АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді:
Махлай Л.Д.,

суддів: Семенюк Т.А.,
Шиманського В.Й.

при секретарі:
Хилюк І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Марфін Банк»,
поданою через представника Бухтіярову
Олену Анатоліївну, на ухвалу
Шевченківського районного суду м.
Києва від 14 листопада 2013 року у справі
за скаргою ОСОБА_2 на дії старшого
державного виконавця Київського
відділу державної виконавчої служби
Сімферопольського міського управління
юстиції Дорошенка В.В.,

в с т а н о в и л а :

у липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду зі скаргою, в якій просив визнати
неправомірною бездіяльність
Київського ВДВС Сімферопольського МУЮ
щодо передачі квартири за адресою:
АДРЕСА_1 на реалізацію з прилюдних
торгів та зобов'язати державного
виконавця передати цю квартиру на
реалізацію у порядку визначеному ст. 58
Закону України « Про виконавче
провадження», посилаючись на те, що
держаний виконавець не вчиняє дій щодо
передачі майна на реалізацію, що в свою
чергу не дає йому можливості отримати
стягнення з виручених коштів.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 14.11.2013 року скаргу
задоволено частково. Визнано
неправомірною бездіяльність старшого
державного виконавця Київського
відділу державної виконавчої служби
Сімферопольського міського управління
юстиції Дорошенка В.В. щодо примусової
реалізації квартири за адресою:
АДРЕСА_1. Зобов'язано старшого
державного виконавця Київського
відділу державної виконавчої служби
Сімферопольського міського управління
юстиції Дорошенка В.В. вчинити дії щодо
примусової реалізації квартири за
адресою: АДРЕСА_1, у порядку визначеному
Законом України «Про виконавче
провадження». В іншій частині скарги
відмовлено.

№ апеляційного провадження: Справа №
22-ц-796/2971/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Саадулаєв
А.І.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Махлай Л.Д.Не погоджуючись з
даною ухвалою суду, ПАТ «Марфін Банк»
через представника подало апеляційну
скаргу, у якій просить скасувати ухвалу
суду та постановити нову, якою в
задоволенні скарги відмовити.
Посилається на неправильне
застосування норм процесуального
права. А саме, суд зобов`язав державного
виконавця вчинити дії щодо примусової
реалізації нерухомого майна, яке
перебуває у заставі банку, що порушує
їх права та інтереси.

У судовому засіданні представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_6 просив апеляційну
скаргу відхилити.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до листа ГУЮ МЮ України в
АРК від 18.07.2013 року на примусовому
виконанні у Київському ВДВС
Сімферопольського МУЮ знаходиться
зведене виконавче провадження про
стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2
заборгованості на загальну суму 1 288 087,
56 грн.

Відповідно до акту опису та арешту
майна від 30.08.2012 року, державним
виконавцем описано нерухоме майно, яке
належить боржнику, а саме квартиру
АДРЕСА_1.

Листом від 26.02.2013 року сторони
виконавчого провадження були
повідомлені про проведену оцінку
зазначеної квартири, яка за висновком
спеціаліста складає 1 047 000 грн.

23.11.2012 року до ВДВС Сімферопольського
МУЮ надійшла ухвала Дніпровського
районного суду м. Києва про зупинення
реалізації (продажу) арештованого
майна, належного ОСОБА_7

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна вищезазначена квартира є
предметом іпотеки ВАТ «Морський
транспортний банк».

Правонаступником ВАТ «Морський
транспортний банк» є ПАТ «Марфін банк».

Задовольняючи частково вимоги
заявника, суд першої інстанції виходив
з того, що на момент надання ОСОБА_2
відповіді від ГУЮ МЮ України в АРК,
заходи забезпечення позову, накладені
ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 05.11.2012 року вже були
скасовані ухвалою цього ж суду від
05.07.2013 року, а державним виконавцем не
надано доказів того, що вартість
предмета застави не перевищує розміру
заборгованості ОСОБА_7
заставодержателю банку.

Колегія суддів не може повністю
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції, оскільки вони не в
повній мірі відповідають встановленим
обставинам та нормам матеріального і
процесуального права.

Задовольняючи частково скаргу суд
вказав, що на час надання заявнику
відповіді ГУЮ МЮ України в АРК, заходи
забезпечення позову, накладені ухвалою
Дніпровського районного суду м. Києва
від 05.11.2012 року вже були скасовані,
проте не звернув уваги на те, що скарга
подана 01.07.2013 року, тобто до скасування
таких заходів забезпечення позову.

Крім того, з копії ухвали Дніпровського
районного суду м. Києва від 05.07.2013 року
вбачається, що скасовані заходи
забезпечення позову щодо зупинення
реалізації нежитлових приміщень по
АДРЕСА_2, а не квартири АДРЕСА_1. У
мотивувальній частині рішення
зазначено про ОСОБА_6, тоді як за
вказаними документами боржником є
ОСОБА_7

Згідно з ч. 3 ст. 54 Закону України «Про
виконавче провадження для задоволення
вимог стягувачів, які не є
заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернуто у разі: виникнення права
застави після винесення судом рішення
про стягнення з боржника коштів; якщо
вартість предмета застави перевищує
розмір заборгованості боржника
заставодержателю.

У матеріалах справи відсутні
копії судових рішень про стягнення
коштів з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2, та
суд першої інстанції взагалі не
встановив ту обставину, чи виникло
право застави після рішення суду чи до
ухвалення рішення про стягнення боргу.

З матеріалів справи також вбачається,
що оцінка предмета застави була
проведена.

Судом не було витребувано копію
виконавчого провадження для належної
перевірки доводів скарги, не з`ясовано
чи оскаржувалася ця оцінка, чи
повідомлявся заставодержатель про
арешт майна та його оцінку, чи надав
останній документи про розмір
заборгованості заставодавця.

Відмовивши у задоволенні скарги щодо
передачі квартири на реалізацію з
прилюдних торгів, суд зобов`язав
старшого державно виконавця
Київського ВДВС Сімферопольського РУЮ
вчинити дії щодо примусової реалізації
квартири у порядку визначеному Законом
України «Про виконавче провадження» не
зазначивши при цьому які саме дії слід
вчинити державному виконавцю.

За таких обставин колегія суддів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції питання щодо розгляду скарги
вирішено з порушенням порядку,
встановленого для його вирішення, а
тому ухвала суду підлягає скасуванню з
передачею питання новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Марфін Банк»
задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду
м. Києва від 14 листопада 2013 року
скасувати з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді