АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2827/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 47 Демчик Р. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Фетісова Т. Л. УХВАЛА
03 грудня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоФетісової Т.
Л.суддівЗахарової А. Ф. , Охріменко Н. І.
при секретаріВосколович Ж.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 07 жовтня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа без
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідача - Черкаська
міська рада, про відновлення межових
знаків та визначення меж між
земельними ділянками, та за зустрічним
позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_6, треті
особи без самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні позивача -
ОСОБА_7 та Черкаська міська рада, про
встановлення меж суміжного
в с т а н о в и л а :
Позивач ОСОБА_6 за первісним позовом з
урахуванням уточнення позовних вимог
просила суд відновити межові знаки між
домоволодінням по АДРЕСА_2 (власники
ОСОБА_8 та ОСОБА_9.) та домоволодінням по
АДРЕСА_1 (власники ОСОБА_6 та ОСОБА_7.) та
визначити межу між цими
домоволодіннями згідно первинних
документів - абрису від 11.11.1975 - на
відстані 1,25 м. і 1,15 м. від основної стіни
Свої вимоги обґрунтовує тим, що
позивачу належить 37/100 частин
домоволодіння по АДРЕСА_1, розташоване
на земельній ділянці площею 700 кв.м., а
інші 63/100 частин вказаного
домоволодіння належать ОСОБА_7 Щоб
реалізувати своє право на приватизацію
земельної ділянки, що знаходиться в її
користуванні, позивач звернулася до
Черкаської міської ради із заявою про
передачу їй у приватну власність цієї
земельної ділянки. ТОВ «Черкаський
регіональний земельно-кадастровий
центр» виконало топографічну зйомку
земельної ділянки для уточнення меж
між суміжними землекористувачами,
якими з однієї сторони є ОСОБА_7, а з
іншої сторони - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 18.09.2007
складено акт визначення та погодження
меж земельної ділянки, який суміжні
землекористувачі відмовилися
підписати. Відповідний спір
розглядався в комісії по вирішенню
земельних спорів у межах м. Черкаси
Черкаської міської ради, яка рішенням
№27 від 18.12.2007 вирішила передати спір на
вирішення суду.
Далі висновком судової
будівельно-технічної експертизи №452 БТ
від 22.08.2008 встановлено, що відповідно до
варіанту встановлення порядку
користування земельною ділянкою у
відповідності з первинними частками
та фактичним землекористуванням - до
володіння позивача виділяється 549,06
кв.м., а до володіння ОСОБА_7 - 247, 34 кв.м.
Крім цього експертизою встановлено
самозахвати останнім земельної
ділянки площею 17,40 кв.м. зі сторони
вулиці Рябоконя. Так ОСОБА_7 самочинно
побудував на межі житлові споруди, які
порушують права позивача на
користування земельною ділянкою, та
чинить перешкоди у користуванні
позивачем погребом, перегородивши
самовільними спорудами вхід до нього.
За час користування нерухомістю по
АДРЕСА_1 між позивачем та сусідніми
землекористувачами склався фактичний
порядок користування суміжними
земельними ділянками, який позивачем
не порушувався, на відміну від суміжних
землекористувачів. Поданий ОСОБА_8
позов про приватизацію земельної
ділянки Придніпровським районним
судом залишено без розгляду у зв'язку з
тим, що висновок судової
будівельно-технічної експертизи №16-БТ
від 20.12.2012 року свідчить про те, що межі
між земельними ділянками домоволодінь
по АДРЕСА_1 порушені та не відповідають
плану земельної ділянки станом на 1975
Позивач вважає, що відмова суміжних
землекористувачів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 по
АДРЕСА_2 та співвласника домоволодіння
позивача ОСОБА_7 у погодженні меж для
приватизації порушує право позивача на
приватизацію земельної ділянки по
АДРЕСА_1, а тому така відмова повинна
бути визнана судом незаконною.
В подальшому заявою про уточнення
позовних вимог від 07.10.2014 року,
остаточно ОСОБА_6 просила суд порядок
користування земельними ділянками
встановити порядок землекористування
між домоволодінням по АДРЕСА_2
(власники ОСОБА_8 та ОСОБА_9.) та
домоволодінням по АДРЕСА_1 (власники
ОСОБА_6 та ОСОБА_7.) та визначити межу між
цими домоволодіннями згідно первинних
документів, а саме : абрису від 11.11.1975 -
на відстані 1,25 м. і 1,15 м. від основної
стіни будинку по АДРЕСА_3
У свою чергу ОСОБА_8 та ОСОБА_9
звернулися до суду із зустрічним
позовом, яким, із урахуванням уточнення
позовних вимог, просили суд встановити
порядок землекористування між
суміжними земельними ділянками
домоволодінь АДРЕСА_1 за фактичним
використанням земельної ділянки, тобто
по існуючій спільній огорожі між
будинковолодіннями по АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_1, а в місці де огорожа відсутня -
по уявній лінії, що його з'єднує,
відповідно до спільного плану
земельних ділянок вказаних
домоволодінь, по фактичному
користуванню згідно геодезичних
обмірів (додатку №1 до висновку судової
земельно-технічної експертизи №9/14 від
14.05.2014, який є невід'ємною частиною
рішення).

В обґрунтування зазначають, що вони є
співвласниками жилого будинку АДРЕСА_2,
розташованого на земельній ділянці
площею 731 кв. м. розміром 17,0 м. х 43,0 м. На
даний час ОСОБА_8 та ОСОБА_9
користуються земельною ділянкою
спільно, розподілу або визначення
порядку користування земельною
ділянкою в установленому порядку між
ними не проведено. Власниками
сусідньої садиби та користувачами
суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_1
є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Позивачі за
зустрічним позовом вказують, що під
забудову попередньому власнику
земельної ділянки по АДРЕСА_1 в
постійне користування на підставі
наказу по радгоспу «Черкаси» від 24.05.1954
№70 виділена земельна ділянка, площею 700
кв.м., та тимчасово 79 кв. м. рішенням
виконкому Черкаської міської ради від
24.11.1976 «враховуючи, що власники
суміжних ділянок не заперечували проти
використання зазначених лишків». Тобто
площа земельної ділянки по АДРЕСА_2
складає 731 кв. м. та по АДРЕСА_1 - 700 кв. м.

На даний час зазначені земельні
ділянки не приватизовані, оскільки
немає згоди ОСОБА_6 стосовно межі, яка
проходить між ними.

При підготовці документів для
приватизації кожна зі сторін справи
окремо замовляла обміри своїх
земельних ділянок для розробки
проектної документації у різних
геодезистів, які, відповідно,
виготовили два плани дані яких не
співпадають. Так площа земельної
ділянки позивачів за зустрічним
позовом менша 731 кв. м., а ОСОБА_6
набагато більша ніж 700 кв. м. Указані
обставини стали підставою для
звернення до суду із зустрічним
позовом про встановлення порядку
суміжного землекористування.

Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 07.10.2014 відмовлено у
задоволенні первісного позову ОСОБА_6
до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та частково
задоволено зустрічний позов ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 до ОСОБА_6, встановлено порядок
землекористування між суміжними
земельними ділянками домоволодінь
АДРЕСА_1 за фактичним використанням
земельної ділянки, тобто по існуючій
спільній огорожі між
будинковолодіннями по АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_1, а в місці де огорожа відсутня -
по уявній лінії, що його з'єднує,
відповідно до спільного плану
земельних ділянок вказаних
домоволодінь, по фактичному
користуванню згідно геодезичних
обмірів (додатку №1 до висновку судової
земельно-технічної експертизи №9/14 від
14.05.2014, який є невід'ємною частиною
рішення).

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
позивач за первісним позовом ОСОБА_6
подала апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить його скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги за первісним позовом.

В обґрунтування апелянт указує на те,
що суд не врахував, що огорожа між
домоволодіннями сторін у справі
неодноразово зміщувалася та наразі
розташована інакше ніж тоді, коли
позивачка придбала свій будинок. Суд не
надав оцінки, як первинному документу,
абрису від 11.11.1975 року, на якому вказано
межу між домоволодіннями сторін у
справі; пояснення позивача про
розташування спиляного металевого
стовпчика, який раніше позначав межу
між домоволодіннями; тій обставині, що
згідно технічних паспортів ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 та заяви від 06.03.2012 ОСОБА_8 про
приватизацію земельної ділянки, її
площа складає 681 кв. м. Експертизою при
геодезичному зніманні встановлено, що
на даний час вказана земельна ділянка
має площу 694 кв. м. При проведенні
судової земельно-технічної експертизи
допущено технічну помилку - невірно
вказано проходження червоної лінії
відносно домоволодіння по вул.
Рябоконя, 1 у м. Черкаси, що, на думку
апелянта, свідчить про неправильність
її висновків, однак суд відмовив у
проведенні додаткової експертизи у
справі.

ОСОБА_8 та ОСОБА_10 подали заперечення на
апеляційну скаргу, яким просили
залишити її без задоволення, а рішення
суду - без змін, зазначаючи, зокрема, про
те, що згідно проведених геодезичних
вимірів площа їх земельної ділянки
зменшилася до 694 кв. м. за рахунок
збільшення площі земельної ділянки
позивача до 803 кв. м. Вважають, що межі
землекористування суміжними
земельними ділянками за відсутності
первинних документів належить
встановлювати згідно фактичного
використання земельних ділянок.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися у судове засідання,
судового експерта ОСОБА_11, спеціаліста
ОСОБА_12, вивчивши та обговоривши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає з таких
підстав та мотивів.

Відмовляючи у задоволенні первісного
позову про відновлення межових знаків
між домоволодінням по АДРЕСА_2
(власники ОСОБА_8 та ОСОБА_9.) та
домоволодінням по АДРЕСА_1 (власники
ОСОБА_6 та ОСОБА_7.) та визначення межі
між цими домоволодіннями згідно
первинних документів за
безпідставністю, суд першої інстанції
виходив із того, що земельно-кадастрова
документація на земельні ділянки
сторін у справі відсутня, отже
визначити місцерозташування межових
знаків та межі суміжних земельних
ділянок неможливо. Також суд виходив з
тих позицій , що згідно до вимог
чинного законодавства, відновлення та
встановлення меж між земельними
ділянками до компетенції суду не
належить.

Задовольняючи зустрічні позовні
вимоги про визначення порядку
землекористування між вищезазанченими
домоволодіннями суд першої інстанції
виходив із того, що за відсутності
земельно-кадастрової документації на
земельні ділянки сторін у справі,
порядок користування земельними
ділянками належить встановлювати
виходячи з фактичного використання цих
земельних ділянок.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції та
вважає, що, встановивши дійсні
обставини справи, суд дав належну
оцінку зібраним доказам, правильно
застосував норми матеріального права,
не допустив порушень норм
процесуального права, які призвели б до
неправильного вирішення справи, та
ухвалив у справі законне і
обґрунтоване рішення, підстав для
скасування якого, колегія суддів не
вбачає, виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що
ОСОБА_6 належить 37/100 частин, а ОСОБА_7 -
63/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1.
54/100 частин сусіднього домоволодіння по
АДРЕСА_2 належить ОСОБА_8, а 46/100 цього ж
домоволодіння - ОСОБА_9

Указані обставини ніким не
оспорюються.

Згідно наказу по радгоспу «Черкаси»
від 08.07.1953 №65 за домоволодінням по
АДРЕСА_2 закріплено земельну ділянку в
постійне землекористування площею 0,0731
га., а згідно наказу по радгоспу
«Черкаси» від 24.05.1954 №70 та рішення
Черкаської ради депутатів трудящих від
24.05.1976 №888/22-4 за домоволодінням по
АДРЕСА_1 закріплено земельну ділянку в
постійне користування площею 0,0700 га. і
земельну ділянку в тимчасове
користування площею 0,0079.

Згідно висновку №9/14/Буд від 14.05.2014
проведеної у справі судової
земельно-технічної експертизи
фактичні межі користування вказаними
вище земельними ділянками частково не
відповідають наявній технічній
документації - відповідним актам
визначення та погодження меж земельних
ділянок в натурі (на місцевості) гр.-нам
ОСОБА_8 та ОСОБА_6 у зв'язку з
невідповідністю фактичних меж
користування земельними ділянками та
меж, вказаних у цій технічній
документації. Крім того, експерт
прийшов до висновку про те, що площа
земельної ділянки ОСОБА_6 збільшена за
рахунок самозахвату.

Також площа земельної ділянки по
АДРЕСА_2 за фактичним користуванням
згідно геодезичних обмірів становить
0,0694 га, що не відповідає площі цієї ж
земельної ділянки згідно відповідного
наказу по радгоспу «Черкаси» від 08.07.1953
про її закріплення за домоволодінням;
площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 за
фактичним користуванням згідно
геодезичних обмірів становить 0,0803 га.
(в тому числі самозахват орієнтованою
площею 0,0025 га), що не відповідає площі
цієї ж земельної ділянки згідно
відповідних наказу по радгоспу
«Черкаси» від 24.05.1954 та рішення
Черкаської ради депутатів трудящих від
24.05.1976 про її закріплення за
домоволодінням.

На земельні ділянки в обох сторін у
справі відсутні архівні дані
земельно-кадастрової документації (в
наявності тільки технічні паспорти та
інвентаризаційна справа ЧООБТІ, які не
є земельно-кадастровою документацією),
межові знаки між земельними ділянками
фактично не встановлювалися. У зв'язку
з викладеним експерт зазначає, що
відновлення меж між суміжними
землекористуваннями можливе за
фактичним використанням земельної
ділянки, тобто по існуючій спільній
огорожі між будинковолодіннями по
АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1, а в місці де
огорожа відсутня - по уявній лінії, що
його з'єднує. Дана межа відображена на
«Спільному плані земельних ділянок
домоволодінь по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1,
по фактичному користуванню згідно
геодезичних обмірів» - додаток №1
висновку судової земельно-технічної
експертизи №9/14 від 14 травня 2014 року.

Згідно положень ч.1 ст.106 ЗК України
власник земельної ділянки має право
вимагати від власника сусідньої
земельної ділянки сприяння
встановленню твердих меж, а також
відновленню межових знаків у випадках,
коли вони зникли, перемістились або
стали невиразними.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.107 ЗК України
основою для відновлення меж є дані
земельно-кадастрової документації. У
разі неможливості виявлення дійсних
меж їх встановлення здійснюється за
фактичним використанням земельної
ділянки. Якщо фактичне використання
ділянки неможливо встановити, то
кожному виділяється однакова за
розміром частина спірної ділянки.
Згідно ст. 55 ЗУ «Про землеустрій»
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) проводиться
відповідно до топографо-геодезичних і
картографічних матеріалів.
Встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) здійснюється на
основі технічної документації із
землеустрою, якою визначається
місцеположення поворотних точок меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості). Документація із
землеустрою щодо встановлення меж
житлової та громадської забудови
розробляється у складі генерального
плану населеного пункту, проектів
розподілу територій і є основою для
встановлення меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості). Межі земельної
ділянки в натурі (на місцевості)
закріплюються межовими знаками
встановленого зразка. У разі, якщо межі
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) збігаються з природними та
штучними лінійними спорудами і
рубежами (річками, струмками, каналами,
лісосмугами, шляхами, шляховими
спорудами, парканами, огорожами,
фасадами будівель та іншими лінійними
спорудами і рубежами тощо), межові
знаки можуть не встановлюватися.

Таким чином, з урахуванням того, що
позивач ОСОБА_6 просить встановити межі
між домоволодінням по АДРЕСА_2 та
домоволодінням по АДРЕСА_1 згідно даних
абрису від 11.11.1975, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
підстав для задоволення її вимог немає,
так як указаний абрис у розумінні
ст.ст.106, 107 ЗК України та ст. 55 ЗУ «Про
землеустрій» не є земельно-кадастровою
документацією.

Згідно вимог ч.2 ст.59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування; ч.1 ст.143 ЦПК України - для
з'ясування обставин, що мають значення
для справи і потребують спеціальних
знань у галузі науки, мистецтва,
техніки, ремесла тощо, суд призначає
експертизу.

Отже, з урахуванням висновку №9/14/Буд
від 14.05.2014 судової земельно-технічної
експертизи про те, що відновлення меж
між суміжними землекористуваннями
можливе за фактичним використанням
земельної ділянки, тобто по існуючій
спільній огорожі між
будинковолодіннями по АДРЕСА_2 та по
АДРЕСА_1, а в місці де огорожа відсутня -
по уявній лінії, що його з'єднує,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції вірно прийшов до висновку
про необхідність задоволення
відповідних позовних вимог за
зустрічним позовом.

Колегія суддів відхиляє апеляційні
доводи про неправильність висновків
суду першої інстанції з посиланням на
те, що огорожа між домоволодіннями
сторін у справі зміщувалася, спиляний
металевий стовпчик, як і абрис від
11.11.1975, по іншому позначає межі
земельних ділянок, оскільки у
експертному висновку, відповідно до
положень ст.ст.106, 107 ЗК України про
встановлення меж земельних ділянок у
разі неможливості виявлення їх дійсних
меж за фактичним використанням цих
земельної ділянки, визначено межі
земельних ділянок сторін у справі за їх
фактичним використанням з урахуванням
даних «Спільного плану земельних
ділянок домоволодінь по АДРЕСА_2 та по
АДРЕСА_1, по фактичному користуванню
згідно геодезичних обмірів».

Також невідповідність площі земельної
ділянки відповідачів за первісним
позовом, вказаної, зокрема, у технічних
паспортах на їх домоволодіння, та
встановленої при фактичному
геодезичному зніманні, даним
відповідного наказу радгоспу про
закріплення земельної ділянки за
домоволодінням відповідачів, з
урахуванням даних експертизи про
збільшення площі земельної ділянки
позивачки ОСОБА_6 за рахунок земельної
ділянки відповідачів, на думку колегії
суддів, не свідчить про неправильність
відповідних висновків суду.

Крім того, у п.5 Інструкції «Про порядок
проведення технічної інвентаризації
об'єктів нерухомого майна» від 24.05.2001
року, зазначено наступне : «Абриси
складаються на земельні ділянки, які
входять до складу кварталу (району),
або на кожну земельну ділянку окремо.
Першому віддається перевага. Зняті
контури ситуації наносяться на абрис
у довільному масштабі. Лінії
викреслюються від руки. Ведення абрису
виконується тільки чорним олівцем.»
Тобто абрис по своїй суті є чернетка та
не являється офіційним документом , а
зазначені в ньому дані щодо розмірів та
конфігурації земельної ділянки не є
беззаперечними та такими, що можуть
бути покладені в основу проведення
відповідних розрахунків. Таким чином,
посилання позивачки ОСОБА_6 на те, що
абрис від 11.11.1975 року, який міститься в
матеріалах інвентарної справи КП
«ЧООБТІ», є тим первинним документом,
на підставі якого і має бути визначено
порядок землекористування між
сторонами по справі та встановлення
межа між суміжними землекористувачами,
є такими що не відповідають вимогам
закону.

Інші доводи апеляційної скарги є
несуттєвими, правильності висновків
суду першої інстанції не спростовують
і не дають підстав для скасування
рішення суду, яке є законним та
обґрунтованим, ухваленим з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу - відхилити.

Рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 07 жовтня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа без
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідача - Черкаська
міська рада, про відновлення межових
знаків та визначення меж між
земельними ділянками, та за зустрічним
позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_6, треті
особи без самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні позивача -
ОСОБА_7 та Черкаська міська рада, про
встановлення меж суміжного
землекористування, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності з моменту проголошення і може
бути оскаржена в касаційному порядку
до суду касаційної інстанції протягом
20 днів з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :