УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого суддів: Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,
Журавель В.І., Іваненко Ю.Г.,розглянувши
у відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6, третя
особа - Амур-Нижньодніпровський
районний відділ у м. Дніпропетровську
Головного управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області, про
звернення стягнення на майно та
виселення, за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» на
рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
22 січня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 7
липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду із
зазначеною позовною заявою,
посилаючись на те, що відповідно до
укладеного договору про іпотечний
кредит від 22 лютого 2008 року № DNUHGI
відповідач отримав кредит у розмірі 151
500 грн зі сплатою відсотків за
користування ним у розмірі 15 % на рік на
суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 22 лютого 2038 року.

Згідно з п. 3.1 договору у забезпечення
виконання зобов'язань за цим договором
відповідач надав в іпотеку квартиру
АДРЕСА_1.

У порушення вимог закону та умов
договору відповідач зобов'язання за
вказаним договором належним чином не
виконав. Станом на 7 серпня 2013 року
утворилась заборгованість - 93150,16 дол.
США.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
22 січня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 7 липня
2014 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк»
задоволено частково. У рахунок
погашення заборгованості перед ПАТ КБ
«ПриватБанк» ОСОБА_6 за договором
кредиту від 22 лютого 2008 року № DNUHGI
у розмірі 93150,16 дол. США, яка складається
з: 32603,89 дол. США - заборгованість за
кредитом; 19361,60 дол. США - заборгованість
за процентами за користування
кредитом; 4143,80 дол. США - заборгованість
з комісії за користування кредитом;
32575,35 дол. США - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором; 31,29
дол. США - штраф (фіксована частина); 4434,23
дол. США - штраф (процентна складова);
звернуто стягнення згідно з іпотечним
договором від 22 лютого 2008 року №
DNUHGI на предмет іпотеки - квартиру
АДРЕСА_1 - шляхом проведення прилюдних
торгів за початковою ціною, яка
встановлюється на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності в межах процедури
виконавчого провадження. В іншій
частині позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просило змінити рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 7 липня
2014 року в частині способу реалізації
предмета іпотеки та задовольнити
вимоги позивача про виселення,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення судами норм
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційну скаргу слід
відхилити виходячи з наступного.

Так, судами попередніх інстанцій
встановлено, що 2 лютого 2008 року між ПАТ
КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладений
кредитний договір № DNUHGI, за яким
відповідач отримав кредит у розмірі 151
500 грн зі сплатою відсотків за
користування ним у розмірі 15 % на рік на
суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 22 лютого 2038 року.

Згідно з п. 3.1 договору у забезпечення
виконання зобов'язань за цим договором
відповідач надав в іпотеку квартиру
АДРЕСА_1.

Згідно з заявою відповідача від 18 липня
2008 року кредитний договір переведено з
гривні в долар США. Розмір кредиту
після конвертації з урахуванням
винагороди банку складає 32 938, 74 дол. США
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Задовольняючи позовні вимоги частково
та відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про виселення, суди попередніх
інстанцій виходили з того, що у
порушення вимог ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК
України відповідач свої зобов'язання
належним чином не виконав. Однак на
момент звернення банку до суду із
позовом про виселення його права
повинні бути порушені відповідачем
шляхом невиконання вимоги про
звільнення житлового приміщення.
Наявність письмової вимоги про
звільнення житлового приміщення є
обов'язковою умовою для задоволення
позову про виселення, а на думку суду
першої інстанції, з яким також
погодилася колегія суддів
апеляційного суду, лист позивача від 25
лютого 2013 року не є повідомленням про
виселення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
суд касаційної інстанції дійшов
висновку про відхилення касаційної
скарги та залишення без змін рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2014
року та ухвали апеляційного суду
Дніпропетровської області від 7 липня
2014 року, оскільки судові рішення
законні та обґрунтовані, а доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального та порушення
норм процесуального права, що призвело
або могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
22 січня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 7
липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна Судді: Є.П.
Євграфова В.І. Журавель І.М.
Завгородня Ю.Г. Іваненко