Справа № 741/1510/14-ц Провадження №
22-ц/795/2410/2014 Категорія -
цивільнаГоловуючий у I інстанції -
Головко В. М. Доповідач - Лакіза Г. П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2014 року м.ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЛакізи
Г.П.,суддів:Онищенко О.І., Скрипки А.А.,
при секретарі:Сахаровій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові цивільну
справу за апеляційною скаргою
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Носівського районного управління
юстиції Драган І.С. на ухвалу
Носівського районного суду
Чернігівської області від 05 листопада
2014 року в справі за поданням державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Носівського
районного управління юстиції Драган
І.С. про встановлення боржнику ОСОБА_6
тимчасового обмеження у праві виїзду
за межі України без вилучення паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон до виконання ним своїх
зобов'язань,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі державний
виконавець відділу державної
виконавчої служби Носівського
районного управління юстиції Драган
І.С. просить оскаржувану ухвалу
скасувати та постановити нову, якою
задовольнити подання про встановлення
боржнику тимчасового обмеження у
праві виїзду за кордон до виконання
ним своїх зобов'язань.

Ухвалою Носівського районного суду
від 05 листопада 2014 року відмовлено у
задоволенні подання державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Носівського
районного управління юстиції Драган
І.С. про встановлення боржнику ОСОБА_6
тимчасового обмеження у праві виїзду
за межі України.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що оскаржувана ухвала є
незаконною. Апелянт посилається на те,
що висновок суду першої інстанції щодо
недоведеності державним виконавцем
факту ухилення боржника від виконання
своїх зобов'язань є помилковим.
Державний виконавець зазначає, що
постанова про відкриття виконавчого
провадження від 04.09.2012 року, з
урахуванням приписів ст.27 Закону
України „Про виконавче провадження",
була направлена божнику простою
кореспонденцією, але боржник рішення
суду не виконує. Апелянт вказує на те,
що боржник з вересня 2013 року по жовтень
2014 року аліменти не сплачував зовсім,
внаслідок чого утворилася
заборгованість в сумі 27149,30 грн; на
виклики державного виконавця не
з'являється; йому на праві власності не
належить нерухоме майно або
транспортні засоби.

В судове засідання державний
виконавець Драган І.С., боржник ОСОБА_6
та стягувач ОСОБА_7 не з'явилися, про час
та місце слухання справи повідомлені
належним чином, а тому колегія суддів
вважає за можливе розглянути справу у
відсутності сторін за правилами ч.2
ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Статтею 377-1 ЦПК України встановлено, що
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби.

Відповідно до ст.33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Закон України „Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України" від 31 січня 1994 року регулює
порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в"їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, визначає
випадки тимчасового обмеження права
громадян на виїзд з України і
встановлює порядок розв"язання спорів
у цій сфері.

Пунктом 5 ч.1 ст.6 вказаного Закону
передбачено як підставу для
тимчасового обмеження у праві виїзду
за кордон - ухилення громадянина
України від виконання ним зобов"язань,
покладених на нього судовим рішенням,
рішенням іншого органу (посадової
особи), - до виконання зобов'язань.

Згідно з п.18 ч.3 ст.11 Закону України „Про
виконавче провадження" державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника фізичної особи
або керівника боржника юридичної особи
за межі України до виконання
зобов'язання за рішенням.

Таким чином, в розумінні вказаних
правових приписів, обов'язковою
законною підставою для обмеження
громадянина України у його праві
виїзду за межі України може бути лише
ухилення боржника від виконання ним
своїх зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням, рішенням іншого
органу (посадової особи).

Словосполучення „ухилення від
виконання зобов'язань, покладених
судовим рішенням, рішенням іншого
органу (посадової особи), вжите у п.5 ч.1
ст.6 Закону України „Про порядок виїзду
з України і в'їзду в Україну громадян
України", позначає з об'єктивної
сторони такі діяння (дії чи
бездіяльність) особи боржника, які
полягають у навмисному чи іншому
свідомому невиконанні нею зазначених
обов'язків. У зв'язку з цим і
здійснюється примусове виконання. Це
також є підставою для звернення з
поданням до суду щодо вирішення
питання про застосування до такої
особи тимчасового обмеження у праві
виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання,
не може вважатися винною в ухиленні,
поки не буде доведено протилежне.
Відповідно до положення ч.2 ст. 10 ЦПК
України наявність умислу та обставини,
які є предметом посилання суб'єкта
подання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України як на
підставу його вимог, підлягають
доведенню. Зокрема, задоволення такого
подання можливе лише за умови
„доведення факту ухилення боржника
від виконання зобов'язання".

Відмовляючи в задоволенні подання
державного виконавця, суд першої
інстанції виходив з недоведеності
державним виконавцем факту тривалого
ухилення боржника від виконання своїх
боргових зобов'язань та відсутності
відомостей про обізнаність боржника
щодо наявності відкритого виконавчого
провадження та строків його
добровільного виконання.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується апеляційний
суд враховуючи наступне.

Апеляційним судом по справі
встановлено, що на виконанні у відділі
державної виконавчої служби
Носівського районного управління
юстиції знаходиться виконавче
провадження №3-269/14 щодо виконання
виконавчого листа №2516/1813, виданого
28.08.2012 року Носівським районним судом
про стягнення з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_7 аліментів на утримання дітей у
розмірі 1/2 частини доходу, але не менше
30 % прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку починаючи з 16.07.2012
року і до досягнення найстаршою
дитиною повноліття (а.с.3).

04.09.2012 року державним виконавцем
державної виконавчої служби
Носівського районного управління
юстиції була винесена постанова про
відкриття виконавчого провадження за
цим виконавчим листом (а.с.4). Матеріали
справи не містять даних про
направлення копії вказаної постанови
боржнику та її отримання ним.

Державним виконавцем складалися
виклики, якими боржник зобов'язувався
з'явитися до органів державної
виконавчої служби 11 листопада 2013 року
та 04 серпня 2014 року. Проте, матеріали
справи не містять даних про те, що ці
виклики боржником були отримані.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Матеріали справи не містять доказів
ухилення боржника від виконання своїх
боргових зобов'язань, а саме доказів
направлення та вручення боржнику копії
постанови про відкриття виконавчого
провадження, направлення боржнику
викликів про явку до відділу ДВС з
метою добровільного погашення
заборгованості, доказів обізнаності
боржника щодо наявності відкритого
виконавчого провадження та строків
його добровільного виконання.

Відтак, висновок суду першої інстанції
про передчасність заявленого подання є
вірним, а тому відповідно до ч. 1 ст. 312
ЦПК України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає ухвалу
суду без змін як законну і
обгрунтовану.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 312, 314, 315, 317, 319
ЦПК України апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Носівського
районного управління юстиції Драган
І.С. - відхилити.

Ухвалу Носівського районного суду
Чернігівської області від 05 листопада
2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: