У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,суддів:
Леванчука А.О.,Маляренка А.В.,Писаної
Т.О.,Юровської Г.В.,розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради,
Обласного комунального підприємства
Львівської обласної ради «Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки», третіх осіб -
Львівської міської ради, Львівського
комунального підприємства
«Цитадель-Центр», про визнання права
власності на квартиру та за зустрічним
позовом Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради
до ОСОБА_6, третіх осіб - Львівського
комунального підприємства
«Цитадель-Центр», ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, про
приведення квартири, площадки
сходового маршу та горища будинку до
попереднього стану, за касаційною
скаргою Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради
на рішення Галицького районного суду м.
Львова від 29 грудня 2011 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 29 квітня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2010 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з вищезазначеним позовом, в
обґрунтування якого зазначила, що їй на
праві власності відповідно до договору
купівлі-продажу від 27 травня 2009 року
належить квартира АДРЕСА_1, що
складається з двох кімнат житловою
площею 18,2 кв. м та кухні без санітарних
вигод, загальна площа квартири
становила 27 кв. м.

Онук ОСОБА_6 є дитиною з особливими
потребами (з діагнозом - дитячий
церебральний параліч), а тому має
потребу у наявності спеціально
пристосованого санвузла.

З метою покращення житлових умов у
квартирі було здійснено
перепланування та влаштовано
санітарні вигоди.

З урахуванням наведеного просила
визнати за нею право власності на
реконструйовану квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 34 кв. м з вбудованими
санітарними умовами, яка складається з
житлової кімнати площею 19, 3 кв. м, кухні
площею 8, 8 кв. м, ванної кімнати площею 3,
8 кв. м, санвузла - площею 2, 1 кв. м;
зобов'язати Обласне комунальне
підприємство Львівської обласної ради
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки» (далі −? ОКП
Львівської обласної ради «БТІ та ЕО»)
зареєструвати за нею право власності
на вищезазначену реконструйовану
квартиру № 6 «в» та внести відповідні
зміни до технічного паспорту на
вказану квартиру.

Галицька районна адміністрація
Львівської міської ради звернулася з
зустрічним позовом до ОСОБА_6 про
зобов'язання привести
квартиру № 6 «в», площадку в мезоніні
будинку, площадку сходового маршу та
горища до попереднього стану шляхом
відновлення самовільно демонтованої
перегородки у приміщенні, позначеному
на поверховому плані під літ. 6в - 1;
демонтажу самовільно встановленої
перегородки на сходовому марші
мезоніну цього будинку; відновлення
стіни у приміщенні, позначеному на
поверховому плані під літ. 6в - 2 та
відновлення приміщення горища, у якому
самовільно влаштовано додаткову
кімнату.

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 29 грудня 2011 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Львівської області від 29 квітня 2013
року, позов ОСОБА_6 задоволено. Визнано
за нею право власності на
реконструйовану квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 34 кв. м, з вбудованими
санітарними вигодами, яка складається
з житлової кімнати площею 19, 3 кв. м,
кухні 8, 8 кв. м, ванної кімнати 3, 8 кв. м,
санвузла −? 2, 1 кв. м, зобов'язано ОКП
Львівської обласної ради «БТІ та ЕО»
провести реєстрацію права власності за
ОСОБА_6 реконструйованої квартири.

У задоволенні зустрічного позову
Галицької районної адміністрації
Львівської міської ради - відмовлено.

У касаційній скарзі Галицька районна
адміністрація Львівської міської ради,
не погоджуючись із рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
просить скасувати їх та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_6 відмовити, а зустрічний
позов Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради
задовольнити, обґрунтовуючи свої
доводи порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Суд першої інстанції, з висновками
якого погодився суд апеляційної
інстанції, керувався тим, що чинне
законодавство України передбачає
єдиний спосіб та порядок захисту
інтересів особи, яка здійснила
самочинне будівництво, - це звернення
до суду з позовом про визнання права
власності на самочинно збудоване майно
(ст. 376 ЦК України) і не передбачає
будь-якого обов'язку особи щодо
досудового врегулювання питання
самочинного будівництва із органами
місцевого самоврядування.

Крім того, суд апеляційної інстанції
зазначив, що оскільки проведена
позивачем реконструкція з розширенням
та збільшенням площі квартири № 6 «в»
за рахунок частини горища будинку, яке
є приміщенням загального користування,
вхід до якого технічною документацією
передбачено з квартири позивача, не
порушує права інших мешканців
житлового будинку, так як вони фактично
цією частиною горища не користуються
через відсутність іншого входу на
горище, а тому їх згода на
реконструкцію чи переобладнання не
потрібна.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна, оскільки вони
зроблені при неповному з'ясуванні
обставин справи та з порушенням норм
процесуального та матеріального
закону.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Однак висновки судів не відповідають
вимогам матеріального та
процесуального закону з наступних
підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 є
власником квартири АДРЕСА_1, що
підтверджується договором
купівлі-продажу квартири, укладеного 27
травня 2009 року, та витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно (а. с. 4−?5).

До реконструкції квартира відповідно
до технічного паспорта складалася з
двох кімнат площею 10, 10 кв. м та 8, 10 кв. м,
кухні площею 8, 8 кв. м загальною площею 27
кв. м та була без санітарних вигод (а. с.
8).

Державним науково-дослідним та
проектно-вишукувальним інститутом
«НДІ проектреконструкція» було
виготовлено технічний висновок про
відповідність діючим вимогам
Державних будівельних норм України
(далі −? ДБН) здійсненого
перепланування квартири з
влаштуванням санітарних вигод, а також
ОСОБА_6 було отримано висновок
Управління охорони історичного
середовища Львівської міської ради про
можливість здійснення перепланування.

26 жовтня 2009 року Інспекцією
державного-архітектурно будівельного
контролю у Львівській області винесено
припис № 1/365-г, в якому зазначено, що у
результаті перевірки встановлено, що
розпочато реконструкцію квартири
АДРЕСА_1 з розширенням її за рахунок
площі горища, а саме: влаштовано
додаткову кімнату без дозволу на
виконання будівельних робіт інспекції
державного-архітектурно будівельного
контролю у Львівській області, чим
порушено ст. 29 Закону України «Про
планування і забудову територій» та
зобов'язано ОСОБА_6 привести приміщення
горища до попереднього стану (а. с. 64).

27 жовтня 2009 року Інспекцією
державного-архітектурно будівельного
контролю у Львівській області винесено
постанову № 1/352-г по справі про
адміністративне правопорушення, якою
ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної
відповідальності у вигляді накладення
штрафу (а. с. 65).

25 листопада 2009 року ОСОБА_6 звернулась
до Галицької районної адміністрації
Львівської міської ради із заявою про
надання дозволу на здійснення
перепланування, але розпорядженням
Галицької районної адміністрації
Львівської міської ради від 04 грудня 2009
року № 769 «Про приведення квартири
АДРЕСА_1 до попереднього стану»,
затверджено висновок міжвідомчої
комісії Галицького району від 24
листопада 2009 року № 35. Відповідно до
зазначеного розпорядження ОСОБА_6
зобов'язано за власні кошти привести
квартиру АДРЕСА_1 до попереднього
стану.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з ч. 2 ст. 383 ЦК України власник
квартири може на свій розсуд
здійснювати ремонт і зміни у квартирі,
наданій йому для використання як
єдиного цілого, −? за умови, що ці зміни
не призведуть до порушень прав
власників інших квартир у
багатоквартирному житловому будинку
та не порушать санітарно-технічних
вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до ст. 152 ЖК Українсякої РСР
переобладнання і перепланування
жилого будинку (квартири), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, провадяться з дозволу
виконавчого комітету місцевої Ради
народних депутатів.

Пунктом 4 Правил користування
приміщеннями житлових будинків і
гуртожитків, затвердженими постановою
Кабінету Міністрів України від 08
жовтня 1992 року № 572, передбачено, що
власники, наймачі (орендарі) приміщень
житлових будинків мають право на
переобладнання і перепланування
житлових і підсобних приміщень,
балконів і лоджій за відповідними
проектами без обмеження інтересів
інших громадян, які проживають у
будинку, з дозволу власника будинку
(квартири) та органу місцевого
самоврядування, що видається в
установленому порядку.

Підпунктом 1.4.1 пункту 1.4 Правил
утримання жилих будинків та
прибудинкових територій, затверджених
наказом Державного комітету України з
питань житлово-комунального
господарства від 17 травня 2005 року № 76,
також встановлено, що переобладнання і
перепланування жилих будинків, жилих і
нежилих приміщень у будинках
дозволяється робити після одержання
дозволу виконавчого комітету місцевої
Ради народних депутатів відповідно до
законодавства.

Суди у порушення вимог ст. ст. 212−?214, 315
ЦПК України на зазначені положення
закону уваги не звернули, доводів
Галицької районної адміністрації
Львівської міської ради належним чином
не перевірили, не врахували та не
звернули уваги на те, що ОСОБА_6 не було
дотримано процедури розширення
квартири за рахунок площі горища
відповідно до вимог чинного
законодавства.

Таким чином, неповно з'ясувавши дійсні
обставини справи, не надавши належної
оцінки доказам, суди допустили
порушення норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи та
відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є
підставою для скасування ухвалених
судових рішень із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, ухвалені судові
рішення не можуть залишатися в силі,
допущені судами порушення норм
матеріального та процесуального права
призвели до неправильного вирішення
справи, тому рішення судів першої та
апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Галицької районної
адміністрації Львівської міської ради
задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 29 грудня 2011 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 29 квітня 2013 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік Судді:
А.О. Леванчук А.В. Маляренко Т.О. Писана
Г.В. Юровська