Справа № 296/7238/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

"13" січня 2014 р.

м.Житомир

Корольовський районний суд міста
Житомира в складі:

Головуючого судді Сингаївського
О.П.

за участю секретаря судового
засідання Галіцької А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Житомира
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
договором позики,

ВСТАНОВИВ:

30 липня 2013 року до Корольовського
районного суду м. Житомира звернувся
ОСОБА_1 із вказаним позовом, в якому
просить зобов»язати ОСОБА_2 виконати
свій обов»язок в натурі за Договором
позики від 05.03.2012 року, шляхом стягнення
з останнього на його користь боргу по
поверненню позики у загальному розмірі
124 657,00 грн. та стягнути з відповідача
понесенні ним судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог, позивач
зазначив, що 5 березня 2012 року ОСОБА_2
отримав від нього під розписку грошові
кошти у сумі 100 000,00 грн., які
зобов'язавсь повернути до 6 квітня 2012
року, однак станом на 30 липня 2013 року
відповідач зобов'язання перед ним не
виконав та не повернув борг.

В судове засідання позивач не з'явився
від нього надійшла заява про розгляд
справи за його відсутності, в якій
позовні вимоги він підтримав у повному
обсязі і зазначив, що не заперечує
проти проведення заочного розгляду
справи.

Відповідач до суду не з'явився, хоча
належним чином був повідомлений про
час та місце розгляду справи і від
нього не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності.

За таких обставин, відповідно до вимог
ч. 1 ст. 224 ЦПК України, суд має
можливість ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі доказів.

Суд повно та всебічно дослідивши
матеріали справи, вважає позовні
вимоги такими що підлягають
задоволенню виходячи з наступного.

Відповідності до вимог ст. ст. 11, 60 ЦПК
України, суд розглядає справу не
інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін чи
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і докази
подаються сторонами і іншими особами,
які беруть участь у справі.

Встановлено, що 5 березня 2012 року ОСОБА_1
та ОСОБА_2 укладено договір позики, за
умовами якого відповідач отримав
грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн., що
підтверджується письмовою розпискою
відповідача та укладеним договором
позики від 05.03.2012.

Відповідно до умов домовленості між
сторонами відповідач мав здійснити
повернення суми позики до 6 квітня 2012
року.

Оригінали розписки та договору позики
оглянуті судом в судовому засіданні, що
підтверджується копією розписки від
05.03.2012 (а. с. 8).

У відповідність положень ст. 1046 ЦК
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суми позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
кількості.

За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі) у строк та в порядку,
що встановлені договором.

Згідно зі ст. 625 боржник не звільняється
від відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦПК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач передав відповідачу кошти у
сумі 100 000,00 грн., однак станом на день
подання позивачем позову до суду,
відповідач не вчинив жодних дій з
приводу погашення суми заборгованості.
8 серпня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
відповідача із вимогою про повернення
суми позики, така вимога позивача
залишена без задоволення.

На дату укладення договору позики
облікова ставка Національного банку
України становила 7,5% річних. Таким
чином, сума заборгованості за
процентами по користуванню позикою за
період з 5 березня 2012 року по 26 квітня 2013
року становить 24 657,60 грн.

Повно та всебічно дослідивши обставини
справи, оцінивши зібрані докази у
сукупності, суд вважає, що позов слід
задовольнити, відповідно до ч. 1 ст. 11
ЦПК України, у межах заявлених вимог та
стягнути з відповідача на користь
позивача заборгованість за договором
позики від 5 березня 2012 року у розмірі 100
000,00 грн. і проценти за користування
кредитом у розмірі 24 657,60 грн.

Також суд, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК
України, стягує з відповідача на
користь позивача сплачені позивачем
судові витрати у розмірі 1 246,58 грн.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 625, 1046-1049 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11,
60, 88, 224-226, 232, 292, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Зобов»язати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
виконати свій обов»язок в натурі за
Договором позики від 05.03.2012, шляхом
стягнення з нього на користь ОСОБА_1
загального боргу по поверненню позики
у розмірі 124 657 (сто двадцять чотири
тисячі шістсот п»ятдесят сім) коп. 00
грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
сплачений судовий збір у розмірі 1 246
(одна тисяча двісті сорок шість) грн. 58
коп.

Заочне рішення може бути переглянуте
Корольовським районним судом м.
Житомира за письмовою заявою
відповідача, яка подається протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне
рішення, подавши апеляційну скаргу
Апеляційному суду Житомирської
області через Корольовський районний
суд м. Житомира протягом десяти днів з
дня отримання копії цього рішення.

Суддя
О. П. Сингаївський