Головуючий суду 1 інстанції - Кузьменко
Доповідач - Соловей Р.С.
Провадження № 22ц/782/54/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого - судді Соловей
Р.С.,

суддів Медведєвої Л.П., Пащенко
Л.В.

при секретарі Арутюнян Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та
Публічного акціонерного товариства
«Краснодонвугілля» на рішення
Краснодонського міськрайонного суду
Луганської області від 20 грудня 2013 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Краснодонвугілля», третя особа -
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасного
випадку на виробництві і
профзахворювання України в місті
Краснодоні Луганської області, про
відшкодування моральної шкоди,
завданої ушкодженням здоров'я на
виробництві,

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2013 року позивач звернувся
до суду з позовом, яким просив,
посилаючись на правові підстави своїх
вимог, стягнути на його користь з
Публічного акціонерного товариства
«Краснодонвугілля» відшкодування
моральної шкоди у зв'язку з
пошкодженням здоров'я на виробництві у
розмірі 15 000 грн.

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги
ОСОБА_2 задоволено частково: стягнуто з
ПАТ «Краснодонвугілля» на користь
позивача 2 000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди, а також
судовий збір у розмірі 229,40 грн. в дохід
держави.

ОСОБА_2, не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, подав апеляційну
скаргу, якою просить змінити вказане
рішення суду, як таке, що не містить
належної оцінки обставин справи та
мотивування в частині визначення
розміру відшкодування моральної шкоди,
збільшивши розмір стягненої на його
користь моральної шкоди до 15 000 грн.

ПАТ «Краснодонвугілля», не погодившись
з рішенням суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, якою просить
скасувати вказане рішення, як ухвалене
з порушенням і неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, за відсутності
правової оцінки природи правовідносин,
що склались між сторонами, при
неповному з'ясуванні та дослідженні
обставин, що мають значення для справи,
а також новим рішенням просить
відмовити у задоволенні позовних вимог
позивача за їх необґрунтованістю та
пропуском строку звернення до суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника апелянта ПАТ
«Краснодонвугілля», представника
третьої особи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду має бути законним та
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно з законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Оскаржуване рішення не в повній мірі
відповідає вказаним вимогам.

Судом у справі правильно встановлено
наступні фактичні обставини справи,
які не оскаржуються сторонами у справі.

Із записів в трудовій книжці ОСОБА_2
встановлено, що з 09.08.1982 р. він позивач
працював у вугільній промисловості,
перебував в трудових відносинах з ПАТ
«Краснодонвугілля», зокрема, з 15.02.1999 р.
працював на шахті ім. Баракова ПАТ
«Краснодонвугілля». 15.08.2011 р. він був
звільнений на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП
України у зв'язку з виявленою
невідповідністю працівника
виконуваній роботі внаслідок стану
здоров'я, що перешкоджає продовженню
даної роботи (а. с. 6 - 9).

Згідно з висновком обласної
профпатологічної лікарсько-експертної
комісії від 04.07.2011 р. позивачеві вперше
встановлено професійне захворювання
(антракоз І ст. повільний розвиток,
хронічний бронхіт, фаза неповної
клінічної ремісії, ЛН І ст.) (а. с. 10).

Відповідно до виписки з акту огляду від
11.10.2011 р. медико-соціальною експертною
комісією (МСЕК) позивачеві встановлено
20% втрати професійної працездатності з
04.10.2011 р. безстроково, у зв'язку з
професійним захворюванням (а. с. 11).

За підсумками розслідування випадку
хронічного професійного захворювання
позивача акту №19 від 12.09.2011 р.
встановлено, що виникнення
професійного захворювання у позивача
пов'язано з перевищенням норм
показників запиленості робочої зони,
важкістю та напруженістю праці, а також
підтверджено, що протягом тривалого
часу в умовах, де технологічний процес
та обладнання, що використовується, є
причинами виділення
вугільно-природного типу у
концентраціях, що перевищують
нормативи; комплекс протипилових
заходів проводився не у повному обсязі,
не забезпечувався засобами
індивідуального захисту (ЗІЗ) згідно з
нормативами , не забезпечувався
постійний контроль за застосуванням
ЗІЗ (а. с. 12 - 15).

Ухвалюючи оскаржуване рішення та
частково задовольняючи позовні вимоги,
суд правильно посилався на приписи ст.
237-1 КЗпП України та виходив із того, що
позивач під час виконання трудових
обов'язків втратив 20% професійної
працездатності, у зв'язку з чим йому
спричинена моральна шкода з вини
відповідача, який не створив безпечних
умов праці. Враховуючи встановлені
обставини справи, суд обґрунтовано
дійшов висновку про те, що позивачу
внаслідок стійкої втрати
працездатності на виробництві
заподіяна моральна шкода, що полягає у
душевних стражданнях у зв'язку з
погіршенням стану здоров'я, з
необхідністю проходити систематичні
курси лікування, що порушує його
звичайні життєві зв'язки, та потребує
від нього додаткових зусиль для
організації свого життя.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

На підставі вказаної норми
матеріального права і відповідно до
встановлених обставин справи суд
дійшов правильного висновку, що
відповідач повинен відшкодувати
позивачеві заподіяну моральну шкоди.

Необґрунтованими апеляційний суд
вважає доводи апеляційної скарги ПАТ
«Краснодонвугілля» щодо вирішення
судом справи за відсутності медичних
документів про стан здоров'я позивача,
що підтверджують факт завдання йому
моральної шкоди, а також без проведення
судово-психологічної експертизи на
предмет глибини перенесених позивачем
страждань та визначення розміру
відшкодування моральної шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ
«Краснодонвугілля» не заявлялось
клопотання про призначення вказаної
експертизи.

Згідно із ст. 10 ЦПК України, цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд же лише
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 143 ЦПК суд
призначає експертизу за заявою осіб,
які беруть участь у справі.

Отже, виходячи із вказаних вимог
закону, експертизу суд не може
призначити за власною ініціативою, а
лише за заявою особи чи осіб, які беруть
участь у справі.

Крім того, колегія суддів вважає, що
факт заподіяння моральної шкоди в
даному випадку вважається доведеним,
оскільки є висновок МСЕК про
ушкодження здоров'я у зв'язку з
виконання трудових обов'язків та про
стійку в трату професійної
працездатності безстроково. Доводити
іншими доказами цей факт потреби немає,
якщо є такий висновок МСЕК, оскільки
відповідно до п. 1.1. Порядку
встановлення медико-соціальними
експертними комісіями ступеня втрати
професійної працездатності у
відсотках працівникам, яким заподіяно
ушкодження здоров'я, пов'язане з
виконанням трудових обов'язків,
затвердженого наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. №
212, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 22.03.1996 р. за № 136/1161, на
МСЕК покладено обов'язок встановлення
факту спричинення моральної шкоди.

Колегія суддів вважає
необґрунтованими і доводи апеляційної
скарги ПАТ «Краснодонвугілля» про те,
що обов'язок з відшкодування завданої
позивачеві моральної шкоди повинен
забезпечуватись Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, оскільки з часу
прийняття Закону України «Про внесення
змін до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 лютого 2007 року №
717, право потерпілого на відшкодування
моральної (немайнової) шкоди,
заподіяної умовами виробництва за
рахунок коштів Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України було виключено.

Ця зміна внесена до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» з метою приведення
його норм у відповідність до норм
цивільного законодавства, якими
передбачено, що моральна шкода
відшкодовується особою, яка заподіяла
шкоду.

З прийняттям відповідних змін,
відшкодувати моральну шкоду, завдану
працівникові внаслідок професійного
захворювання на виробництві, закон
зобов'язує роботодавця.

Матеріалами справи, зокрема, актом
розслідування випадку хронічного
професійного захворювання №19 від
12.09.2011 р. підтверджено встановлення
причинного зв'язку між виникнення
професійного захворювання у позивача
та порушенням посадовими особами
відповідача законодавства про охорону
праці, гігієнічних регламентів та
нормативів, у зв'язку з чим надані
відповідні рекомендації щодо
ліквідації та запобігання професійним
захворюванням (а. с. 12 - 15).

Посилання апелянта на добровільних
характер виконання трудових обов'язків
позивачем та те, що останній був
ознайомлених із шкідливими умовами
праці, не виключає обов'язок
роботодавця створювати безпечні умови
праці та не є підставою для звільнення
відповідача від обов'язку
відшкодування працівникові завданої
моральної шкоди, внаслідок отримання
ним професійного захворювання, у
зв'язку з невиконанням відповідачем
законодавства про охорону праці.

Відповідно до ст. 13 закону України «Про
охорону праці» до обов'язків
роботодавця входить забезпечення
належного утримання будівель і споруд,
виробничого обладнання та
устаткування, моніторинг за їх
технічним станом; забезпечення
усунення причин, що призводять до
нещасних випадків, професійних
захворювань, та здійснення
профілактичних заходів, визначених
комісіями за підсумками розслідування
цих причин; організація проведення
аудиту охорони праці, лабораторних
досліджень умов праці, оцінки
технічного стану виробничого
обладнання та устаткування, атестацій
робочих місць на відповідність
нормативно-правовим актам з охорони
праці в порядку і строки, що
визначаються законодавством, та за їх
підсумками вжиття заходів до усунення
небезпечних і шкідливих для здоров'я
виробничих факторів;

Колегія суддів не може прийняти до
уваги доводи апелянта ПАТ
«Краснодонвугілля» відносно того, що
моральна шкода не повинна
відшкодовуватися через пропуск
позивачем тримісячного строку для
звернення до суду, передбаченого ст. 233
КЗпП України, оскільки дані відносини
регулюються п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України,
відповідно до якого позовна давність
не поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю.

При вирішенні питання про
відшкодування моральної шкоди, суд
виходив з положень ч. 3, 4 ст. 23 ЦК
України, роз'яснень Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995
р. №4 (із змінами), визнаючи доведеним
заподіяння моральної шкоди позивачеві.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду, та між тим, вважає
обґрунтованими і доводи апеляційної
скарги ОСОБА_2 щодо порушення судом
першої інстанції принципів розумності
і справедливості при визначенні
розміру моральної шкоди.

Згідно з роз'ясненнями у п. 9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995 р. «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає в межах заявлених
вимог, залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, та інших обставин.

Згідно з приписами частини 3 статті 23 ЦК
України розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

На думку колегії суддів, визначений
судом першої інстанції розмір
грошового відшкодування позивачеві
моральної шкоди не відповідає
характеру та обсягу його фізичних та
душевних страждань, пов'язаних втратою
20% працездатності безстроково, з
втратою роботи у 50-річному віці,
необхідністю систематичного
лікування, санаторно-курортного
лікування. Тому колегія суддів вважає,
що на відшкодування завданої моральної
шкоди на користь позивача слід
стягнути 6 000 грн. При цьому вважає
вимоги позивача про стягнення
моральної шкоди в розмірі 15 000 грн.
завищеними.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
апеляційний суд скасовує рішення суду
першої інстанції і ухвалює нове
рішення або змінює рішення, якщо
порушено або неправильно застосовано
норми матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає за необхідне оскаржуване
рішення змінити, збільшити стягнену з
ПАТ «Краснодонвугілля» на користь
ОСОБА_2 грошову компенсацію завданої
йому внаслідок професійного
захворювання на виробництві моральної
шкоди з 2 000 грн. до 6 000 грн.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Краснодонського
міськрайонного суду Луганської
області від 20 грудня 2013 року змінити,
збільшивши стягнену з Публічного
акціонерного товариства
«Краснодонвугілля» на користь ОСОБА_2
грошову компенсацію завданої йому
внаслідок професійного захворювання
на виробництві моральної шкоди з 2 000
грн. до 6 000 грн.

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Краснодонвугілля» відхилити.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності з моменту проголошення, та
може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: