Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2014 р.

м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у
складі:

Головуючого - судді САВЛУК
Т.В.

при секретарях Гноілек М.В.,
Лисенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Дніпровського
районного суду м. Києва цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Київської
міської ради, третя особа Головне
управління юстиції у місті Києві про
визнання права власності на нерухоме
майно в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом до
Київської міської ради з вимогою
визнати за собою, ОСОБА_1, право
власності в порядку спадкування за
законом на кімнату площею 10,30 кв.м,
загальною площею 16,68 кв.м в квартирі
АДРЕСА_1, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_2.

26 грудня 2013 року позивач ОСОБА_1
подала заяву про зміну предмету позову,
відповідно до змісту якої позивач
просила суд визнати за собою, ОСОБА_1,
право власності на 12/100 квартири
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_2.

Позивач ОСОБА_1 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала,
просила позов задовольнити з підстав,
викладених у позовній заяві.

Представник позивача ОСОБА_3 в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримала, просила позов
задовольнити, пояснила, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року померла мати позивача - ОСОБА_2. В
межах визначеного законодавством
шестимісячного строку, позивач
звернулась до П'ятнадцятої Київської
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадкового майна
до складу якого входить 12/100 частин
квартири АДРЕСА_1, однак державний
нотаріус відмовив у видачі свідоцтва
про право на спадщину на спадкове
майно, у зв'язку з відсутністю
оригіналу правоустановлюючого
документу на квартиру, оскільки, як
з'ясувалось, правовстановлюючий
документ на квартиру, а саме свідоцтво
про право власності на житло від 14
березня 2000 року, що підтверджує
набуття ОСОБА_2 права власності на
вищезазначену квартиру в процесі
приватизації, втрачено. За зверненням
позивача та запиту нотаріальної
контори, на підставі розпорядження
Органу приватизації житла
Дніпровської районної державної
адміністрації від 13 грудня 2012 року за
№975 видано дублікат свідоцтва про
право власності на житло на 12/100 частин
квартири АДРЕСА_1, що в місті Києві.
Однак, держаний нотаріус відмовилась
видати позивачу свідоцтво про право
власності на спадкове майно за
наявності дублікату свідоцтва про
право власності на житло, оскільки
дублікат свідоцтва про право власності
не зареєстрований у встановленому
законом порядку, тому позивач вимушена
звернутись до суду з позовом про
визнання права власності на квартиру в
порядку спадкування.

Представник відповідача - Київської
міської ради, в судове засідання не
з'явився, про день та час розгляду
справи відповідач повідомлявся
належним чином, відповідач скористався
процесуальним правом подав до суду
письмові пояснення по суті предмету
спору, просив ухвалити рішення суду
згідно норм чинного законодавства, та
розглядати справу у відсутності
представника відповідача. (а.с.34-35)

Представник третьої особи - Головного
управління юстиції у місті Києві, в
судове засідання не з'явився, про час та
місце слухання справи третя особа
повідомлялась належним чином, третя
особа скористалась процесуальним
правом подав до суду письмові
пояснення по суті предмету спору,
просив ухвалити рішення суду згідно
норм чинного законодавства, та
розглядати справу у відсутності їх
уповноваженого представника. (а.с.38-39)

Заслухавши пояснення позивача,
представника позивача, дослідивши
матеріали справи, оцінивши наявні у
справі докази, суд приходить до
наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_2 померла, що підтверджується
свідоцтвом про смерть. (а.с.5)

За життя, ОСОБА_2 набула права власності
на 12/100 частин квартири АДРЕСА_1, яка
приватизована згідно з Законом України
«Про приватизацію державного
житлового фонду», що підтверджується
Дублікатом Свідоцтва про право
власності від 14 березня 2000 року, який
видано органом приватизації житла
Дніпровської районної в місті Києві
державної адміністрації згідно з
розпорядженням №975 від 13 грудня 2012
року. (а.с.48)

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу
України, спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу
України спадкування здійснюється за
заповітом та за законом.

За нормою частини першої статті 1258
Цивільного кодексу України визначено,
що спадкоємці за законом одержують
право на спадкування почергово.

Зазначені дії, що свідчать про намір
спадкоємця прийняти спадщину, повинні
бути вчиненні протягом шести місяців з
дня відкриття спадщини. (ст.1270
Цивільного кодексу України)

Таким чином, внаслідок відкриття
спадщини у спадкоємців за законом або
за заповітом виникає право
спадкування. Спадкове майно переходить
до спадкоємців лише за умови, що вони
виявили згоду щодо прийняття спадщини.

Як з'ясовано судом, в межах визначеного
законодавством строку, позивач ОСОБА_1
звернулась до П'ятнадцятої Київської
державної нотаріальної контори з
заявою про намір прийняти спадкове
майно, яке залишилося після смерті
матері - ОСОБА_2, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, до складу якої
входить нерухоме майно, а саме: 12/100
частини квартири АДРЕСА_1.

18 червня 2013 року державним нотаріусом
П'ятнадцятої Київської державної
нотаріальної контори Демчик В.В. листом
повідомлено ОСОБА_1 про відмову у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом на 12/100 частини квартири
АДРЕСА_1, яка залишилась після смерті
спадкодавця ОСОБА_2, оскільки
правовстановлюючий документ на
квартиру, а саме Дублікат свідоцтва про
право власності не зареєстрований у
відповідних органах.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинились внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку
спадкування права власності на об'єкти
нерухомості, в тому числі житловий
будинок, інші споруди, земельну ділянку
є набуття спадкодавцем зазначеного
права у встановленому законодавством
України порядку.

Відповідно до положень частини першої,
третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного
кодексу України спадкоємець за
заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом, встановленого
статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив
про відмову від неї. Незалежно від часу
прийняття спадщини вона належить
спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини.

Фактичний вступив управління або
володіння будь-якою частиною
спадкового майна розглядається як
прийняття всієї спадкової маси.

Таким чином, внаслідок відкриття
спадщини у спадкоємців за законом або
за заповітом виникає право
спадкування. Спадкове майно переходить
до спадкоємців лише за умови, що вони
виявили згоду щодо прийняття спадщини.
Прийняття спадщини - це не обов'язок
спадкоємців, а їх право.

Згідно положень статті 1297 Цивільного
кодексу України спадкоємець, який
прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно, зобов'язаний
звернутись до нотаріуса за видачею
йому свідоцтва про право на спадщину на
нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло
кілька спадкоємців, свідоцтво про
право на спадщину видається на ім'я
кожного з них, із зазначенням імені та
частки у спадщині інших спадкоємців.

Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, який затверджений наказом
Міністерства юстиції України 22 лютого
2012 року №296/5, якщо до складу спадкового
майна входить нерухоме майно, що
підлягає реєстрації (за винятком
земельної ділянки), нотаріус вимагає,
крім правовстановлюючого документа,
витяг з Реєстру прав власності. За
відсутності у спадкоємця необхідних
для видачі свідоцтва про право на
спадщину документів нотаріус роз'яснює
йому процедуру вирішення зазначеного
питання в судовому порядку.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про
нотаріат» свідоцтво про право на
спадщину видається за письмовою заявою
всіх спадкоємців, які прийняли
спадщину в порядку, встановленому
цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину, виникає
цивільно-правовий спір, що підлягає
розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове
майно в судовому порядку є винятковим
способом захисту, що має
застосовуватися, якщо існують
перешкоди для оформлення спадкових
прав у нотаріальному порядку, в тому
числі й у випадку визначення судом за
позовом спадкоємця додаткового строку
для прийняття спадщини.

Аналізуючи зібрані по справі докази у
їх сукупності, судом встановлено, що за
життя ОСОБА_2 належало на праві
власності 12/100 частин квартири АДРЕСА_1,
що підтверджується Дублікатом
Свідоцтва про право власності на житло
від 14 березня 2000 року, право власності
на частину спірної квартири перейшло в
порядку спадкування за законом
спадкоємцю першої черги - доньці
спадкодавця ОСОБА_1, яка у
встановленому порядку заявила про
намір прийняти спадкове майно, однак у
встановленому порядку не отримала
свідоцтво про право власності на
спадкове майно, у зв'язку з тим, що
правовстановлюючий документ на
квартиру, а саме Дублікат свідоцтва про
право власності не зареєстрований у
відповідних органах.

В той же час обставин, які б вказували,
що спадкодавець ОСОБА_2 за життя набула
або володіла нерухомим майном, що
входить до спадкової маси,
неправомірно, або на вказане майно,
окрім позивача, в порядку спадкування
чи з інших підстав претендують інші
особи судом не встановлено.

Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу
України власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою.

Позов про визнання права власності - це
позадоговірна вимога власника майна
про констатацію перед третіми особами
факту приналежності позивачу права
власності на спірне майно.

Підтвердження в суді права власності
на майно здійснюється шляхом
підтвердження фактів, що свідчать про
володіння спірним майном на праві
власності або іншого речового права.

Відповідно до частини третьої ст.212
Цивільного процесуального кодексу
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що позов ОСОБА_1 до Київської
міської ради, третя особа Головне
управління юстиції у місті Києві про
визнання права власності на нерухоме
майно в порядку спадкування за законом
є обґрунтованим та таким, що підлягає
задоволенню, суд задовольняючи позов
ухвалює рішення визнати за ОСОБА_1
право власності на 12/100 квартири
АДРЕСА_1, загальною площею 16,68 кв.м, як
спадкоємцем першої черги за законом
майна спадкодавця ОСОБА_2, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 392, 1216, 1217, 1218, 1258, 1268, 1270, 1297
Цивільного кодексу України, ст. 67
Закону України «Про нотаріат»,
Порядком вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, який затверджений
наказом Міністерства юстиції України 22
лютого 2012 року №296/5, ст.ст. 1, 4, 10, 11, 15, 57,
60, 61, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської
ради, третя особа Головне управління
юстиції у місті Києві про визнання
права власності на нерухоме майно в
порядку спадкування за законом
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
12/100 квартири АДРЕСА_1, загальною площею
16,68 кв.м, як спадкоємцем першої черги за
законом майна спадкодавця ОСОБА_2, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду міста Києва шляхом
подачі апеляційної скарги через
Дніпровський районний суд міста Києва,
яка подається протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

С у д д я