комунальним
закладом «Херсонська міська клінічна
лікарня ім.. А. і О. Тропіних», як це й
вимагає наведена вище норма
матеріального права.

Цим же медичним закладом підтверджено
призначення під час амбулаторного
лікування, що свідчить про
необхідність придбання ліків за
рахунок хворого.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що ухвалене
судом рішення в частині відмови у
задоволенні позову, заявленого до
приватного акціонерного товариства
«Українська страхова компанія «Княжа
Вієнна Іншуранс Груп» підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про стягнення із наведеної юридичної
особи на користь позивача 37 грн. 31 коп.
страхового відшкодування шкоди,
пов'язаної з лікуванням та 850 грн. в
рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду в частині стягнення з
ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 моральної
шкоди підлягає зміні із збільшенням
розміру відшкодування з 5 200 грн. до 6 900
грн.

Крім того, з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6
підлягають стягненню 74 грн. 63 коп. в
рахунок відшкодування витрат на
лікування .

В решті частині рішення ухвалено судом
з додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстави для
його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги
представника відповідача ОСОБА_8 не
ґрунтуються на законі, належних
доказах і, як такі, що висновки суду не
спростовують, підлягають відхиленню.

На підставі викладеного, ст.ст. 543, ч.2 ст.
1188,1190 ЦК України, ст.ст. 22,24,36 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, діючого від
імені ОСОБА_6, частково задовольнити, а
апеляційну скаргу ОСОБА_7, діючого від
імені ОСОБА_8, відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 29 жовтня 2013 року в
частині відмови у задоволенні позову,
заявленого до приватного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»
скасувати і ухвалити нове рішення.

Стягнути з приватного акціонерного
товариства «Українська страхова
компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»
на користь ОСОБА_6 37 грн. 31 коп.
(тридцять сім гривень 31 коп.) страхового
відшкодування шкоди, пов'язаної з
лікуванням та 850 гривень (вісімсот
п'ятдесят гривень) в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду в частині стягнення з
ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 моральної
шкоди частково змінити, збільшивши
розмір відшкодування з 5 200 грн. до 6 900
гривень (шести тисяч дев'ятсот гривень).

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 74
грн. 63 коп. (сімдесят чотири гривні 63
коп.) в рахунок відшкодування витрат на
лікування.

В решті частині це ж рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з дня
його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий: (підпис)

Судді: (два підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя:
Л.В.Пузанова