УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
Харківської міської ради, управління
комунального майна та приватизації
Харківської міської ради, ОСОБА_4,
товариства з обмеженою
відповідальністю «Юридична фірма
«Ілляшев і партнери» про поновлення
порушеного права, відшкодування
моральної шкоди за касаційною скаргою
ОСОБА_5 на ухвалу судді апеляційного
суду Харківської області від 20 грудня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2009 року ОСОБА_3 звернулась до
суду із позовом до Харківської міської
ради, управління комунального майна та
приватизації Харківської міської ради,
ОСОБА_4, ТОВ «Юридична фірма «Ілляшев і
партнери» про поновлення порушеного
права та відшкодування моральної
шкоди.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що
їй на підставі договору
купівлі-продажу від 6 березня 1997 року
належить квартира АДРЕСА_1. Рішенням
виконкому Дзержинської районної ради
м. Харкова від 27 лютого 2002 року, яке
у подальшому визнано неправомірним,
надано дозвіл на виконання робіт по
будівництву додаткового
відокремленого входу з боку АДРЕСА_3 до
нежитлового приміщення першого
поверху, орендованого ТОВ «Юридична
фірма «Ілляшев і партнери» по АДРЕСА_4.
Харківська міська рада протиправно не
заборонила проведення будівельних
робіт, отже вона вважає, що
облаштування відокремленого входу та
даху над ним до нежитлових приміщень
порушує безпеку її проживання у своїй
квартирі. ТОВ «Юридична фірма «Ілляшев
і партнери» та ОСОБА_4 по цей час ведуть
будівельні роботи, територія
засмічена, працює технічний персонал,
який не враховує інтереси мешканців
будинку. Кріплення конструктивних
елементів добудованого входу
здійснюється на несучу стінку, яка
межує з її квартирою, що може стати
наслідком погіршення її стану або
руйнування певних елементів. Такими
діями відповідачі спричинили їй
моральну шкоду, яку вона оцінює у 50 тис.
грн.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 3 червня 2010 року
позов задоволено частково. Поновлено
порушене право власності ОСОБА_3 на
квартиру АДРЕСА_2 та зобов'язано ОСОБА_4,
ТОВ «Ілляшев і партнери» за власний
рахунок демонтувати окремий вхід з
дахом над ним до вищевказаних
приміщень будівлі 1 поверху в житловому
будинку по АДРЕСА_5, та привести
конструкцію будинку в первісний стан.
Стягнуто з ТОВ «Юридична фірма
«Ілляшев і партнери». Стягнуто
солідарно з ТОВ «Ілляшев і партнери» на
користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування
моральної шкоди 2 тис. грн. Вирішено
питання про судові витрати.

Ухвалою судді апеляційного суду
Харківської області від 20 грудня
2013 року у відкритті апеляційного
провадження за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від 3 червня
2010 року відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати ухвалу судді апеляційного
суду, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, та направити справу до суду
апеляційної інстанції для продовження
розгляду.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга
частковому підлягає задоволенню з
таких підстав.

Апеляційний суд, відмовляючи у
відкритті апеляційного провадження за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 3 червня 2010 року виходив із
того, що нормами процесуального права
не передбачено повторний перегляд
судових рішень за апеляційною скаргою
однієї і тієї особи.

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитись не можна

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 297 ЦПК України
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
апеляційного провадження у справі якщо
є ухвала про відмову у задоволенні
апеляційної скарги цієї особи або про
відмову у відкритті апеляційного
провадження за апеляційною скаргою.

За змістом зазначеної норми суддя
відмовляє у відкритті апеляційного
провадження у справі лише у тому
випадку, коли є ухвала про відмову у
задоволенні апеляційної скарги або про
відмову у відкритті апеляційного
провадження за апеляційною скаргою
однієї і тієї ж особи.

Однак, з матеріалів справи вбачається,
що ухвали про відмову у задоволенні
апеляційної скарги або про відмову у
відкритті апеляційного провадження за
апеляційною скаргою ОСОБА_5
апеляційний суд не постановлював.

Так, 16 серпня 2010 року судом апеляційної
інстанції була постановлена ухвала про
відхилення апеляційної скарги ОСОБА_6
та ОСОБА_7 на рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від 3 червня
2010 року.

За таких підстав, апеляційний суд
безпідставно послався на п. 3 ч. 4 ст. 297
ЦПК України та постановив ухвалу про
відмову у відкритті апеляційного
провадження з цих підстав.

Також апеляційний суд, дійшов висновку
про те, що ОСОБА_5 не має права на
апеляційне оскарження, при цьому
будь-які мотиви з цього приводу в
ухвалі суду відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, а також особи, які не
брали участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їх права та обов'язки, мають
право оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Обґрунтовуючи своє право на апеляційне
оскарження рішення суду першої
інстанції, ОСОБА_5 зазначив, що
оскаржуваним рішенням було
зобов'язано демонтувати нерухоме
майно, яке є його власністю.

Проте апеляційний суд у порушення
вимог ч. 1 ст. 292 ЦПК України на зазначене
уваги не звернув, доводів ОСОБА_5
належним чином не перевірив та не
вирішив питання, чи порушуються
зазначеним рішенням суду майнові права
заявника на спірні приміщення, та
дійшов передчасного висновку про
відмову у відкритті апеляційного
провадження у справі.

Таким чином, апеляційний суд не
з'ясувавши хто є власником спірних
приміщень, з урахуванням доводів
апеляційної скарги, передчасно дійшов
висновків про те, що майнові права
ОСОБА_5 оскаржуваним рішенням не
порушені, внаслідок чого розглянув
справу з порушенням норм
процесуального права.

Крім того, висновки судді про відмову у
відкритті апеляційного провадження за
підстав того, що апеляційна скарга
подана особою, яка не має права на
апеляційне оскарження, є помилковими,
оскільки якщо особа, яка подала
апеляційну скаргу такого права не має,
то апеляційна скарга повертається
заявнику.

Отже, апеляційний суд, відмовляючи у
відкритті апеляційного провадження,
фактично відмовив заявнику по суті
вимог матеріального характеру.

За таких обставин в силу вимог п. 2 ч. 1
ст. 342 ЦПК України ухвала судді
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до цього ж суду для
вирішення питання про відкриття
апеляційного провадження за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 3 червня 2010 року.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Ухвалу судді апеляційного суду
Харківської області від 20 грудня
2013 року скасувати, справу передати
на новий розгляд до апеляційного суду
для вирішення питання про відкриття
апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник Судді:А.О.
Лесько С.Ф. Хопта М.Є. Червинська В.А.
Черненко