Провадження № 22-ц/779/323/2014
Головуючий у 1 інстанції Бойчук О. В.
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Горейко М.Д., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря: Гавриляк Е.М

сторін: представника позивача ОСОБА_2,
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
"Родовід Банк" (далі - ПАТ " Родовід Банк
") про визнання недійсним кредитного
договору № Ск-169-000199/8-2008 від 15 серпня 2008
року, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Івано-Франківського міського
суду від 12 грудня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

27.09.2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду із
зазначеним позовом посилаючись на те,
що 15.08.2008 року між ВАТ "Родовід Банк" та
ним було укладено договір, згідно якого
Банк надав йому споживчий кредит в сумі
9 818 грн. 10 коп. Як вбачається із статтей 4
та 5 даного Договору, умови його є
несправделивими та порушують принцип
добросовісності, оскільки містять
істотний дисбаланс договірних прав та
обов'язків на шкоду позивача. Зокрема,
надано право Банку в односторонньому
порядку змінювати умови Договору
(пункти 10.1, 10.11). Крім того, Банком
встановлено непропорційно велику
компенсацію за невиконання умов
договору, що є підставою визнання
недійсним договору згідно ст.18 Закону
України "Про захист прав споживачів".

Просив задовольнити позов і визнати
недійсним Договір з моменту його
укладення. Застосувати наслідки
недійсності правочину та застосувати
двосторонню реституцію, а саме:
стягнути з відповідача на користь
позивача сплачені останнім кошти по
договору від 15.08.2008 року в сумі 818,10 грн.
та зобов'язати позивача повернути
відповідачу отримані по договору кошти
в сумі 9 000 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 12.12.2013 року в задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на те, що воно є незаконним внаслідок
неправильного застосування норм
матеріального права.

Вказав, що вказані відносини в тому
числі регулюються ЗУ "Про захист прав
споживачів". Пунктом 5 частини 3 статті 18
даного Закону встановлено чітку і
однозначну підставу визнання
недійсними умов договорів, що
обмежують права споживача - це
встановлення несправедливої вимоги
щодо сплати споживачем непропорційно
великої суми компенсації (понад 50%
вартості продукції) у разі невиконання
ним зобов'язань за договором. Наслідком
встановлення такої несправедливої
умови в договорі є те, що банк звернувся
з позовом до нього про стягнення пені в
сумі 245 548,07 грн. за прострочення вимог в
сумі 17 688,39 грн.

Просив скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги.

Колегія суддів, вислухавши доповідача,
представника позивача, перевіривши
матеріали справи, приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що 15 серпня 2008 року між
ПАТ "Родовід Банк" та ОСОБА_2 було
укладено договір, згідно якого
останньому надано споживчий кредит в
розмірі 9 818 грн. 10 коп.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог чинного законодавства. Згідно зі
ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а кредитор
прийняти виконання особисто, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що за таких
обставин, що власні дії позивача, що
виразилися у підписанні кредитного
договору від 15.08.2008 року, і відсутності
на момент підписання будь-яких
претензій, заперечень чи додаткових
умов, є підтвердженням ознайомлення
позивача із змістом укладеної ним
угоди та бажанням щодо настання
правових наслідків, обумовлених цією
угодою.

Судом першої інстанції правильно
застосовані норми матеріального права
та обгрунтовано відмовлено у
задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції були досліджені у
встановленому законом порядку.
Апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, які б давали підставу
для зміни чи скасування судового
рішення.

Розглянувши справу в межах позовної
заяви та в межах поданої апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 12 грудня 2013 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
П.І. Проскурніцький

Судді:
М.Д. Горейко

Л.В. Ясеновенко