інстанції: Пушкарчук В.П. Провадження №
22-ц/773/240/14 Категорія: 30 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Русинчука М. М., Осіпука В.
В.,

при секретарі - Лимар Р.С.,

з участю представника позивача -
ОСОБА_1,

представника відповідачів
головного управління Державної
казначейської служби
України у Волинській області та
Державної казначейської служби
України - Вербич М. Ю.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до першого відділу
державної виконавчої служби Луцького
міського управління юстиції, Головного
управління Державної казначейської
служби України у Волинській області,
Державної казначейської служби
України про відшкодування шкоди,
завданої незаконними діями державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції за апеляційною
скаргою відповідача Головного
управління Державної казначейської
служби України у Волинській області та
апеляційною скаргою представника
відповідача Державної казначейської
служби України Петрунів Т.С. на рішення
Луцького міськрайонного суду від 18
грудня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду
від 18 грудня 2013 року позов задоволено
частково.

Ухвалено стягнути з Державного бюджету
України шляхом списання в безспірному
порядку з відповідного рахунку
Державної казначейської служби
України на користь ОСОБА_3, що
зареєстрований у АДРЕСА_1, податковий
номер НОМЕР_1, 3041, 60 грн. на
відшкодування матеріальної шкоди та
229,40 грн. судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

У поданих апеляційних скаргах
відповідач Головне управління
Державної казначейської служби
України у Волинській області та
представник відповідача Державної
казначейської служби України Петрунів
Т. С. покликаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права в частині задоволення позову про
відшкодування матеріальної шкоди
просили рішення суду скасувати з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позову в цій частині.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційних скарг,
приходить до висновку, що апеляційні
скарги слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін з
таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що
25 жовтня 2007 р. між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП
Банк» було укладено кредитний договір
№ СL-А00/324/2007 (а.с. 5-7). З метою
забезпечення кредитних зобовязань між
позивачем та банком укладено договір
застави PCL А00/324/2007 від 25.10.2007р. та в
забезпечення зобов'язання за кредитним
договором CL А00/324/2007 передано
автомобіль «Mitsubishi Grandis», чорного
кольору, кузов № НОМЕР_2, державний
номер НОМЕР_3.

На вказане заставне майно державним
виконавцем Першого відділу державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції накладено арешт та
заборону на відчуження і винесено
постанову про оголошення розшуку
автомобіля. У листі від 26 жовтня 2012 року
відділенням АТ «ОТП Банк» в м. Луцьку
направлено лист до Першого відділу
державної виконавчої служби Луцького
міського управління юстиції з вимогою
про зняття арешту із заставного
автомобіля (а. с. 10). Зазначену вимогу
заставодержателя залишено без
розгляду. Водночас, транспортний засіб
ОСОБА_3 знаходився на штрафному
майданчику та був йому повернутий лише
30.10.2012 р. Однак не зважаючи на
неправомірність арешту та затримання
транспортного засобу, за його
зберігання він змушений був сплатити
вартість таких послуг в розмірі 570,00
грн., 24,00 грн. за
інформаційно-консультативні послуги
та 7,70 грн. комісії з платника.

12 березня 2013 року працівниками ДАІ
знову було зупинено транспортний засіб
«Mitsubishi Grandis», який повторно був
затриманий та вилучений з постановкою
на штрафний майданчик і лише після
постановлення судом рішення у справі
та сплати послуг за зберігання
автомобіля в розмірі 2390,00 грн., 24,00 грн.
за інформаційно-консультативні
послуги та 25,90 грн. комісії з платника,
позивачу повернуто транспортний засіб.

25.03.2013р. ОСОБА_3 було направлено заяву
начальнику Першого відділу державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції про зняття арешту з
майна боржника (а. с. 11-13).

Не отримавши відповіді на свої
звернення позивач змушений був
оскаржувати дії державного виконавця
до суду. Згідно судових рішень дії
державного виконавця були визнані
протиправними.

Відповідно до ст. 56 Конституції України
кожен має право на відшкодування за
рахунок держави чи органів місцевого
самоврядування матеріальної та
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їх посадових
і службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Згідно ст. 1166 Цивільного кодексу
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини. Лише у
випадках, передбачених законом, може
бути покладено обовязок відшкодувати
завдану шкоду й за відсутності вини її
заподіювача.

Як вбачається зі змісту ст. 1174 ЦК
України, шкода, завдана фізичній або
юридичній особі незаконними рішеннями,
діями чи бездіяльністю посадової або
службової особи органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні нею
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цієї особи.

Статтею 6 Закону України «Про виконавче
провадження» передбачено, що державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 статті 87 Закону України
«Про виконавче провадження» збитки,
завдані державним виконавцем фізичним
чи юридичним особам під час проведення
виконавчого провадження, підлягають
відшкодуванню в порядку, встановленому
законом.

Відповідно до ч. 3 статті 11 Закону
України «Про державну виконавчу
службу» шкода, заподіяна державним
виконавцем фізичним чи юридичним
особам під час виконання рішення,
підлягає відшкодуванню у порядку,
передбаченому законом, за рахунок
держави.

Відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрали законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
від 17 квітня 2013 року скаргу ОСОБА_3 на
дії державного виконавця Першого
відділу державної виконавчої служби
Луцького міського управління юстиції
задоволено. Визнано протиправними дії
державного виконавця Першого відділу
державної виконавчої служби Луцького
міського управління юстиції Шевчук О.
Ю. щодо розшуку та арешту майна, а саме:
автомобіля «Mitsubishi Grandis», чорного
кольору, кузов № НОМЕР_2, державний
номер НОМЕР_3, скасовано постанову від
02.12.2011 року ВП № 30174660 про арешт всього
майна боржника та заборону відчуження
будь-якого майна, яке належить ОСОБА_3
та постанову про розшук майна боржника
від 30.08.2012 року винесену державним
виконавцем Першого відділу державної
виконавчої служби Луцького міського
управління юстиції Шевчук О. Ю.,
зобов'язано державного виконавця
Першого відділу державної виконавчої
служби Луцького міського управління
юстиції Шевчук О. Ю. зняти арешт,
накладений нею на все майно ОСОБА_3, в
тому числі на автомобіль «Mitsubishi Grandis»
про що повідомити ДАІ УМВС У Волинській
області (ОРДПС) та Волинську філію
державного підприємства
«Інформаційний центр» (а. с. 14-16).

Повторна постанова про розшук та
затримання транспортного засобу від 08
квітня 2013 року визнана протиправною та
скасована постановою Волинського
окружного адміністративного суду від 06
червня 2013 року. Крім того, зазначеною
постановою суду визнано дії Першого
відділу державної виконавчої служби
Луцького міського управління юстиції
щодо розшуку та затримання
транспортного засобу, а саме:
автомобіля «Mitsubishi Grandis»
неправомірними. Зобов'язано Перший
відділ державної виконавчої служби
Луцького міського управління юстиції
зняти з бази даних «Арешт» тип арешту
«арешт та розшук» інформацію про
затримання автомобіля «Mitsubishi Grandis»
державний номер НОМЕР_3(а. с. 20-21).

Зазначеними судовими рішеннями,
встановлено протиправність та
неправомірність дій Першого відділу
державної виконавчої служби Луцького
міського управління юстиції щодо
розшуку та затримання транспортного
засобу а саме: автомобіля «Mitsubishi Grandis».

Отже, суд першої інстанції, давши вірну
оцінку обставинам справи, прийшов до
правильного висновку про стягнення
загального розміру витрат, які
змушений був понести ОСОБА_3 для
повернення двічі неправомірно
затриманого транспортного засобу
«Mitsubishi Grandis» в сумі 3041,60 грн., а тому
обґрунтовано задоволив позовні вимоги
в частині відшкодування матеріальної
шкоди.

Рішення в частині відмови в
задоволенні позову про відшкодування
моральної шкоди не оскаржується.

Твердження апелянта про те, що дії
посадових осіб державної виконавчої
служби не виходили за межі чинного
законодавства не заслуговують на
увагу, оскільки вищезазначеними
судовими рішеннями, які набрали
законної сили, дії посадових осіб
відділу державної виконавчої служби
визнані неправомірними.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
містять підстав для скасування чи
зміни оскаржуваного рішення, яке
постановлено з додержанням вимог
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги відповідача
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Волинській області та представника
відповідача Державної казначейської
служби України Петрунів Т.С. відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного
суду від 18 грудня 2013 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: