У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

Черненко В.А., Лесько А.О.,
Червинської М.Є.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
публічного акціонерного товариства
«Оліяжиркомбінат», треті особи:
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Запоріжжі,
Запорізька обласна рада професійних
спілок, про визнання страховим
нещасного випадку, що стався з ОСОБА_4 29
жовтня

2009 року на ПАТ «Запорізький
оліяжиркомбінат», зобов'язання

ПАТ «Оліяжиркомбінат» скласти акт
форми Н-1 відносно нещасного випадку,
що стався з ОСОБА_4 29 жовтня 2009 року на
ПАТ «Запорізький оліяжиркомбінат»,
визнання вказаного нещасного випадку
таким, що пов'язаний з виконанням
трудових обов'язків, поновлення на
роботі на посаді прийомоздавача
харчової продукції та переведення на
працю відповідно до медичних
рекомендацій, стягнення заробітної
плати за час вимушеного прогулу та
стягнення моральної шкоди за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Комунарського районного суду

м. Запоріжжя від 3 квітня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Запорізької
області від 17 червня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з указаним позовом, в якому
просила визнати нещасний випадок
страховим, визнати недійсним акт за
формою Н-5 про розслідування нещасного
випадку, що стався; зобов'язати ПАТ
«Запорізький оліяжиркомбінат» скласти
акт форми Н-1 відносно нещасного
випадку; визнати нещасний випадок,
пов'язаним з виконанням трудових
обов'язків; поновити її на роботі, але
перевести на іншу посаду, враховуючи
медичні рекомендації, стягнути з

ПАТ «Запорізький оліяжиркомбінат»
середню заробітну плату за час
вимушеного прогулу та моральну шкоду.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що
вона 8 років працювала прийомоздавачем
харчової продукції маргаринового цеха
ПАТ «Запорізький оліяжиркомбінат».
Зазначала, що 29 жовтня 2009 року під час
виконання своїх професійних обов'язків
отримала травму, а саме, при знятті
відра з лецитином із бочки вона почула
сильний біль у грудній клітці, після
чого звернувшись до медпункту за
допомогою, поїхала додому. Вказувала,
що

4 місяці перебувала на стаціонарному
лікуванні, а по червень 2010 року
знаходилася на лікарняному. У березні
2010 року з діагнозом «Посттравматичний
відрив мочевидного відростка, перелам
хрящових відростків 7-8 р-р в області
реберної дуги зліва» перенесла
операцію. Зазначала, що незгодна з
результатами розслідування нещасного
випадку ПАТ «Запорізький
оліяжиркомбінат», відповідно до якого
останній не пов'язаний з виробничою
діяльністю, оскільки, на її думку,
захворювання є наслідком виконання нею
професійних обов'язків. Крім того,
вважає незаконним її звільнення за п.2
ст. 40 КЗпП України та таким, що
проведено з грубим порушенням
законодавства, оскільки їй не було
запропоновано пропозицій щодо інших
вакантних посад від ПАТ «Запорізький
оліяжиркомбінат».

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 3 квітня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 17 червня 2014 року, у задоволенні
позову ОСОБА_4 відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить судові
рішення скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, законність
та обґрунтованість судових рішень в
межах касаційного оскарження, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про відмову у задоволенні
позову, з висновком якого погодився й
апеляційний суд, правильно встановив
характер спірних правовідносин сторін
у справі та застосував норми
матеріального права, які регулюють ці
правовідносини, вирішив спір з
урахуванням конкретних обставин
справи з дотриманням норм
процесуального права.

Зокрема, суди дійшли вірного висновку
про те, що нещасний випадок, в
результаті якого травмувалась ОСОБА_4,
стався не при виконанні нею трудових
обов'язків, а тому відсутні правові
підстави для визнання акту форми Н-5
недійсним, а також про правомірність
підстав при звільненні з роботи на
підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Також суди дійшли вірного висновку про
відмову у задоволенні позову про
відшкодування моральної шкоди,
оскільки позивачка не надала доказів
на підтвердження зазначених вимог.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних судових рішень не дають
підстав для висновку про те, що судами
при розгляді справи були допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які відповідно
до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами
для скасування судових рішень.

Ураховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає за необхідне касаційну
скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 3 квітня

2014 року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 17 червня

2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

А.О. Лесько

М.Є. Червинська