Справа № 2/489/105/14
РІШЕННЯ

Іменем України

21 січня 2014 року
місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста
Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

за участю позивача ОСОБА_2, її
представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Миколаєві цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Миколаївської
міської ради про усунення перешкод у
користуванні квартирою, визнання дій
неправомірними та укладення договору
найму житлового приміщення,

встановив:

В жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_4,
Миколаївської міської ради, мотивуючи
свої вимоги тим, що 25.06.1970 на ім'я її
батька ОСОБА_6 було видано ордер на
квартиру АДРЕСА_1, вона разом із матерю
та братом зазначені в цьому ордері, як
члени його сім'ї.

У зазначеній квартирі вона проживала
до 17.12.1999, коли в зв'язку із
працевлаштуванням до Миколаївського
трамвайно-тролейбусного управління
вона оселилася у гуртожитку
зазначеного підприємства, в якому
проживала до 2004 року.

У 2004 році вона повернулася проживати у
квартиру АДРЕСА_1 зі згоди своєї матері
та брата.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_1
Після чого особовий рахунок на
квартиру було переоформлено на її мати
ОСОБА_7

Мати намагалася зареєструвати її в
зазначеній квартирі, однак брат не дав
своєї згоди на це. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла
її мати ОСОБА_7, на момент смерті матері
вона проживала у зазначеній квартирі.

Після смерті матері, відповідач вигнав
її з дому, не зважаючи на те, що в
квартирі залишилися її речі, він забрав
в неї ключі від квартири.

У червні 2013 року вона звернулася до
Ленінського РВ ММУ УМВС України з
питання реєстрації її у зазначеній
квартирі, де їй відмовили. Потім вона
звернулася до Миколаївської міської
ради з листом щодо укладення договору
найму зазначеної квартири і 18.09.2013
отримала відповідь, що укладення
такого договору можливе лише з
відповідачем ОСОБА_4, оскільки він
зареєстрований у зазначеній квартирі і
проживає там.

Посилаючись на викладене, позивач
просила суд визнати неправомірними дії
відповідача ОСОБА_4, який чинить
перешкоди у користуванні квартирою та
позбавляє її права користування
квартирою. Просить постановити рішення
про укладення договору найму
приміщення, а саме: квартири АДРЕСА_1,
яка відноситься до комунальної форми
власності, між нею, ОСОБА_2 та
Миколаївською міською радою.

В судовому засіданні позивач та її
представник позовні вимоги підтримали
з підстав викладених у позовній заяві.
Просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином,
про причини неявки суду невідомо.

Представник відповідача Миколаївської
міської ради у судовому засіданні
26.11.2013 позов не визнала, заперечувала
проти задоволення позовних вимог.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, судом
встановлено такі обставини та
відповідні правовідносини.

На підставі ордеру № 781 від 25.07.1970
виданому на ім'я ОСОБА_6 квартира
АДРЕСА_3 надана йому на членам його
сім'ї: ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 і згідно
ордеру вони мають право на зайняття
вказаної житлової площі (а. с. 12).

Відповідно до довідок органів РАЦС (а.
с. 9; 10) 29.07.1989 Бунаківською сільською
радою Лозівського району Харківської
області було зареєстровано шлюб між
ОСОБА_9 та ОСОБА_2, після реєстрації
шлюбу ОСОБА_2 змінила прізвище на
«ОСОБА_2». 13.11.1999 Ленінським ВРАЦС ММУЮ
зареєстровано шлюб між ОСОБА_10 та
ОСОБА_2, після реєстрації шлюбу ОСОБА_2
змінила прізвище на «ОСОБА_2».

Як зазначає позивач у своєму позові,
квартирі АДРЕСА_1 вона проживала до
17.12.1999, коли в зв'язку із
працевлаштуванням до Миколаївського
трамвайно-тролейбусного управління
вона оселилася у гуртожитку
зазначеного підприємства, в якому
проживала до 2004 року.

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії
НОМЕР_1 ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року
(а. с. 14).

Позивач зазначає, що після смерті її
батька ОСОБА_6, особовий рахунок на
квартиру було переоформлено на її мати
ОСОБА_7

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії
НОМЕР_2 ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року
(а. с. 15).

Згідно з довідкою виданою ЖКП ММР
«Південь» за № 472 від 05.08.2013 за адресою:
АДРЕСА_1 зареєстровано
ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_3 з 05.07.1983. Особовий
рахунок відкрито на ім'я ОСОБА_7, яка
була зареєстрована в зазначеній
квартирі до ІНФОРМАЦІЯ_2 - день смерті.
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 була зареєстрована
у зазначеній квартирі з 09.04.1986, виписана
25.08.1987 в Харків. Зареєстрована 30.08.1991,
виписана 17.12.1999 за адресою: АДРЕСА_4 за
заявою. Оскільки особовий рахунок не
переоформлено, квартира не
приватизована, а тому зареєструвати
ОСОБА_2 не має підстав (а. с. 10).

Відповідно до відповіді Миколаївської
міської ради від 18.09.2013 № Щ-2699, договір
найму на житлове приміщення
укладається з громадянами, які
проживають в цьому житловому
приміщенні, а оскільки ОСОБА_2 не
проживає та не зареєстрована у АДРЕСА_1,
тому підстав для укладення з нею
договору найму квартири немає (а. с. 21).

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси, у
спосіб, визначений законами України.

Таким чином, захист цивільних справ - це
передбачені законом способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення,
невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав. Загальний
перелік таких способів захисту
цивільних прав та інтересів
передбачений, але не обмежений ст. 16 ЦК
України.

Як правило, суб'єкт порушеного права
може скористатися не будь-яким, а
конкретним способом захисту свого
права. Спосіб захисту порушеного права
частіше за все визначається
спеціальним законом, який регламентує
конкретні цивільні правовідносини.

Перелік способів захисту цивільних
справ та інтересів, що міститься в
статті 16 ЦК України не є вичерпним, і
суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений законом або договором.

Позивач просить суд визнати
неправомірними дії відповідача ОСОБА_4,
який чинить перешкоди у користуванні
квартирою та позбавляє її права
користування квартирою. Просить
постановити рішення про укладення
договору найму приміщення, а саме:
квартири АДРЕСА_1, яка відноситься до
комунальної форми власності, між нею,
ОСОБА_2 та Миколаївською міською радою.

Позивач не зареєстрована та не
проживає у спірній квартирі з
листопада 2011 року і по сьогоднішній
день. Зі слів самої позивачки
відповідач ОСОБА_4 не визнає та порушує
її право користування квартирою.
Згідно листа відповідача
Миколаївської міської ради від 18.09.2013
цим відповідачем також не визнається
право позивача на користування спірною
квартирою.

Враховуючи те, що позивач у квартирі не
зареєстрована, не проживає, договору
найму або іншого документу, який би
підтверджував її право користування
спірною квартирою у позивача не має, за
умови, що відповідачі не визнають її
права користування, позивачу необхідно
було зазначити в позовній заяві вимоги
про визнання права користування
спірною квартирою. Такий спосіб
захисту відповідає п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК
України.

Відповідно до ст. 65 ЖК УРСР наймач
вправі в установленому порядку за
письмовою згодою всіх членів сім'ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб.

Як роз'яснено Листом Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27.09.2012 № 10-1392/0/4-12 "Про практику
застосування судами при розгляді справ
окремих норм матеріального права", під
час вирішення спору про право
користування жилим приміщенням осіб,
які вселилися до наймача, суд повинен
з'ясувати, крім обставин щодо
реєстрації цих осіб у спірному
приміщенні, дотримання встановленого
порядку при їх вселенні та наявності
згоди на це всіх членів сім'ї наймача та
обумовлення угодою між указаними
особами, наймачем і членами сім'ї, що
проживають з ним, певний порядок
користування жилим приміщенням й інші
обставини справи, що мають значення для
справи, а саме: чи було це приміщення
постійним місцем проживання цих осіб,
чи вели вони з наймачем спільне
господарство, тривалість часу їх
проживання (постанова від 11 липня 2012 р. N
6-60цс12).

За змістом ст. 65 ЖК за особою, яка
проживає у наймача жилого приміщення
як член його сім'ї, не може бути визнано
право користування цим приміщенням,
якщо вона зберігає постійне місце
проживання у приватизованому нею
жилому приміщенні.

Відповідно до принципу змагальності
встановленого ст. 10 ЦПК України, а також
принципу об'єктивності судового
розгляду, суд не вправі вчиняти дії, які
можуть свідчити про прихильність до
однієї із сторін, а може лише роз'яснити
стороні її права та обов'язки, наслідки
не вчинення процесуальних дій.

Суд роз'яснював позивачу та її
представнику необхідність звернути
увагу на зміст позовних вимог, однак
вони так і не були збільшені.

В якості доказів на обгрунтування
позовних вимог за клопотанням позивача
було допитано єдиного свідка ОСОБА_13,
яка пояснила, що зі слів позивача знає,
що відповідач ОСОБА_4 вигнав її з
квартири і позивач деякий час
проживала у свідка. Інших доказів на
підтвердження права проживання
позивачем не надано.

Якби позивач правильно зазначила
позовні вимоги змінився б і предмет
доказування, а саме, позивач повинна
була надавати докази на підтвердження
права користування спірною вкартирою,
а саме, дотримання встановленого
порядку при їх вселенні та наявності
згоди на це всіх членів сім'ї наймача,
чи була спірна квартира постійним
місцем її проживання, чи вела вона з
наймачем спільне господарство,
тривалість часу її проживання,
відсутність у неї іншого
приватизованого житла.

Враховуючи те, що позивачем не надано
доказів, що вона має право користування
квартирою АДРЕСА_1, в задоволенні
позовних вимог про визнання
неправомірними дій відповідача ОСОБА_4
щодо перешкод у користуванні квартирою
належить відмовити.

Вимоги про укладення договору найму є
похідними від права користувння
житлом, тому в їх задоволенні також
необхідно відмовити. Позовні вимоги:
«постановити рішення про укладення
договору найму житлового приміщення»
також не відповідають способам захисту
визначеним ст. 16 ЦК України, є
неконкретизованими, що може
унеможливити їх виконання.

Порядок укладення договорів визначено
главою 53 ЦК України. У випадку якщо дії
органу місцевого самоврядування
будуть порушувати права позивача, він
має право звернутись до суду, і в такому
випадку належний спосіб захисту
передбачено п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України або
в порядку КАС України в залежності від
суті правовідносин.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про те, що в задоволенні позовних вимог
належить відмовити.

Позивач не позбавлена права на
звернення до суду повторно із
зазначенням інших підстав або предмету
позову.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України суд

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, Миколаївської міської ради про
усунення перешкод у користуванні
квартирою, визнання дій неправомірними
та укладення договору найму житлового
приміщення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області через Ленінський районний суд
м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
В. В.
Кокорєв