Справа № 653/3007/13-ц
Провадження № 2/653/5/14
РІШЕННЯ

іменем України

"13" лютого 2014 р.

13 лютого 2014 року Генічеський районний
суд Херсонської області в складі:

головуючого судді
Калімбета Л.І

при секретарі
Соколович О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Генічеську цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права спільної сумісної
власності та поділу спільно нажитого
майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із
зазначеним позовом, в якому
посилається на те, що вона 14.12.2002 р.
вийшла заміж за відповідача ОСОБА_2
30.08.2010 р. шлюб між ними було розірвано у
судовому порядку. Від шлюбу мають двох
дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з нею.
18.10.2002 р. відповідачем придбано будинок
АДРЕСА_1 за 20000 грн.. В період шлюбу з 2003
р. по 2009 рр. будинок рідними позивачки
було реконструйовано, замінено вікна,
зроблено перепланування та
капітальний ремонт будинку, побудовано
огорожу, гараж, у зв'язку з чим вартість
будинку збільшилась до 150000 грн. Також у
період шлюбу сторонами було отримано
дві земельні ділянки по АДРЕСА_1. Крім
того у власності ОСОБА_2 є автомобіль
марки ВАЗ 2110 2005 р.в., ГАЗ 3307 1990 р.в., які
були придбані ним при спільному
проживанні з позивачко.. У 2011 р.
відповідачем був придбаний за їхні
спільні кошти трактор марки УВН
р.в. У зв'язку з наведеним просить суд
визнати за нею та відповідачем право
спільної власності на житловий будинок
АДРЕСА_1 в рівних долях по ? частці
будинку за кожним, виділити у її
власність автомобіль марки ВАЗ 2110 2005
р.в., залишивши у власності відповідача
ГАЗ 3307 1990 р.в. та трактор марки УВН р.в., визнати за нею право власності
на ? частину земельних ділянок
кадастровий № :048:0005 та
кадастровий № :21:048:0006.
розташованих за адресою: АДРЕСА_1, та в
рахунок погашення заборгованості по
аліментам просить передати їй право
власності на ? частку вищевказаних
земельних ділянок кадастровий №
:048:0005 та кадастровий №
:21:048:0006, що належать ОСОБА_2.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги,
частково їх змінив, а саме відмовився
від частини позовних вимог щодо
передачі їй права власності на ? частку
земельних ділянок кадастровий №
:048:0005 та кадастровий №
:21:048:0006 що належать ОСОБА_2 в
рахунок погашення заборгованості по
аліментам, так як заборгованість
погашена у повному обсязі, інші вимоги
підтримав, просить позов задовольнити.

До судового засідання відповідач
не з'явився, але ним було подано
заперечення на позов, де він вимоги
позивача не визнав просить у
задоволенні позову відмовити у повному
обсязі.

Вислухавши пояснення
представника позивача, дослідивши
матеріали та оцінивши надані докази в
їх сукупності, суд вважає, що позов
задоволенню не підлягає.

Судом встановлені наступні обставини
по справі.

Відповідно до копії рішення
Генічеського районного суду від 30.08.2010
р. шлюб який було зареєстровано між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 14.12.2002 р. розірвано..

Відповідно до копії договору
купівлі продажу від 18.10.2002 року ОСОБА_2
купив будинок за адресою: АДРЕСА_1.
Тобто будинок не може бути об'єктом
спільної сумісної власності, оскільки
придбаний відповідачем до шлюбу з
позивачкою.

Посилання Позивача на те, що її
братом та батьком було проведено
будівництво гаражу, навісу , внутрішній
ремонт будинку, заміна стекло пакетів,
не відповідають дійсності, оскільки
відповідно до пункту 1 договору купівлі
продажу від 18.10.2002 року були придбані з
будинком, та не знайшли свого
підтвердження у судовому засіданні. Як
і не знайшло свого підтвердження
посилання позивачки на проведення
капітальних ремонтних робіт у будинку.

Відповідно до ст.. 62 СК України,
якщо майно дружини, чоловіка за час
шлюбу істотно збільшилося у своїй
вартості внаслідок спільних трудових
чи грошових затрат або затрат другого з
подружжя, воно у разі спору може бути
визнане за рішенням суду об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином позивачем не надано
жодного доказу про те, що будинок
ОСОБА_2 за час шлюбу з ОСОБА_1 істотно
збільшився у своїй вартості внаслідок
спільних трудових чи грошових затрат, в
результаті чого не може бути визнаний
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, так як позивачем не
проведено оцінку будинку для
визначення вартості його поліпшення
під час їхнього з відповідачем шлюбу,
від проведення відповідної експертизи
сторони відмовились.

В статті 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Крім того згідно з п. 1 договору купівлі
продажу житлового будинку від 18.10.2002
року ОСОБА_2 купив житловий будинок з
господарськими та побутовими
будівлями, який розташований на
земельній ділянці площею 700 кв м,
наданої рішенням Генічеського
райвиконкому 04.09.1990 року. Тобто з
вищенаведеного право користування
вищенаведеними земельними ділянками у
нього виникло до вступу у шлюб з
позивачем. Під час шлюбу відповідачем
було безоплатно приватизовано
вищенаведені земельні ділянки, тому
вони не можуть бути визнані судом
сумісним спільним майном.

Відповідно до статті 57 Сімейного
кодексу України особистою приватною
власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але на підставі договору
дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але за кошти, які належали їй,
йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час
шлюбу внаслідок його приватизації
відповідно до Закону України "Про
приватизацію державного житлового
фонду";

5) земельна ділянка, набута нею, ним
за час шлюбу внаслідок приватизації
земельної ділянки, що перебувала у її,
його користуванні, або одержана
внаслідок приватизації земельних
ділянок державних і комунальних
сільськогосподарських підприємств,
установ та організацій, або одержана із
земель державної і комунальної
власності в межах норм безоплатної
приватизації, визначених Земельним
кодексом України.

Частини 5 статті 57 Сімейного кодексу
України особистою приватною власністю
дружини, чоловіка є: земельна ділянка,
набута нею, ним за час шлюбу внаслідок
приватизації земельної ділянки, що
перебувала у її, його користуванні, або
одержана внаслідок приватизації
земельних ділянок державних і
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій,
або одержана із земель державної і
комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
Земельним кодексом України. Отже з
вищенаведеного земельні ділянки є
приватною власністю відповідача і не
можуть бути визнані судом сумісним
спільним майном.

Згідно статті 60 Сімейного кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Відповідно до повідомлення Центру ДАІ
м.Генічеськ, автомобіль ВАЗ 2110 2005 року
випуску знятий 16.10.2013 р. з обліку для
реєстрації, а тому не перебуває у
власності ОСОБА_2, у зв'язку з чим не
може бути визнаний судом спільним
сумісним майном подружжя, а томи
позовні вимоги ОСОБА_1 щодо виділення у
її власність даний автомобіль не
підлягають задоволенню.

Згідно того ж повідомлення Центру ДАІ
м.Генічеськ, причеп УВН року
випуску був придбаний ОСОБА_2 у 2011 році,
після розірвання шлюбних відносин з
позивачем і тому не може бути об'єктом
спільного сумісного майна.

Таким чином позовні вимоги не
підлягають задоволенню, так як не
обгрунтовані.

Керуючись ст. 10, 15, 16, 60 , 61, 88, 209, 213, 218, 223
ЦПК України, 328 ЦК України, 60-63, 68-71, 57 СК
України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання права спільної сумісної
власності та поділу спільно нажитого
майна подружжя - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Херсонської області
через Генічеський районний суд шляхом
подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л. І. Калімбет