Ухвала

іменем україни

10 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової
Є.П., Завгородньої І.М.,

Журавель В.І.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та звернення стягнення на предмет
іпотеки, за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» на рішення Київського
районного суду м. Полтави від 25 квітня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 29 липня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

09 липня 2013 року Публічне акціонерне
товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ
«УкрСиббанк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором від 05 червня 2008 року № 0,
в якому просило стягнути солідарно з
відповідачів заборгованість, що
утворилася станом на 10 червня 2013 року в
сумі 367 142,41 грн.

09 липня 2013 року ПАТ «УкрСиббанк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3
і ОСОБА_5 про стягнення заборгованості
за кредитним договором від 05 червня 2008
року № 0 шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки, у якому
просило в рахунок погашення
заборгованості, що утворилася станом
на 19 грудня 2012 року в сумі 342 314,71 грн,
звернути стягнення на предмет іпотеки -
квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві
власності ОСОБА_3 і ОСОБА_5

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Полтави від 03 квітня 2014 року
справи об'єднано в одне провадження.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Полтави від 25 квітня 2014 року,
залишеним без зміни ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 29 липня 2014 року, у задоволенні
позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк»
просить скасувати рішення та ухвалу
судів попередніх інстанцій, ухвалити
нове рішення про задоволення позову,
мотивуючи свою вимогу порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним
вимогам закону не відповідають.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
його недоведеності.

Проте з такими висновками судів
погодитися не можна.

Під час розгляду справи судами
встановлено, що 05 червня 2008 року між
Акціонерним комерційним інноваційним
банком «УкрСиббанк» (правонаступник
ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 укладено
договір про надання споживчого кредиту
№ 0, згідно з яким останній
отримав кредит в іноземній валюті на
загальну суму 38 900 дол. США, що є
еквівалентом 188 742,80,80 грн, з кінцевим
терміном повернення до 04 червня 2018 року
(п.1.2.2.).

З метою забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_3 05 червня
2008 року між банком та ОСОБА_4 був
укладений договір поруки, а між банком,
ОСОБА_3 і ОСОБА_5 укладено договір
іпотеки, згідно з яким в іпотеку
передано квартиру АДРЕСА_1, що належить
на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Відповідно до умов додаткової угоди № 2
до договору про надання споживчого
кредиту, яка підписана 30 січня 2009 року,
змінено кінцевий термін повернення
кредиту, а саме: з 04 червня 2018 року на 10
червня 2028 року.

30 січня 2009 року між банком та ОСОБА_3
підписана додаткова угода № 3 до
договору про надання споживчого
кредиту, якою змінено номер договору
про надання споживчого кредиту - з №
0 на № 1.

25 березня 2009 року між банком та ОСОБА_3
підписана додаткова угода № 1 до
договору про надання споживчого
кредиту, якою змінено номер договору
про надання споживчого кредиту - з №
1 на № 2.

Згідно з копям меморіальних ордерів
ОСОБА_3 на рахунок № НОМЕР_1
перераховано наступні кошти:

- меморіальний ордер від 05 червня 2008
року № - 19235,00 дол. США, що в
еквіваленті гривні становить 93 328,22
грн;

- меморіальний ордер від 24 червня 2008
року № - 18565,00 дол. США, що в
еквіваленті гривні становить 90 034,68
грн;

- меморіальний ордер від 04 липня 2008 року
№ - 5 500 дол. США, що в
еквіваленті гривні становить 26 673,90
грн;

- меморіальний ордер від 06 серпня 2008
року № - 12 000 дол. США, що в
еквіваленті гривні становить 58 134 грн;

- меморіальний ордер від 18 серпня 2008
року № - 5 500 дол. США, що
в еквіваленті гривні становить 26 642
грн;

- меморіальний ордер від 26 серпня 2008
року № - 25 000 дол. США, що в
еквіваленті гривні становить 121 087,50
грн;

- меморіальний ордер від 28 серпня 2008
року № - 5 000 дол. США, що в
еквіваленті гривні становить - 24 228,50
грн;

- меморіальний ордер від 10 вересня 2008
року № - 1 700 дол. США, що в
еквіваленті гривні становить 8 247,38 грн;

- меморіальний ордер від 18 вересня 2008
року № - 600 дол. США, що в
еквіваленті гривні становить 2 910,66 грн.

Всього перераховано на поточний
рахунок № НОМЕР_1, який відкритий на
ім'я ОСОБА_3, 93 100 дол. США, що в
еквіваленті гривні становить 451 286,80
грн.

Відповідно до меморіального ордера від
09 червня 2008 року № на
поточний рахунок № НОМЕР_2
перераховано 2 000 дол. США,
що в еквіваленті гривні становить 9 702
грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Звертаючись до суду з позовом, банк
посилався на те, що ОСОБА_3 було
повернуто всі транші, які видавалися у
формі кредитної лінії, а наданий
кредит з фіксованою сумою 38 900 дол. США
було переведено на ануїтетну форму
кредитування з фіксованою сумою,
зменшеною до 37 213,52 дол. США, тобто
ОСОБА_3 повернув всі отримані транші в
розмірі 95 100 дол. США, проте надані
кредитні кошти в розмірі 38 900 дол. США
банку не повернув.

Згідно з п.1.1. договору про надання
споживчого кредиту від 05 червня 2008 року
банк зобов'язується надати
позичальнику кредитні кошти (кредит) в
іноземній валюті (долар США) в сумі 38 900
дол. США, що дорівнює еквіваленту 188 742,80
грн за курсом НБУ на день укладання
договору, а позичальник зобов'язуються
прийняти, належним чином
використовувати і повернути банку
кредитні кошти (кредит) та сплатити
плату за кредит у порядку та на умовах,
визначених у даному договорі. При цьому
сторони обумовили, що гривневий
еквівалент суми кредиту зазначається в
договорі лише у разі надання банком
кредиту в іноземній валюті.

Позичальник має право отримати
кредитні кошти у вигляді одного траншу
або декількох траншів. загальна сума
яких не може перевищувати розміру суми
кредиту, зазначеного в цьому пункті
договору, для чого надає до банку
письмову заяву (за формою згідно з
вимогами банку), в якій зазначає бажану
суму траншу (в межах загальної суми
кредиту) та бажану дату його отримання.
Така заява позичальника, укладена та
надана згідно з умовами цього договору,
є підставою для видачі банком траншу
позичальнику.

Сторони домовилися, що банк надає
позичальнику кредит у формі кредитної
лінії, ліміт якої встановлюється у
розмірі суми кредиту, зазначеному в
цьому пункті договору, при цьому надані
в межах загальної суми кредиту транші
після їх повернення до банку
поновлюють загальну суму кредиту.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір,
зазначені обставини не перевірив,
дійшовши висновку про те, що відповідач
виконав зобов'язання з повернення
кредитних коштів, сплатив 98 765,15 дол.
США, при цьому не встановив загальну
суму заборгованості, не з'ясував строки
повернення кожного транша, не з'ясував,
чим передбачені ці строки, не
встановив, чому на отриманий кредит у 38
900 дол. США відповідач повертав 96 765,15
дол. США, чому банк надав кредит у
більшій сумі, ніж передбачено п.1.1.
зазначеного вище договору.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених у
п. 11 його постанови від 18 грудня 2009 року
«Про судове рішення у цивільній
справі», у мотивувальній частині
рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог. Встановлюючи
наявність або відсутність фактів,
якими обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися

на припущеннях (частина четверта
статті 60 ЦПК).

Перевіряючи законність рішення суду
першої інстанції та залишаючи його без
змін, апеляційний суд на порушення
вимог статей 315, 316 ЦПК України не усунув
допущені порушення суду першої
інстанції.

Наведене свідчить, що як суд першої
інстанції, так і апеляційний суд не
встановили фактичні обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

За таких обставин судові рішення не
відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування ухвалених судових рішень із
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції, у процесі якого
суду слід урахувати наведене та
залежно від установленого вирішити
спір.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 25 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 29 липня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді:
Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко