У Х В А Л А І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И 3 грудня 2014 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і
кримінальних справ у
складі: головуючогоСитнік О.М.,
суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,
Писаної Т.О., Юровської Г.В.,
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6,
ОСОБА_7, які діють в інтересах
малолітнього сина ОСОБА_8, про визнання
правочину недійсним, за касаційною
скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 13 червня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Волинської області
від 20 серпня 2014 року, в с
т а н о в и л а: У червні 2014 року ОСОБА_5
звернулася до суду з позовом, в якому
просила визнати недійсним заповіт від 1
червня 2010 року, посвідчений приватним
нотаріусом Рожищенського районного
нотаріального округу ОСОБА_9,
зареєстрований в реєстрі за № 626,
посилаючись на те, що 13 квітня 2010 року
ОСОБА_10 склав заповіт, за яким все
належне йому майно, з чого б воно не
складалося і де б воно не знаходилося, і
взагалі, все те, що буде належати йому
на день його смерті і на що за законом
він матиме право, заповів їй. Вказаний
заповіт був посвідчений державним
нотаріусом Першої луцької державної
нотаріальної контори Герасимчук О.П. та
зареєстрований в реєстрі за № 2-448.
Пізніше їй стало відомо, що 1 червня 2010
року ОСОБА_10 склав заповіт, за яким
житловий будинок з господарськими та
побутовими будівлями і спорудами, а
також земельну ділянку, що знаходиться
по АДРЕСА_1, а також все належне йому
майно, з чого б воно не складалося і де
б воно не знаходилося, і взагалі, все те,
що буде належати йому на день його
смерті і на що за законом він матиме
право, заповів ОСОБА_8 Заповіт був
посвідчений цього ж дня приватним
нотаріусом Рожищенського районного
нотаріального округу ОСОБА_9 та
зареєстрований в реєстрі за № 626.
Позивач вважав, що заповіт від 1 червня
2010 року слід визнати недійсним з
підстав, передбачених ч. 1 ст. 215, ч. 2 ст.
1257 ЦК України, оскільки на момент
вчинення спірного заповіту не було
вільного волевиявлення ОСОБА_10
Ухвалою Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 13
червня 2014 року, залишеною без змін
ухвалою апеляційного суду Волинської
області від 20 серпня 2014 року, у
відкритті провадження у даній справі
відмовлено з підстав, передбачених п. 2
ч. 2 ст. 122 ЦПК України. У касаційній
скарзі заявник порушує питання про
скасування постановлених у справі
судових ухвал, мотивуючи свої доводи
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права, із
направленням справи для продовження
розгляду до суду першої інстанції.
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідача,
обговоривши доводи скарги та вивчивши
обставини справи, вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.Відповідно до п. 2 ч. 2
ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у
відкритті провадження у справі, якщо є
таке, що набрало законної сили, рішення
чи ухвала суду про закриття
провадження у справі у зв'язку з
відмовою позивача від позову або
укладенням мирової угоди сторін у
спорі між тими самими сторонами, про
той самий предмет і з тих самих підстав.
Відмова від позову не позбавляє другу
сторону права пред'явити такий самий
позов до особи, яка відмовилась від
позову. Постановляючи оскаржувану
ухвалу, суд першої інстанції, з яким
погодився й апеляційний суд, виходив із
положень п. 2 ч. 2 ст. 122, ч.
2 ст. 233 ЦПК України та дійшов висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_5 вже
були предметом розгляду в аналогічній
справі за її позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7,
які діють в інтересах малолітнього
сина ОСОБА_8, про визнання заповіту
недійсним, і в цій справі ухвалено
рішення, яке набрало законної сили, про
відмову в задоволенні її позову, тому
наявні підстави для відмови у
відкритті провадження у даній справі.
Однак такий висновок судів є
передчасним. З матеріалів справи
вбачається, що, звертаючись до суду у 2011
році з позовом про визнання заповіту
недійсним, ОСОБА_5 обґрунтовувала свої
позовні вимоги тим, що на час складання
заповіту, 1 червня 2010 року, на користь
ОСОБА_8 спадкодавець ОСОБА_10 не
усвідомлював значення своїх дій та не
міг керувати ними. Ухвалюючи рішення 8
листопада 2012 року, Луцький
міськрайонний суд Волинської області
визнав такі доводи позивача ОСОБА_5
необґрунтованими й недоведеними, а
тому відмовив в задоволенні її позову.
Звертаючись до суду з даним позовом у
червні 2014 року, ОСОБА_5
посилалася на ч. 2 ст. 1257 ЦК України й на
те, що при укладенні спірного заповіту,
на її думку, вільного волевиявлення
ОСОБА_10 не було, оскільки спадкодавець
ОСОБА_10 постійно до дня смерті проживав
у м. Луцьку, а заповіт було складено у м.
Рожище за місцем проживання
відповідачів, тому вважала, що є
підстави для визнання заповіту
недійсним. Враховуючи викладене, суд
належним чином не дослідив предмет
спору і з яких підстав заявлено даний
позов до суду та передчасно постановив
оскаржувану ухвалу про відмову у
відкритті провадження. Крім того, слід
зазначити, що суд першої інстанції
формально підійшов до розгляду даної
справи, постановив оскаржувану ухвалу
у порушення вимог ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, позбавивши позивача права на
справедливий судовий розгляд.За таких
обставин ухвали судів підлягають
скасуванню з підстав, передбачених ч. 1
ст. 338 ЦПК України, з направленням
справи до суду першої інстанції для
вирішення питання про відкриття
провадження у справі, оскільки судами
були порушені норми матеріального і
процесуального права, що призвело до
постановлення незаконних ухвал, що
перешкоджають подальшому провадженню
у справі. Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345
ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у
х в а л и л а:Касаційну скаргу ОСОБА_5
задовольнити. Ухвалу Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 13 червня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Волинської
області від 20 серпня 2014 року
скасувати, справу передати до суду
першої інстанції для вирішення питання
про відкриття провадження у справі.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий О.М.
Ситнік

Судді:
А.О. Леванчук

А.В. Маляренко

Т.О. Писана

Г.В. Юровська