№2/255/283/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

13 лютого 2014 року Ворошиловський
районний суд м. Донецька в складі:

головуючого судді - Цукурова В.П.,

при секретарі - Губаль В.В.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1, представника відповідача
Пархоменка Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Державного підприємства «Донецька
залізниця», третя особа - виконуючий
обов'язки начальника вагонного депо
«Донецьк» ДП «Донецька залізниця»
Кузнецов Максим Вікторович, про
визнання незаконним наказу про
звільнення, поновленні на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до ДП «Донецька залізниця»,
третя особа - виконуючий обов'язки
начальника вагонного депо «Донецьк» ДП
«Донецька залізниця» Кузнецов М.В., про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, посилаючись на наступне.

З 14 жовтня 1997 року позивач працював в ДП
«Донецька залізниця» на посаді
начальника пасажирських вагонів.
Згідно з переукладеним з ним письмовим
контрактом за № 7115 від 01.09.2011 р., він був
заново прийнятий на роботу до
відповідача на строк дії контракту з 01
вересня 2011 року до 31 серпня 2016 року на
посаду начальника поїзда
(пасажирського) у Вагонному депо
Донецьк Державного підприємства
«Донецька залізниця».

08 жовтня 2013 року згідно з наказом
виконуючого обов'язки начальника
вагонного депо «Донецьк» ДП «Донецька
залізниця» Кузнецова М.В. за № 1222/ОС
його було звільнено на підставі п. 8 ст.
36 КЗпП України на умовах, передбачених
контрактом, про що зроблений
відповідний запис до трудової книжки
позивача під № 16 від 08.10.2013 року.

В обґрунтування звільнення з роботи в
цьому наказі вказано - « 22.06.2013р. по ст.
Запоріжжя - 1 допущена затримка поїзду
№ 47 Донецьк-Севастополь (ЛНП ОСОБА_3).
При посадці ревізорів ЦКРУ УЗ по ст.
Запоріжжя - 1 у штабний вагон № 9/16765
поїзду № 47 Донецьк - Севастополь та
пред'явленні посвідчення на перевірку,
а також усного повідомлення начальника
поїзда (пасажирського) ОСОБА_3 про
початок перевірки, він своїми діями
зірвав перевірку поїзду. При цьому
стоп-кран був зірваний 5-7 разів,
внаслідок чого поїзд на ст.. Запоріжжя
було затримано з 01 год. 16 хвил. До 01 год.
35 хвил. На момент перевірки в купе
відпочинку поїзної бригади у штабному
вагоні № 9/16765 було виявлено 4
безквіткових пасажирів».

Вважає, що викладені відомості про
нібито допущені ним порушення провозу
безквиткових пасажирів у вагоні
пасажирського поїзду у вищевказаному
наказі про звільнення позивача з
роботи за № 1222/ОС від 08.10.2013 р. не є
достовірно встановленими і нічим не
підтверджуються, мають характер
припущень, принижують його перед
підлеглими працівниками, які знають
позивача як чесну та порядну людину,
яка завжди виконувала свої
функціональні обов'язки відповідно до
закону, інструкцій та інших
нормативних актів.

Також позивач вважає, що наказ від
08.10.2013 р. № 1222/0С та звільнення є
незаконними та такими, що порушують
його права. Зазначає, що частиною 2 ст. 21
КЗпП України передбачено, що особою
формою трудового договору є контракт, в
якому строк його дії, права, обов'язки
та відповідальність сторін (в тому
числі матеріальна), умови
матеріального забезпечення та
організація праці робітника, умови
розірвання договору, в тому числі
дострокового, можуть встановлюватися
угодою сторін. Але таке загальне
формулювання підстав звільнення
позивача в наказі №1222/ос від 08.10.2013
року, а саме порушення ОСОБА_3 пункту 18
контракту з працівником №7115, без
зазначення конкретного підпункту, який
порушено. Посилання у мотивувальній
частині наказу на нібито порушення п.
18а контракту № 7115 від 01.09.2011р. не може
слугувати підставою для звільнення,
адже в Наказі від 08.10.2013 р. № 1222/0С
відсутнє посилання на передбачені
законодавством документи які
підтверджують перевезення
безквиткових пасажирів. Крім того,
кількість нібито безквиткових
пасажирів, виявлена при посадці
інспекторів згідно запису у рейсовому
журналі складає 30 осіб, а згідно Наказу
від 08.10.2013 р. № 1222/0С - усього 4 особи.

Зазначає, що адміністрація ДП
«Донецька залізниця» при вирішенні
питання про звільнення не врахувала
усіх обставин та необґрунтовано
застосувала до нього звільнення.

Після звільнення з роботи позивач не
працював, тому вважає, що відповідач
має виплатити йому суму середнього
заробітку за весь час вимушеного
прогулу зі дня його звільнення по день
постановлення судом рішення про
поновлення на роботі.

Уточнивши позовні вимоги, позивач
просив визнати незаконним наказ
Державного підприємства «Донецька
залізниця» Пасажирська служба Вагонне
депо Донецьк №1222/0С від 08 жовтня 2013 року
про звільнення начальника поїзда
(пасажирського) резерву провідників
дільниці 1 групи Вагонного депо Донецьк
Державного підприємства «Донецька
залізниця» ОСОБА_3, поновити його на
роботі на посаді начальника поїзда
(пасажирського) резерву провідників
дільниці 1 групи Вагонного депо
Державного підприємства «Донецька
залізниця», стягнути з Державного
підприємства «Донецька залізниця» на
його користь суму середнього заробітку
за час вимушеного прогулу.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав. Допитаний у якості
свідка в порядку ст. 184 ЦПК України,
позивач пояснив наступне. Він працює
начальником поїзда приблизно з 1994 року.
21.06.2013 року перед відправленням поїзду
«Донецьк-Севастополь» №57-48 він провів
планерку, інструктаж, в тому числі щодо
безквиткових пасажирів та надмірної
ручної поклажі. Попередив про
недопустимість безквиткових
пасажирів. Зазначив, що безквиткових
пасажирів не було. При руху поїзду від
станції Запоріжжя до станції
Сімферополь буда проведена перевірка
ЦІК КРУ. Разом із перевіряючими зайшли
ще люди, з метою висадки яких він зірвав
стоп-кран. Склав акт про зрив стоп-крану
за власним підписом та підписами
машиніста та електромеханіка. В ході
перевірки він надав всі необхідні
документи. Було виявлено, що в вагоні
безквиткові пасажири відсутні, але
було вирішено записати в рейсовому
журналі про виявлення тридцяти
безквиткових пасажирів. Акти при цьому
не складались. Сторонні особи, які
зайшли разом із перевіряючими, були
висаджені позивачем на тій же станції
Запоріжжя.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримала позовні вимоги.
Пояснила, що згідно п. 3.4 наказу №370у від
24.06.2011 виявлення безквиткових
пасажирів оформляється актом ЛУ-4.
Однак, такого акту складено не було.
Зазначені в наказі інші порушення не є
підставами для розірвання контракту.
Просила задовольнити позов у повному
обсязі.

Представник відповідача Пархоменко
Є.О. в судовому засіданні позовні
вимоги не визнав, у задоволенні позову
просив відмовити.

Третя особа Кузнецов М.В. в судове
засідання не з'явився, був повідомлений
належним чином про дату, час та місце
розгляду справи.

Свідок ОСОБА_5, провідник пасажирського
вагону Вагонного депо Донецьк, працює в
ДП «Донецька залізниця» з 1994 року.
Пояснила, що 22.06.2013 року вона виконувала
обов'язки провідника вагону №8 поїзду
«Донецьк-Севастополь». На станції
Запоріжжя поїзд зупинився. В вагон №8
пасажирів на посадку не було та вона
пішла в вагон №9 (штабний вагон, де
знаходиться начальника поїзду -
позивач) повідомити про те, що на місця
№9 та №10 ніхто не з'явився. Там вона
побачила, що в вагон №9 заходять
сторонні особи із сумками. Між
позивачем та цими особами був спір.
Троє з них показали посвідчення ЦІК
КРУ, а про інших (чотири особи) вони
сказали, що вони разом з ними. Позивач
наполіг на їх висадці, при цьому зірвав
стоп-кран, оскільки ці особи не бажали
виходити. На ходу їх висадити
неможливо, оскільки існує загроза
здоров'ю. Перевіряючи передяглись у
форму, яка була у них в сумках. Також
вони перевірили всю документацію у
начальника поїзда та попросили її
пройти з ними по поїзду в якості
супровідного. При цьому, ними
проводилась перевірка поїзда на
предмет дотримання техніки безпеки,
наявність документів, санітарний стан
поїзда, виявлення безквиткових
пасажирів тощо. Зазначила, що
безквиткових пасажирів виявлено не
було, акти про безквиткових пасажирів
не складались, порушень виявлено не
було.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
свідків, дослідивши докази по справі в
їх сукупності, прийшов до висновку про
необхідність задовольнити позовні
вимог з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини.

Відповідно Наказу № 1968/ОС від 01.09.2011
року, ОСОБА_3 був переведений у Вагонне
депо ст. Донецьк Державного
підприємства «Донецька залізниця» на
посаду начальника поїзда
(пасажирського) резерву провідників 1
групи за умовами контракту, що
підтверджується відповідним записом в
його трудовій книжці (а.с. 11).

Відповідно до контракту з працівником
№ 7115 від 01.09.2011 року, ОСОБА_3 був знову
прийнятий на роботу до відповідача на
посаду начальника поїзда
(пасажирського) резерву провідників
дільниці 1 групи у Вагонному депо
Донецьк Державного підприємства
«Донецька залізниця». Строк дії
контракту - з 01 вересня 2011 року до 31
серпня 2016 року (а.с. 12).

22.06.2013 року по ст. Запоріжжя - 1 була
проведена перевірка поїзду № 47
Донецьк-Севастополь (ЛНП ОСОБА_3)
ревізорами ЦКРУ УЗ. Згідно запису у
рейсовому журналі, зробленому
ревізорами ЦКРУ УЗ, при посадці
ревізорів ЦКРУ УЗ у вагон № 9/16765 після
усного повідомлення ЛНП про початок
ревізії, він видав розпорядження
провідникам всіх вагонів висаджувати
безквиткових пасажирів. Склад поїзду
покинуло приблизно 30 пасажирів. При
цьому стоп-кран був зірваний 5-7 разів,
внаслідок чого поїзд на ст. Запоріжжя
було затримано з 01 години 16 хвилин до 01
години 35 хвилин (а.с. 17)

За результатами вказаної перевірки
було видано наказ №1222/ОС від 08.10.2013р.
яким було звільнено начальника поїзду
(пасажирського) резерву провідників
дільниці 1-ої групи ОСОБА_3 по п. 8 ст. 36
КЗпП України з підстав, передбачених
контрактом. В наказі зазначається, що
на момент перевірки в купе відпочинку
поїзної бригади у штабному вагоні №
9/16765 було виявлено 4 безквіткових
пасажирів, що і стало підставою
звільнення ОСОБА_3 (а.с. 7).

Відповідно до ч. З ст. 21 КЗпП України
контракт є особливою формою трудового
договору, в якому строк його дії, права,
обов'язки і відповідальність сторін (в
тому числі матеріальна), умови
матеріального забезпечення і
організації праці працівника, умови
розірвання договору, в тому числі
дострокового, можуть встановлюватися
угодою сторін.

Виходячи з особливостей зазначеної
форми трудового договору, спрямованої
на створення умов для виявлення
ініціативності та самостійності
працівників з урахуванням їх
індивідуальних здібностей і
професійних навиків, при укладенні
контракту закон надав право сторонам
самим встановлювати їх права, обов'язки
та відповідальність, зокрема як
передбачену нормами Кодексу законів
про працю України, так і підвищену
відповідальність керівника та
додаткові підстави розірвання
трудового договору.

Пунктом 18 контракту №7141 від 07.09.2011 року
укладеного з позивачем, передбачено
додаткові підстави припинення та
розірвання контракту, не передбачені
чинним законодавством, а саме:
встановлення факту перевезення
безквиткових пасажирів та надлишкової
ручної поклажі; допущення порушення
прикордонних та митних правил при
перетині державного кордону України;
встановлення факту повторного
використання постільної білизни;
внесення недостовірних даних щодо
обліку пасажирів та комплектів
постільної білизни бланк № ЛУ-72/УЗ;
незабезпечення своєчасних та
безпечних умов проїзду пасажирів, їх
посадки і висадки, що призвело до
травмування або смерті пасажира;
допущення випадків пожежі в
пасажирських вагонах внаслідок
недбалого ставлення до своїх службових
обов'язків.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму
Верховного суду України №9 від 06.11.1992
року «Про практику розгляду судами
трудових спорів» при розгляді справ
про поновлення на роботі судам
необхідно з'ясувати, з яких підстав
проведено звільнення працівника
згідно з наказом (розпорядженням) і
перевіряти їх відповідність законові.

При цьому, під час проведення перевірки
по наявності безквиткових пасажирів,
службові особи ЦКРУ УЗ зобов'язані
діяти у відповідності до вимог
відомчого акту - Порядку перевірки
пасажирських поїздів в системі
залізничного транспорту України,
затвердженого Наказом державної
адміністрації залізничного транспорту
України Міністерства інфраструктури
України №370-Ц від 24.06.2011 р., який
передбачає у п.3.4. оформлення виявлення
безквиткових пасажирів Актом ЛУ-4.

У порушення вказаних локальних
нормативних актів особи, належним
чином наявність порушень зафіксовано
не було. За фактом виявлення
безквиткового пасажиру відповідного
акту на кожний вагон за формою ЛУ-4 не
складалось, дані про те, що з виявлених
безквиткових пасажирів стягнуті кошти
за проїзд та накладено штраф в
матеріалах справи відсутні, відсутні
також обов'язкові пояснення з цього
приводу безквиткових пасажирів та
провідників, в вагонах яких були
виявлені порушення.

При цьому, робітниками ЦІК
Укрзалізниці акт про проведену
перевірку не складався, а в записах
рейсового журналу відображено
наявність тридцяти безквиткових
пасажирів, в той час, як в наказі про
звільнення ОСОБА_3 № 1222/ОС від 08.10.2013 р.
вказується наявність чотирьох
безквиткових пасажирів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 59 ЦПК України суд не бере
до уваги докази, які одержані з
порушенням порядку, встановленого
законом. Обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про те, що вказані документи
не встановлюють належним чином вину
позивача ОСОБА_3 у порушенні посадової
інструкції та п. 18 контракту.

Крім того, перевезення ОСОБА_3
безквиткових пасажирів спростовується
також поясненнями свідка, яка
зазначила, що ревізорами ЦКРУ УЗ було
перевірено всі 19 вагонів поїзда № 47/48
Донецьк-Севастополь, за результатами
перевірки жодного безквиткового
пасажиру виявлено не було та жодного
Акту ЛУ-4 складено не було.

Доводи представника відповідача про
те, що перевіз безквиткових пасажирів
став можливим внаслідок порушення
позивачем вимог п.п. 4.7, 10.4 Інструкції
начальника пасажирського поїзда №158-Ц,
за якими начальник зобов'язаний
контролювати виконання провідниками
вагонів службових обов'язків та нести
дисциплінарну відповідальність за
порушення членами поїзної бригади, у
тому числі і за перевезення
безквіткових пасажирів,
спростовуються, зокрема, контрактом з
працівником № 7115 від 01.09.2011 року, згідно
з яким не передбачено звільнення
начальника поїзда за порушення
посадової інструкції.

Таким чином, суд приходить до висновку
про те, що наказ № 1222/ОС від 08.10.2013 року,
за яким було звільнено начальника
поїзда (пасажирського) резерву
провідників дільниці 1-ої групи ОСОБА_3
по п. 8 ст. 36 КЗпП України є незаконним.
Позовні вимоги в частині визнання
вказаного наказу незаконним є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі
звільнення працівника без законної
підстави останній повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, у зв'язку із визнанням
судом наказу ДП «Донецька залізниця»
Пасажирська служба Вагонне депо
Донецьк №1222/0С від 08 жовтня 2013 року про
звільнення начальника поїзда
(пасажирського) резерву провідників
дільниці 1 групи Вагонного депо Донецьк
Державного підприємства «Донецька
залізниця» ОСОБА_3 незаконним, позивач
має бути поновлений на роботі на посаді
провідника пасажирського вагону
резерву провідників Вагонного депо
Державного підприємства «Донецька
залізниця».

Частина 2 статті 235 КЗпП України вказує
на те, що при винесенні рішення про
поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу.

На підставі досліджених матеріалів
справи, суд приходить до висновку, що
відповідач повинен сплатити на користь
позивача середній заробіток за час
вимушеного прогулу.

Відповідно до п. 2 розділу II Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100,
середньомісячна заробітна плата
обчислюється, виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата.

Пунктом 5 розділу IV зазначеного Порядку
передбачається, що нарахування виплат
у всіх випадках збереження середньої
заробітної плати провадиться, виходячи
з розміру середньоденної заробітної
плати.

Порядок обчислення середньої
заробітної плати у п. 8 розділу IV
встановлює, що нарахування виплат, які
обчислюються із середньої заробітної
плати за останні два місяці роботи,
провадяться шляхом множення
середньоденного заробітку на число
робочих днів, які мають бути оплачені
за середнім заробітком. Середньоденна
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі дні на число відпрацьованих
робочих днів.

Як вбачається із довідки про заробітну
плату, наданої представником
відповідача, за червень-липень 2013 року
середньомісячна заробітна плата за два
останніх місяці перед звільненням
складає 5 634,68 гривень, середньоденна
заробітна плата складає 184,74 гривень.

Час вимушеного прогулу позивача за
період з 09 жовтня 2013 року по 13 лютого 2014
року складає 86 робочих днів. Середній
заробіток за час вимушеного прогулу:
184,74 х 86 днів = 15 887 гривень 64 копійки.

Таким чином, підлягає стягненню з ДП
«Донецька залізниця» на користь ОСОБА_3
сума середнього заробітку за час
вимушеного прогулу у розмірі 15 887
гривень 64 копійки.

При цьому, розрахунок середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
наданий представником позивача, в
якому зазначено, що кількість днів
вимушеного прогулу складає 128 днів,
розмір середнього заробітку - 23 646,72
гривень, судом до уваги не приймається
(а.с. 54).

Виходячи з вищевикладеного, суд
приходить до висновку про необхідність
частково задовольнити позовні вимоги
ОСОБА_3 до Державного підприємства
«Донецька залізниця», третя особа -
виконуючий обов'язки начальника
вагонного депо «Донецьк» ДП «Донецька
залізниця» Кузнецов Максим Вікторович,
про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та визнати незаконним наказ ДП
«Донецька залізниця» Пасажирська
служба Вагонне депо Донецьк №1222/0С від
08 жовтня 2013 року про звільнення
начальника поїзда (пасажирського)
резерву провідників дільниці 1 групи
Вагонного депо Донецьк Державного
підприємства «Донецька залізниця»
ОСОБА_3, поновити ОСОБА_3 на посаді
начальника поїзда (пасажирського)
резерву провідників дільниці 1 групи
Вагонного депо Донецьк Державного
підприємства «Донецька залізниця»,
стягнути з відповідача на користь
позивача середній заробіток за час
вимушеного прогулу у сумі 15 887
(п'ятнадцять тисяч вісімсот вісімдесят
сім) гривень 64 копійки.

Згідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позивача, на
користь якого ухвалено рішення,
звільнено від сплати судового збору,
він стягується з відповідача в дохід
держави пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог. У зв'язку з
чим, на підставі ст. 80 ЦПК України, суд
вважає за необхідне стягнути з
Державного підприємства «Донецька
залізниця» у дохід держави судовий
збір судовий збір у розмірі 344 (триста
сорок чотири) гривні 10 копійок.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд
допускає негайне виконання судових
рішень у справах про поновлення на
роботі незаконно звільненого
працівника.

Справу розглянуто судом у межах
заявлених позовних вимог з урахуванням
обраного позивачем способу захисту
права.

На підставі ст.ст. 36, 235 КЗпП України та
керуючись ст.ст. 5, 6, 11, 88, 213, 214, 215, 367 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Державного
підприємства «Донецька залізниця»,
третя особа - виконуючий обов'язки
начальника вагонного депо «Донецьк» ДП
«Донецька залізниця» Кузнецов Максим
Вікторович, про визнання незаконним
наказу про звільнення, поновленні на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу -
задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ Державного
підприємства «Донецька залізниця»
Пасажирська служба Вагонне депо
Донецьк №1222/0С від 08 жовтня 2013 року про
звільнення начальника поїзда
(пасажирського) резерву провідників
дільниці 1 групи Вагонного депо Донецьк
Державного підприємства «Донецька
залізниця» ОСОБА_3.

Поновити ОСОБА_3 на посаді начальника
поїзда (пасажирського) резерву
провідників дільниці 1 групи Вагонного
депо Донецьк Державного підприємства
«Донецька залізниця».

Стягнути з Державного підприємства
«Донецька залізниця» на користь ОСОБА_3
середній заробіток за час вимушеного
прогулу у сумі 15 887 (п'ятнадцять тисяч
вісімсот вісімдесят сім) гривень 64
копійки.

Стягнути з Державного підприємства
«Донецька залізниця» в дохід держави
судовий збір у розмірі 344 (триста сорок
чотири) гривні 10 копійок.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_3 на
посаді начальника поїзда
(пасажирського) резерву провідників
дільниці 1 групи Вагонного депо Донецьк
Державного підприємства «Донецька
залізниця» - підлягає негайному
виконанню.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано через Ворошиловський
районний суд м.Донецька до
Апеляційного суду Донецької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не подано. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Рішення надруковано у нарадчій кімнаті
у одному примірнику.

Суддя Ворошиловського районного

суду м. Донецька

В.П. Цукуров