Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/128/14 Головуючий у 1
інстанції: Гончаренко П.П.
Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 12» лютого 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Запорізького районного суду
Запорізької області від 06 листопада 2013
року по справі

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя
особа: відділ по Комунарському району
служби у справах дітей Запорізької
міської ради, Прокуратура Запорізького
району в якості представника дитини
ОСОБА_5, про позбавлення батьківських
прав та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа: відділ по
Комунарському району служби у справах
дітей Запорізької міської ради, про
усунення перешкод у спілкуванні з
дитиною та визначення порядку участі у
вихованні дитини, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовною заявою до ОСОБА_3, третя
особа: відділ по Комунарському району
служби у справах дітей Запорізької
міської ради, про позбавлення
батьківських прав.

Зазначила, що з 18 грудня 2003 року
перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 01 березня
2006 року шлюб між ними розірвано.

Має доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком
якої відповідно до свідоцтва про
народження від 10 травня 2001 року серії
НОМЕР_1, актовий запис 214, є відповідач.
Після розірвання шлюбу дитина
залишилась проживати з нею.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 05 лютого 2008 року з
ОСОБА_3 на її користь стягнуто аліменти
на утримання неповнолітньої доньки
ОСОБА_5 щомісячно в розмірі 1/4 частини
заробітку (доходу), але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку до досягнення
донькою повноліття, починаючи з 10
грудня 2007 року.

З часу розлучення відповідач проживає
окремо від неї та дочки та з 2005 року
жодного разу не бачився з дочкою.
Будь-яких перешкод для спілкування
ОСОБА_3 з дочкою вона не чинить. Проте,
ОСОБА_3 свідомо самоусунувся від
виконання своїх батьківських
обов'язків щодо виховання дочки,
перестав цікавитися її життям, не
піклується про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя, не
турбується про харчування, медичний
догляд, лікування дитини, не
спілкується з дитиною, навіть, по
телефону; не поздоровляє на свята, день
народження доньки, не надає дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей, не сприяє
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі, не виявляє інтересу до її
внутрішнього світу, не створює умов для
отримання дочкою освіти, не має
уявлення про шкільний та позашкільний
заклад, який відвідує дитина, про стан
її здоров'я, хвороби, якими вона
переболіла за період з 2005 року та
хворіє по теперішній час, про її
характер, звички, захоплення, хоча має
таку можливість.

Крім того, ОСОБА_5 з 15 вересня 2007 року
займається в Зразковому художньому
колективі студії сучасної хореографії
Модерн данс «Стиль» Комунарського
районного центру молоді та школярів.
Вказаний колектив часто виїжджає за
межі України на виступи та фестивалі з
танцю, однак відповідач ухиляється від
надання дозволу на виїзд доньки за межі
держави для участі у вказаних заходах,
що вкрай негативно відображається на
психоемоційному стані дитини, яка
кожного разу дуже переживає з цього
приводу.

ОСОБА_3 не утримує дитину матеріально,
не виконуючи в повному обсязі рішення
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 05 лютого 2008 року про
стягнення з нього аліментів, та
заборгував по виплаті аліментів.

Відповідач має постійне місце роботи,
має у приватній власності квартиру,
автомобіль, веде нормальний спосіб
життя та ці обставини дають підстави
вважати батька таким, що ухиляється від
виконання батьківських обов'язків,
оскільки він за станом свого
психічного здоров'я усвідомлює
значення своїх дій та може керувати
ними, а також юридичну і фактичну
можливість до вчинення відповідних
дій, які становлять зміст
батьківського обов'язку.

На підставі ст.ст. 141, 150, 151, 157, 164, 165
Сімейного кодексу України просила
позбавити ОСОБА_3 батьківських прав
відносно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнути
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 понесені
судові витрати у сумі 114 грн. 70 коп.

В травні 2013 року ОСОБА_3 звернувся із
зустрічним позовом до ОСОБА_4, третя
особа: відділ по Комунарському району
служби у справах дітей Запорізької
міської ради, про усунення перешкод у
спілкуванні з дитиною та визначення
порядку участі у вихованні дитини.

Зазначив, що з 18 грудня 2003 р. по 01
березня 2006 р. перебував у шлюбі з ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилась
донька - ОСОБА_5

Після розірвання шлюбу донька
залишилась проживати разом з ОСОБА_4 у
квартирі, яка належить йому на праві
приватної власності. Оплата за
квартиру та комунальні послуги
здійснюється ним.

Проте після розірвання шлюбу в нього з
ОСОБА_4 склались неприязнені стосунки,
внаслідок чого вона перешкоджає його
спілкуванню з донькою шляхом обмеження
його прогулянок з дитиною, заборони
відвідування дитячого садку. Коли він
приходив провідати доньку - не
відчиняла двері. Його намагання
зустрітися з донькою під час
прогулянок закінчувались публічними
сварками. Окрім того, кожне
відвідування дитини призводило до
погроз щодо вивезення доньки за межі
міста Запоріжжя.

Неодноразово намагався домовитися з
ОСОБА_4 про час, місце та тривалість
спілкування з донькою, проте всі спроби
мали негативні наслідки для загального
душевного спокою дитини, оскільки
сварки проходили на її очах, в зв'язку з
чим був вимушений відмовитися від
особистого спілкування з дитиною.

Не має наміру відмовлятися від
спілкування з дитиною, від
батьківських прав та обов'язків, є
дієздатним громадянином, веде
нормальний спосіб життя, не страждає
шкідливими звичками. З 1994 року
самостійно виховував сина від першого
шлюбу ОСОБА_6, на його утриманні
знаходяться літні батьки. З місця
роботи характеризується позитивно.

Вважає, що спілкування зі ним не може
шкодити інтересам дитини, є невід'ємним
особистим правом його доньки, яке за
ініціативою її матері порушено, та
потребує відновлення у судовому
порядку.

На підставі Закону України «Про
охорону дитинства», ст.ст. 141, 151, 153 СК
України просив зобов'язати ОСОБА_4 не
чинити йому перешкод у спілкуванні з
донькою - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1;
встановити порядок спілкування з
донькою: систематичні побачення
кожного вихідного дня (субота)
календарного місяця у відсутності
ОСОБА_4 з 12 год. до 18 год.; спілкування у
свята (Новий рік, Різдво, Великдень та
ін.), в тому числі у день народження
ОСОБА_5; вільне спілкування телефоном.

Рішенням Запорізького районного суду
Запорізької області від 06 листопада 2013
року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.
Позбавлено ОСОБА_3 батьківських прав
відносно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Стягнуто
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 понесені
судові витрати в сумі 114 грн. 70 коп.

В задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_3 про усунення перешкод у
спілкуванні з дитиною та визначення
порядку участі у вихованні дитини
відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за
апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає,
що судом першої інстанції не
встановлена його винна поведінка,
свідоме нехтування батьківськими
обов'язками, не враховано інтереси
дитини, просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про
позбавлення батьківських прав, його
зустрічний позов про усунення перешкод
у спілкуванні з дитиною та визначення
порядку участі у вихованні дитини
задовольнити.

ОСОБА_3 повідомлений про час і місце
судового засідання, в судове засідання
не з'явився, подав заяву про
відкладення розгляду справи (а.с. 201,202).

ОСОБА_4 і її представник, прокурор проти
задоволення клопотання заперечували.

У задоволенні клопотання про
відкладення розгляду відмовлено з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України,
особи, які беруть участь у справі,
зобов'язані добросовісно здійснювати
свої процесуальні права і виконувати
процесуальні обов'язки.

ОСОБА_3 давав пояснення в судовому
засіданні 11 грудня 2012 р. (а.с.174). Після
оголошеної перерви в судове засідання
не з'явився.

За клопотанням ОСОБА_3 розгляд справи
відкладався, у підтвердження
поважності причин неявки у попередні
судові засіданні доказів не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд
повинен розглядати справу протягом
розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 303-1 ЦПК України
апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції має бути розглянута
протягом двох місяців з дня
постановлення ухвали про прийняття
апеляційної скарги до розгляду.

Крім того, відповідно до ст. 6 Конвенції
«Про захист прав людини і
основоположних свобод» кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку.

Неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, згідно вимог ч. 2 ст.305 ЦПК
України, не перешкоджає розглядові
справи.

Оскільки визначений ст.303-1 ЦПК України
строк закінчився, та враховуючи
повторну неявку ОСОБА_3, належне
повідомлення про час та місце
проведення судового засідання по
розгляду його апеляційної скарги,
колегія суддів визнала, що
процесуальних перешкод для здійснення
перевірки рішення суду першої
інстанції у даній справі в
апеляційному порядку за відсутності
апелянта не має, і відхилила клопотання
ОСОБА_3 про відкладення розгляду
справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, виходив з того, що відповідач
ухиляється від виконання своїх
батьківських обов'язків щодо дочки
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, не піклується про
неї, не бере участі у її вихованні та
матеріальному забезпеченні, з дитиною
взагалі не спілкується з 2005 року, не
виявляє до неї батьківської турботи та
уваги, не турбується про її фізичний і
духовний розвиток, що відповідно до
вимог ст.164 СК України є підставами для
позбавлення його батьківських прав
відносно малолітньої доньки.

Вказані висновки суду відповідають
фактичним обставинам справи та
узгоджуються з нормами матеріального
права, які регулюють спірні
правовідносини.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не надав жодного доказу,які
мав надати у відповідності до вимог
ст.ст.10,11,60 ЦПК України, на
підтвердження факту створення йому
перешкод у спілкуванні з дитиною.

Судом встановлено, що після розлучення
сторони проживають окремо, з 2005 року
ОСОБА_3 не бачиться з дитиною і не
спілкується з нею, тривалий час взагалі
не проявляє інтересу до життя дочки і
не надавав матеріальної допомоги на її
утримання.

Відповідач не заперечував відсутності
своєї участі в вихованні дочки.

Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права
дитини, ст.8 Закону України «Про охорону
дитинства», ст.180 СК України батьки
несуть відповідальність за створення
умов, необхідних для всебічного
розвитку дитини, і зобов'язані
утримувати дитину до повноліття.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 05.02.2008 року з ОСОБА_3 на
утримання дитини були стягнуті
аліменти. Проте відповідач не
виконував обов'язки по утриманню
дитини, аліменти не сплачував з 10.12.2007
року. Винні дії ОСОБА_3 встановлені
судовим рішенням Комунарського
районного суду м.Запоріжжя від 16 січня
2013 р. (ас. 14,15,16,17,131). У зв'язку з несплатою
аліментів ухвалою Орджонікідзевського
районного суду від 07 червня 2013 року
ОСОБА_3 оголошувався у розшук (а.с.75).

Суд врахував висновок районної
адміністрації Запорізької міської
Ради по Комунарському районі від 15
травня 2013 року про доцільність
позбавлення батьківських прав ОСОБА_3
(а.с.73). Вказаним висновком підтверджені
факти систематичного невиконання
відповідачем обов'язків по вихованню
дитини та відповідность інтересам
дитини позбавлення ОСОБА_3
батьківських прав.

За правилами ч. 2 ст. 171 СК України
дитина, яка може висловити свою думку,
має бути вислухана при вирішенні спору
про позбавлення батьківських прав.

Урахування думки дитини щодо її життя
передбачає й ст. 12 Конвенції з прав
дитини, в якій записано, що Конвенція
зобов'язує держави-учасниці
забезпечити дитині, здатній
формулювати власні погляди, право
вільно висловлювати ці погляди з усіх
питань, що стосуються її, і цим поглядам
має приділятись належна увага, згідно з
віком дитини та зрілістю.

Органом опіки та піклування та під час
розгляду справи на підставі ч.2 ст. 171 СК
України заслухана думка самої дитини,
яка висловила негативне ставлення до
ОСОБА_3, якого знає батька лише по
фотографії, просила позбавити його
батьківських прав.

При розгляді справи не встановлені
обставини, існування яких могло стати
перешкодою у здійсненні батьківських
обов'язків, що виключало б винну
поведінку відповідача в ухиленні від
виховання дитини. До таких обставин не
відносяться наявність у відповідача
батьків, дорослого сина, на які
посилається відповідач у скарзі.

ОСОБА_3 не прагне бачитись з дитиною,
після ухвалення судового рішення
ставлення до дитини та відношення до
виконання батьківських обов'язків не
змінилося. Апеляційний суд відкладав
розгляд справи і надавав можливість
відповідачу прийняти заходи для
відновлення стосунків з дитиною та
звернутися до органу опіки та
піклування для сприяння в цьому
питанні та визначення можливих умов
участі його у вихованні дитини. Проте
відповідач таких заходів не прийняв та
перестав з'являтися в судові засідання.
Тому пред'явлення зустрічного позову
про встановлення побачень з дитиною, на
що зроблено посилання в апеляційній
скарзі, суд розцінює як намагання
відповідача уникнути
відповідальності, передбаченої ст.164 СК
України, за протиправну винну
поведінку.

Повно та об'єктивно встановивши в
судовому процесі всі обставини справи,
оцінивши докази в їх сукупності, суд
обґрунтовано визнав, що ОСОБА_3 свідомо
самоусунувся від виконання
батьківських обов'язків і позбавлення
батьківських прав вимагають інтереси
малолітньої дитини.

Суд першої інстанції обґрунтував свої
висновки щодо наявності правових
підстав для позбавлення відповідача
батьківських прав з урахуванням
положень Конвенції про права дитини,
ст.ст.150, 164, 171СК України, п.15, 16 постанови
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення батьківських прав» від 30
березня 2007 року №3.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права і порушення
норм процесуального права, не
спростовують висновків суду,
обґрунтовано викладених в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення, та зводяться лише до
переоцінки доказів, яким надана
належна оцінка судом в ході розгляду
справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307,308 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Запорізького районного суду
Запорізької області від 06 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: