Справа № 127/9280/13-ц
Провадження 2/127/4/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2014 року

м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької
області

в складі головуючого - судді Клапоущак
С. Ю.,

при секретарі - Гнасько Н.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниця цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 (третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору - ОСОБА_5,
Управління держземагенства у
Вінницькому районі Вінницької області)
про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою, в якій просить суд винести
рішення про поділ спільного майна
подружжя, набутого під час шлюбу з
ОСОБА_3, стягнувши з ОСОБА_3 кошти в сумі
7510 грн. за ? частину легкового
автомобіля комбі - В, марки "OPEL", модель
ASTRA 1.6 І, 1992 року випуску, номер кузова
НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 та
визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину земельної ділянки площею 0,0800
га, для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер
:02:002:0119, зобов'язати управління
держземагенства у м. Вінниці
зареєструвати за ОСОБА_1 право
власності на зазначену частку
земельної ділянки.

В ході судового розгляду справи ОСОБА_1
збільшив вимоги позову, зокрема просив
визнати за ОСОБА_1 право власності на
легковий автомобіль комбі - В, марки
"OPEL", модель ASTRA 1.6 І, 1992 року випуску,
номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний
номер НОМЕР_2, стягнувши з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_3 внесену попередньо на
депозитний рахунок суду ? частину його
ринкової вартості, визначеної у
висновку судово - автотоварознавчої
експертизи в сумі 4690,90 грн., що
підтверджується квитанцією; визнати за
позивачем право власності та виділити
в натурі 96 кв.м. земельної ділянки із
земельної ділянки площею 800 кв.м. для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер
:02:002:0119, згідно варіанту № 1
висновку № 1388 судової
будівельно-технічної експертизи,
складеного ТОВ "Подільський центр
судових експертиз" 07 жовтня 2013 року,
позначену темно - рожевим кольором
(додаток №1); визнати спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та
залишити в спільному користуванні
земельну ділянку площею 208 кв. м. із
земельної ділянки площею 800 кв. м. для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер
:02:002:0119, згідно варіанту № 1
висновку № 1388 судової
будівельно-технічної експертизи,
складеного ТОВ "Подільський центр
судових експертиз" 07 жовтня 2013 року,
позначену жовтим кольором (додаток №1);
визнати спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ? ідеальну
частину незакінченого будівництвом
будинку, не введеного в експлуатацію, з
господарськими будівлями та спорудами,
що розташований за адресою: АДРЕСА_1, на
який відсутні правовстановлюючі
документи, та стягнути з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 судові витрати понесені
позивачем.

Вимоги позову мотивував наступним.

20 вересня 2003 року між сторонами по
справі було зареєстровано шлюб у
міському відділі реєстрації
громадянського стану управління
юстиції Вінницької області, про що
зроблено актовий запис за № 2173.

14.10.2011 року рішенням Ленінського
районного суду м. Вінниці шлюб між
сторонами розірвано. Від даного шлюбу
дітей не народилося.

Під час спільного проживання сторонами
було набуте майно, а саме: автомобіль
легковии комбі-В, марки OPEL, модель ASTRA 1.6
І, 1992 року випуску, номер кузова НОМЕР_1,
реєстраційний № НОМЕР_2, що
зареєстрований на ім'я позивачки у
свідоцтві про реєстрацію НОМЕР_3,
виданого Вінницьким ВРЕВ УДАІ УМВС
України у Вінницькій області 25.04.2008
року. Вартість даного автомобіля
відповідно до висновку експерта від
11.12.2013 року №159 становить 9381,80 грн.
Придбано 1/2 частину земельної ділянки
площею 0,0800 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, що
розташована за адресою АДРЕСА_1,
кадастровий номер :02:002:0119, яка
зареєстрована на ім'я позивачки на
підставі державного акту на право
приватної власності на земельну
ділянку серії ЯБ № 706089, виданого
Вінницьким міським управлінням
земельних ресурсів 10.01.2007 року.
Співвласником '/2 частини даної
земельної ділянки є чоловік сестри
відповідачки - ОСОБА_5.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Вінниці від 18 травня 2012 року
встановлено, що вищезазначений
автомобіль та вказана земельна
ділянка є об'єктами спільної сімейної
власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3.
Ухвалою апеляційного суду Вінницької
області від 10 липня 2012 року апеляційну
скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення
Ленінського районного суду м. Вінниці
від 18 травня 2012 року залишено без змін.

В ході судового розгляду позивач
вказав, що під час спільного проживання
з ОСОБА_3 на вищевказаній земельній
ділянці він з останньою та ОСОБА_5 і з
його дружиною розпочали в 2007 році
будівництво спільного будинку на 2
входи. До теперішнього часу
будівництво не завершено, в
експлуатацію будинок не зданий.
Оскільки згоди щодо поділу майна
сторони не дійшли, тому позивач
звернувся до суду.

В судовому засіданні позивач, його
представник ОСОБА_2 вимоги збільшеного
позову підтримали в повному обсязі.
ОСОБА_1 суду пояснив, що кошти на
будівництво спірного будинку давали
порівну з сім'єю ОСОБА_5, спочатку на
фундамент по 10 тисяч гривень.
Оформленням документів займався
позивач, однак розрахунки на
будівельні матеріали оформлювалися на
ОСОБА_5, оскільки на той час позивач
працював в правоохоронних органах,
тому могли виникнути деякі труднощі.
Спочатку приблизно в кінці 2007 на
початку 2008 року було придбано 24 панелі,
110 шт. блоків, завезли цеглу, найняли
будівельників, скільки це коштувало
позивач не пам'ятає, оскільки пройшло
багато років. В 2008 році замовили з Криму
ракушняк, оскільки він тепліший ніж
ракушняк, який видобувається у
Вінницькій області. У 2009 році спільними
зусиллями було закінчено будівництво
коробки, після чого почали з ОСОБА_5
купувати балки на покрівлю. Позивач вів
записи стосовно витрат на будівельні
матеріали. Кошти витрачались із
заробітної плати сторін, було взято
кредит, частково грошима допомагали
батьки, також частина коштів на
будівництво будинку була виділена з
продажу квартири його бувшої дружини
ОСОБА_3 Заробітна плата складала в 2010 -
2011 роках приблизно 3000- 3400 грн.

Відповідач ОСОБА_3 позов визнала
частково, в частині сплати грошової
компенсації позивачу за його частку
земельної ділянки, з розрахунку
ринкової вартості земельної ділянки
станом на 2014 рік по Вінницькій області 2
тис. грн. за 1 сотку земельної ділянки,
тому з врахуванням всіх об'єктивних
обставин відповідач вважає
справедливим, якщо вона сплатить
позивачу за його частку у спільному
майні 35 тисяч гривень. Суду показала, що
в 2006 році сторони взяли кредит та
позичили 106000 грн. у її батьків для
будівництва житлового будинку. У
зв'язку з погіршенням сімейних
відносин кредит відповідачка
оформлювала на своє ім'я, в заставі
знаходилась квартира батьків
відповідачки. Крім цього, відповідачка
на той час працювала менеджером з
продажу, у неї була заробітна плата
близько 10000 грн. Кредит було погашено в
вересні 2011 року. Шлюб фактично було
припинено в травні 2010 року, а не в 2011
році. В 2010 році жили у батьків позивача.
Спільне господарство з позивачем не
вела з 2010 року. Пояснила, що втомобіль
було куплено в шлюбі, однак за її
особисті кошти, тому є її особистою
власністю. Свідоцтво оформлене на неї.
На даний час автомобілем не
користується, оскільки він потребує
ремонту. Якщо позивач компенсує
вартість автомобіля, то вона не буде
заперечувати проти вимоги позивача
щодо визнання за ним власності на
даний автомобіль, однак за його
ринковою вартістю. Лише земельна
ділянка була придбана за кредитні
кошти, які були взяті у період шлюбу.
Тому відповідач погоджується
компенсувати позивачу його частку у
спільному майні - ? земельної ділянки із
земельної ділянки площею 800 кв. м., що
розташована за адресою: АДРЕСА_1. На
будівництво спірного будинку позивач
взагалі коштів не надавав. На фундамент
будинку кошти були позичені у батьків
ОСОБА_3 Після будівництва фундаменту
кошти закінчилися, хата була
спроектована на дві частини, ОСОБА_5
продовжив будівництво запланованого
будинку. Всі роботи (замовлення,
документація, витрати, розгрузка,
будівництво, тощо) по будівництву
проводилися ОСОБА_5, позивач взагалі не
будував спірний будинок. Спільне
користування неможливе через
неприязні відносини з позивачем.

Третя особа ОСОБА_5 позов в частині
визнання спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ? ідеальної
частини незакінченого будівництвом
будинку, не введеного в експлуатацію, з
господарськими будівлями та спорудами,
що розташований за адресою: АДРЕСА_1, на
який відсутні правовстановлюючі
документи заперечив, в іншій частині
позовних вимог поклався на розсуд суду.
При цьому суду пояснив, що разом з
подружжям ОСОБА_1 в 2006 році вирішили
продати квартири, взяти гроші в кредит,
купити земельну ділянку та побудувати
будинок на дві сім'ї. Купили земельну
ділянку, яка розташована по АДРЕСА_1,
яку оформили на ОСОБА_5 та відповідачку
ОСОБА_3 Разом двома сім'ями побудували
лише фундамент, який склав у вартісному
еквіваленті близько 117 тисяч гривень. У
сім'ї позивача розладилось сімейне
життя, закінчились кошти на
будівництво, тому ОСОБА_5 самостійно
продовжив будівництво, вкладав
повністю свої кошти та сили. Побудував
сам стіни, вставив вікна, двері, накрив
стелю, дах. Ні позивач, ні його батьки не
допомагали. Вся документація оформлена
на ОСОБА_5

Представник третьої особи Управління
держземагенства у Вінницькому районі
Вінницької області Павловська О.Л. в
судове засідання 4.02.2014 року не
з'явилася, своєю заявою просила
розглядати справу у її відсутності. В
попередніх судових засіданнях
стосовно позовних вимог поклалась на
розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
сторони, третю особу ОСОБА_5, свідків
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_1, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
дослідивши матеріали справи, взявши до
уваги обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню,
оскільки він обґрунтований,
підставний, доведений позивачем та
відповідає матеріальному закону.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має
право звернувся до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Згідно ст. 69 СК України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Статтею 70 СК України передбачено,
що у разі поділу майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором. При вирішенні спору
про поділ майна суд може відступити від
засади рівності часток подружжя за
обставин, що мають істотне значення,
зокрема якщо один із них не дбав про
матеріальне забезпечення сім'ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї. За рішенням суду частка майна
дружини, чоловіка може бути збільшена,
якщо з нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

Постановою Пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 п. 22,
23 встановлено, що поділ спільного майна
подружжя здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372
ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу,
визначається за погодженням між
подружжям, а при недосягненні згоди -
виходячи з дійсної його вартості на час
розгляду справи.

Спільною сумісною власністю подружжя,
що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3
ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325
ЦК можуть бути будь-які види майна, за
винятком тих, які згідно із законом не
можуть їм належати (виключені з
цивільного обороту), незалежно від
того, на ім'я кого з подружжя вони були
придбані чи внесені грошовими коштами,
якщо інше не встановлено шлюбним
договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя,
зокрема, можуть бути: квартири, жилі й
садові будинки; земельні ділянки та
насадження на них, продуктивна і робоча
худоба, засоби виробництва,
транспортні засоби; грошові кошти,
акції та інші цінні папери,
паєнакопичення в житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо.

Судом встановлені такі факти та
відповідні ним правовідносини.

Сторони перебували у шлюбі. Шлюб був
укладений 20 вересня 2003 року у міському
відділі реєстрації громадянського
стану управління юстиції Вінницької
області, про що зроблено актовий запис
за № 2173 та розірваний рішенням 14.10.2011
року рішенням Ленінського районного
суду м. Вінниці (т. 1 а.с. 6,7).

Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у
разі розірвання шлюбу судом шлюб
припиняється у день набрання чинності
рішенням суду про розірвання шлюбу.

Враховуючи, що рішення суду від 14.10.2011
року набуло чинності 25.10.2011 року, то цей
день суд вважає припиненням шлюбу між
сторонами.

У сторін від шлюбу дітей немає.

Під час спільного проживання сторонами
було набуте майно, а саме: автомобіль
легковий комбі-В, марки OPEL, модель ASTRA 1.6
І, 1992 року випуску, номер кузова НОМЕР_1,
реєстраційний НОМЕР_2, що зареєстровано
на ім'я позивачки у свідоцтві про
реєстрацію НОМЕР_3, виданого Вінницьким
ВРЕВ УДАІ УМВС України у Вінницькій
області 25.04.2008 року. Вартість даного
автомобіля відповідно до висновку
експерта від 11.12.2013 року №159 становить
9381,80 грн.

Також придбано 1/2 частину земельної
ділянки, площею 0,0800 га, для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, що
розташована за адресою АДРЕСА_1,
кадастровий номер :02:002:0119, яка
зареєстрована на ім'я позивачки на
підставі державного акту на право
приватної власності на земельну
ділянку серії ЯБ № 706089, виданого
Вінницьким міським управлінням
земельних ресурсів 10.01.2007 року
зареєстрованого в книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею.
Співвласником '/2 частини даної
земельної ділянки є чоловік сестри
відповідачки - ОСОБА_5 (а.с.9).

З листа першого заступника начальника
управління містобудування і
архітектури Вінницької міської ради
від 10.06.2006 року №Т-1727 вбачається, що
назва частини вулиці О.Кобилянської на
продовження вул.. Белінського змінена
згідно з рішенням 21 - ї сесії 23 - го
скликання Вінницької міської ради від
08.11.2000 року. Земельна ділянка АДРЕСА_2,
яка згідно з рішенням виконкому
міської ради від 29.07.1999 року №979
передена у приватну власність.
Розташована за адресою АДРЕСА_1 (а.с.242).

Рішенням Ленінського районного суду м.
Вінниці від 18 травня 2012 року
встановлено, що вищезазначений
автомобіль та вказана земельна
ділянка є об'єктами спільної сімейної
власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3.
Ухвалою апеляційного суду Вінницької
області від 10 липня 2012 року апеляційну
скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення
Ленінського районного суду м. Вінниці
від 18 травня 2012 року залишено без змін.

Суд критично ставиться до тверджень
відповідача про те, що хоча автомобіль
було куплено в шлюбі, однак за її
особисті кошти, тому є її особистою
власністю, оскільки рішенням
Ленінського районного суду м. Вінниці
від 18 травня 2012 року та судом
апеляційної інстанції вже встановлено
обставину, що вищезазначений
автомобіль та вказана земельна
ділянка є об'єктами спільної сімейної
власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3.
Судове рішення, яке набрало чинності,
має преюдиціальне значення для всіх
органів.

Допитані в судовому засіданні свідок
ОСОБА_8 суду показав, що по
спеціальності є будівельником, в 2007
році позивач домовився з ним про
будівництво фундамента, який він
будував. Позивач за виконану роботу
розрахувався з ОСОБА_8

Свідок ОСОБА_9 вказав, що знає позивача
багато років. В 2006 році працював у
банку, позивач до нього звернувся щодо
отримання кредиту для купівлі
земельної ділянки та будівництва.
Оскільки він товаришував з позивачем,
то бував на будівництві фундаменту
недобудованого будинку. Разом з
позивачем завозив балки. Неодноразово
позичав позивачу на будівництво кошти.

Свідок ОСОБА_1, який є батьком позивача
суду показав, що на початку подружнього
життя діти, тобто сторони по справі,
жили з батьками. У 2006 році вирішили
побудувати власний дім на дві сім'ї
(ОСОБА_1 та ОСОБА_5). Діти отримали
кредит, розпочали будівництво. ОСОБА_1
допомагав розвантажувати балки,
допомагав в побудові даху. Між сім'ями
була домовленість разом будувати
коробку, дах, а після цього кожний
влаштовує на власний смак зі своєї
сторони. Грошима допомагав сину по
необхідності, коли той просив.

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що будував
з іншими будівельниками спірний
будинок, зокрема: будував стіни з білої
цегли в лютому - березні 2011 року.
Розраховувався грошима поступово за
виконану роботу ОСОБА_5. Позивача
жодного разу не бачив.

Свідок ОСОБА_11 суду вказав, що знає
сторони та третю особу. ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 являються його кумами. Працює в
столярному цеху. У 2012 році ОСОБА_5
замовив в ОСОБА_11 деревину на дах
спірного будинку. Замовляв та
розраховувався за замовлену деревину
ОСОБА_5 Позивача знає близько 4-х років.
В 2010 році дізнався, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3
разом вже не живуть. Батька позивача не
бачив та не знає. Допомагав 3-4 роки тому
назад розвантажувати цеглу. Позивача
бачив лише один раз. У 2011 році був
вибудуваний лише фундамент. У 2012 році
допомагав накривати дах, позивача вже
не бачив.

Свідок ОСОБА_12 вказав, що знає ОСОБА_5,
оскільки разом працюють в Вінницькому
ТТД. Неодноразово безкоштовно
допомагав підсобним робочим на
будівництві спірного будинку, зокрема:
влітку 2012, 2013 року розвантажував цеглу,
цемент. Позивача жодного разу не бачив.
У 2011 році був вибудуваний лише
фундамент.

Свідок ОСОБА_13 суду показав, що знає
ОСОБА_5 Допомагав 3-4 роки тому назад
розвантажувати цеглу. Позивача бачив
лише один раз. У 2011 році був вибудуваний
лише фундамент. У 2012 році допомагав
накривати дах, позивача вже не бачив.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що два роки
назад працював на фірмі в районі
Електромереж по встановленню метало
пластикових вікон. Тоді ж брав участь у
встановленні метало пластикових вікон
спірного будинку. Замовляв та
розраховувався за вікна ОСОБА_5
Позивача знає, колись познайомився з
ним на ринку.

Свідок ОСОБА_15, яка є дружиною ОСОБА_5 та
рідною сестрою ОСОБА_3 суду показала, що
подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на початку
свого сімейного життя у 2003 році жили у
її батьків приблизно 2 роки. Потім
переїхали в квартиру її чоловіка. В 2005
році батьки ОСОБА_15 та ОСОБА_3 оформили
квартиру на дочок та племінницю, а
проживали в ній сторони по справі. В 2006
році разом з подружжям ОСОБА_1 вирішили
продати квартири ( вищевказану та
ОСОБА_5) купити земельну ділянку та
побудувати будинок на дві сім'ї. Крім
цього, позичили гроші у її батьків для
будівництва житлового будинку, а
ОСОБА_3 взяла кредит. Від продажу
квартири залишилися кошти, які ОСОБА_5
повернули її батькам. У сім'ї позивача
розладилось сімейне життя, закінчились
кошти на будівництво, тому домовились,
що згодом ОСОБА_3 поверне кошти або
оформить документи на свою частку на
доньку ОСОБА_15 Разом побудували лише
фундамент, який склав у вартісному
еквіваленті 5000 $. Потім продовжувати
будівництво самостійно, вкладали
повністю свої кошти та сили. ОСОБА_5
побудував сам стіни, вставив вікна,
двері, дах. Ні позивач, ні його батьки не
допомагали. Вся документація оформлена
на чоловіка - ОСОБА_5 Фундамент
побудували у 2006 - 2007 році. Стіни вигнали
вже у 2011 році. ОСОБА_15 повністю веде
фінансову звітність по будівництву,
все записує у зошит. Витрати по
будівництву склали приблизно 172 000 грн.

Суд критично оцінює покази свідків
ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_13 про те, що
позивача на будівництві вони не бачили
та лише у 2011 році був побудований
фундамент, оскільки вказані покази
суперечать показам сторін та третьої
особи ОСОБА_5, який вказав, що разом
двома сім'ями побудували лише
фундамент, який склав у вартісному
еквіваленті близько 117 тисяч гривень, а
також не узгоджуються з наданими
письмовими доказами, зокрема
документами про придбання у 2008 році
будматеріалів.

В судовому засіданні встановлено та не
заперечується третьою особою, що
спільними зусиллями та за рахунок
коштів сторін за допомогою їх батьків у
період 2006 - 2010 року, тобто у період шлюбу
сторін, розпочато будівництво спірного
житлового будинку, який не введений на
даний час в експлуатацію, з
господарськими будівлями та спорудами,
що розташований за адресою: АДРЕСА_1, на
який відсутні правовстановлюючі
документи, що підтверджується
наявністю у справі копій видаткових
накладних за 2008 рік на будматеріали
(а.с.-85-90).

У ч. 1 ст. 70 СК України передбачено, що в
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Заперечуючи проти позову в частині
визнання спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ? ідеальної
частини незакінченого будівництвом
будинку, не введеного в експлуатацію, з
господарськими будівлями та спорудами,
що розташований за адресою: АДРЕСА_1,
відповідач посилалася на те, що спірний
будинок будувався за власні кошти
позивача, кошти її батьків та сім'єю
ОСОБА_5 за їх домовленістю.

За правилами ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідачем по справі не надано
належних та допустимих доказів того, що
спірний будинок будувався за її власні
кошти, кошти її батьків та сім'єю
ОСОБА_5, у зв»язку з чим суд прийшов до
висновку про належність ? ідеальної
частини незакінченого будівництвом
будинку, не введеного в експлуатацію, з
господарськими будівлями та спорудами,
що розташований за адресою: АДРЕСА_1
сторонам на праві спільної сумісної
власності як побудованого за час
перебування сторін у зареєстрованому
шлюбі.

При задоволенні вимоги позивача щодо
визнання спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ? ідеальної
частини незакінченого будівництвом
будинку, не введеного в експлуатацію, з
господарськими будівлями та спорудами,
що розташований за адресою: АДРЕСА_1, на
який відсутні правовстановлюючі
документи, суд не враховував ступень
готовності цього житлового будинку та
внесок грошового вкладу у відсотковому
співвідношенні сторін та третьої
особи, оскільки відповідних доказів з
цього приводу сторони не надали та в
силу ст.11 ЦПК України це не було
предметом спору, тобто справа
розглядалась в межах заявлених
позивачем вимог, а відповідачем
зустрічний позов не заявлявся.

На підставі викладеного ? ідеальна
частка спірного незакінченого
будівництвом будинку, не введенного в
експлуатацію, з господарськими
будівлями та спорудами, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1 є
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та підлягають поділу у
відповідності до вимог ст. 60, 69 СК
України, за якою майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю. Кожен з
подружжя має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

В ході судового розгляду з метою
виділення в натурі ? частини земельної
ділянки площею 800 кв. м. для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, що
розташована за адресою АДРЕСА_1,
кадастровий номер :02:002:0119 по
справі була призначена судова
будівельно-технічна експертиза.

З висновку №1388 судової будівельно-
технічної експертизи від 07 жовтня 2013
року, виготовленого Подільським
центром судових експертиз вбачається,
що можливо встановити 5 варіантів
виділення в натурі по ? частині
земельної ділянки, для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, що
розташована за адресою АДРЕСА_1, площею
0,0800 га.

Суд не мав можливості врахувати думку
відповідача, її представника та
третьої особи щодо можливого варіанту
виділу згідно експертизи земельної
ділянки, так як останні не визнають
позов в частині виділу в натурі
сторонам по ? частині земельної
ділянки.

Дослідивши зазначені варіанти поділу з
додатками до висновку №1388 судової
будівельно-технічної експертизи від 07
жовтня 2013 року та проаналізувавши
пояснення позивача та його
представника, суд вважає, що 1 варіант
(додаток 1) виділення в натурі по ?
частині земельної ділянки, для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, що розташована за
адресою АДРЕСА_1 є найбільш оптимальним
та прийнятним, так як найбільш
відповідає ідеальним часткам сторін,
при виділі земельної ділянки за
варіантом 1 сторонам виділяються рівні
земельні ділянки (а.с.127).

А тому слід визнати за ОСОБА_1 право
власності та виділити в натурі 96 кв.м.
земельної ділянки із земельної ділянки
площею 800 кв.м. для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий номер :02:002:0119, згідно
варіанту № 1 висновку № 1388 судової
будівельно-технічної експертизи,
складеного ТОВ "Подільський центр
судових експертиз" 07 жовтня 2013 року,
позначену темно - рожевим кольором
(додаток №1); визнати спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та
залишити в спільному користуванні
земельну ділянку площею 208 кв. м. із
земельної ділянки площею 800 кв. м. для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер
:02:002:0119, згідно варіанту № 1
висновку № 1388 судової
будівельно-технічної експертизи,
складеного ТОВ "Подільський центр
судових експертиз" 07 жовтня 2013 року,
позначену жовтим кольором (додаток №1).

Крім зазначеного, з метою встановлення
вартості легкового автомобіля комбі-В,
марки OPEL, модель ASTRA 1.6 І, 1992 року
випуску, номер кузова НОМЕР_1,
реєстраційний НОМЕР_2, що зареєстровано
на ім'я позивачки у свідоцтві про
реєстрацію НОМЕР_3, виданого Вінницьким
ВРЕВ УДАІ УМВС України у Вінницькій
області 25.04.2008 року ухвалою суду була
призначена авто товарознавча
експертиза.

Згідно висновку експерта №159 від 04.11.2013
року Науково - дослідного експертно -
криміналістичного центру УМВС України
у Вінницькій області ринкова вартість
спірного легкового автомобіля
становить 9381 гривень 80 коп, тобто 1/2
варстості становить -4690,90 грн.

Позивачем ОСОБА_1 внесено
попередньо на депозитний рахунок суду
відповідну грошову компенсацію в сумі
4690,90 грн., як компенсацію відповідачу за
легковий автомобіль комбі-В, марки OPEL,
модель ASTRA 1.6 І, 1992 року випуску, номер
кузова НОМЕР_1, реєстраційний № НОМЕР_2,
що зареєстровано на ім'я позивачки у
свідоцтві про реєстрацію НОМЕР_3,
виданого Вінницьким ВРЕВ УДАІ УМВС
України у Вінницькій області 25.04.2008
року, що підтверджується квитанцією
№102549.14.2 від 01.02.2014 року.

Згідно ст. 71 СК України майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають значення для
справи. Неподільні речі присуджуються
одному із подружжя, якщо інше не
визначено домовленістю між ними.
Присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно, зокрема на житловий будинок,
квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених Цивільним
кодексом України. Присудження одному
із подружжя грошової компенсації
можливе лише за умови попереднього
внесення другим із подружжя
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

Відповідно до п. 25 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
21.12.2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя; вирішуючи питання про поділ
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, зокрема
неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71
СК України щодо обов'язкової згоди
одного з подружжя на отримання
грошової компенсації та попереднього
внесення другим із подружжя
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду. За
відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК України,
за умови звернення подружжя (одного з
них) до суду з таким позовом ;(ст. 11 ЦК
України) та попереднього внесення на
депозитний рахунок суду відповідної
грошової суми. У разі коли жоден із
подружжя не вчинив таких дій, а
неподільні речі не можуть бути реально
поділені між ними відповідно до їх
часток, суд визнає ідеальні частки
подружжя в цьому майні без його
реального поділу і залишає майно у їх
спільній частковій власності.

Враховуючи зазначені норми
закону та роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України, суд приходить
до висновку, що оскільки легковий
автомобіль комбі - В, марки "OPEL", модель
ASTRA 1.6 І, 1992 року випуску, номер кузова
НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 є
річчю неподільною, так як при її поділі
порушиться її цільове призначення
відповідно до вимог ст. 183 ЦК України
вона не може бути реально поділена між
подружжям відповідно до їх часток без
застосування грошової компенсації і
припинення права власності подружжя на
його частку в майні.

В судовому засіданні відповідач в
частині визнання права власності на
спірний автомобіль за позивачем
заперечила, на даний час 1/2 частина
його ринкової вартості відповідно до
експертизи складає 4690,90 гривень, ОСОБА_1
вніс на депозитний рахунок суду кошти у
розмірі його 1/2 частини вартості, як
компенсацію відповідачу за цей
автомобіль, тому суд приходить до
висновку, що позов ОСОБА_1 в цій частині
підлягає задоволенню, зокрема: слід
визнати за ОСОБА_1 право власності на
легковий автомобіль комбі - В, марки
"OPEL", модель ASTRA 1.6 І, 1992 року випуску,
номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний
номер НОМЕР_2, стягнувши з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_3 внесену попередньо на
депозитний рахунок суду ? частину його
ринкової вартості, визначеної у
висновку судово - автотоварознавчої
експертизи в сумі 4690,90 грн.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

Відповідно до ст..1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах розмір
компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних справах, в яких
така компенсація виплачується
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення, іншою стороною, а в
адміністративних справах - суб'єктом
владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати
у місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу,
у судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза
судовим засіданням та під час
ознайомлення з матеріалами справи в
суді, що визначається у відповідному
судовому рішенні.

Дослідивши наданий представником
позивача ОСОБА_2 акт про затрачений час
по справі та витрати на правову
допомогу (а.с.51) та квитанцію на суму 4384
грн. ( т-ІІ а.с.50-51) суд находить, що
вказані судові витрати підлягають
стягненню з відповідача на користь
позивача в повному обсязі.

При поділі майна подружжя суд
враховує позицію, викладену в ч. 1 п. 22
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» від 21 грудня
2007 року № 11 з приводу вартості майна.

Вирішуючи питання про розподіл
судових витрат, судом вбачається. що
заявлені ОСОБА_1 у вартісному
показнику вимоги становлять:
автомобіль 9381,8 грн.; земельна ділянка ,
яка згідно договору купівлі-продажу
становить 105545 грн., а вартість її 1/4
частини становить 26386,25 грн.; ? ідеальна
частина незакінченого будівництвом
будинку, не введеного в експлуатацію, з
господарськими будівлями та спорудами,
що розташований за адресою: АДРЕСА_1
(згідно висновку № 1388 судової
будівельно-технічної експертизи,
складеного ТОВ "Подільський центр
судових експертиз" 07 жовтня 2013 року) 279832
грн., загалом 411763,25 грн., при цьому суд
задоволив повністю вимоги позивача,
тобто відповідно до ЗУ «Про судовий
збір» слід стягнути з відповідача на
користь позивача максимальну ставку
судового збору на 2014 рік.

При подачі позову позивач сплатив
860,99 гривень судового збору
недоплативши 2793,01 грн., а тому з ОСОБА_1
на користь держави слід стягнути суму
вказану суму недоплаченого судового.

Суд вважає за необхідне стягнути
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3768,7 грн.
судового збору.

Враховуючи те, що позивачем
оплачено послуги експерта
Подільського центру судових експертиз
по проведенню судової будівельно-
технічної експертизи від 07 жовтня 2013
року в сумі 3400 грн. (а.с.214-216) та висновок
за проведення судово -
автотоварознавчої експертизи в сумі
84,42 грн (а.с.212) вказані суми слід
стягнути з відповідача.

На підставі викладеного та ст. ст. 60, 69,
70, 71 Сімейного кодексу України ст. 365, 368,
369 ЦК України, п. п. 23-25, 29 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №11 від
21.12.2007 року «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсний та поділ
спільного майна подружжя», керуючись
ст. ст. 10, 57, 60, 88, 154, 209, 212 -215 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 (третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - ОСОБА_5, Управління
держземагенства у Вінницькому районі
Вінницької області) про поділ майна
подружжя задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
легковий автомобіль комбі - В, марки
"OPEL", модель ASTRA 1.6 І, 1992 року випуску,
номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний
номер НОМЕР_2, стягнувши з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_3 внесену попередньо на
депозитний рахунок суду ? частину його
ринкової вартості, визначеної у
висновку судово - автотоварознавчої
експертизи в сумі 4690,90 грн., що
підтверджується квитанцією за №102549.14.2
від 01.02.2014 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності та
виділити в натурі 96 кв.м. земельної
ділянки із земельної ділянки площею 800
кв.м., для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий номер :02:002:0119, згідно
варіанту № 1 висновку № 1388 судової
будівельно-технічної експертизи,
складеного ТОВ "Подільський центр
судових експертиз" 07 жовтня 2013 року,
позначену темно - рожевим кольором
(додаток №1).

Визнати спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та залишити в
спільному користуванні земельну
ділянку площею 208 кв. м. із земельної
ділянки площею 800 кв. м., для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер
:02:002:0119, згідно варіанту № 1
висновку № 1388 судової
будівельно-технічної експертизи,
складеного ТОВ "Подільський центр
судових експертиз" 07 жовтня 2013 року,
позначену жовтим кольором (додаток №1).

Визнати спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ? ідеальну
частину незакінченого будівництвом
будинку, не введеного в експлуатацію, з
господарськими будівлями та спорудами,
що розташований за адресою: АДРЕСА_1, на
який відсутні правовстановлюючі
документи.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави
суму недоплаченого судового збору в
розмірі 2793 ( дві тисячі сімсот
дев'яносто три) гривень 01 коп. на
рахунок спеціального фонду державного
бюджету "Судовий збір (Державна судова
адміністрація України, 050)" для
Вінницького міського суду Вінницької
області. отримувач:УК у м. Вінниці (м.
Вінниця), код платежу 22030001 Код Банк: ГУ ДКСУ у Вінницькій області
МФО: 802015 № р/р : 0002.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3768
(три тисячі сімсот шістдесят вісім)
гривен 70 коп. в рахунок відшкодування
судового збору; 84 (вісімдесят чотири)
гривень 42 коп., сплачених позивачем
коштів на оплату експертних послуг
авто товарознавчої експертизи; 3400 (три
тисячі чотириста) гривень, сплачених
позивачем коштів на оплату експертних
послуг товариства з обмеженою
відповідальністю Подільського центру
судових експертиз за проведення
судової будівельно-технічної
експертизи; 4384 (чотири тисячі триста
вісімдесят чотири) гривень - витрат на
правову допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: