У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року

м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,
суддів:Євграфової Є.П., Завгородньої
І.М., Іваненко Ю.Г.,Ситнік
О.М.,розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до
Територіальної громади м.
Дніпропетровська в особі
Дніпропетровської міської ради,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - Восьма
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора, про визнання права власності в
порядку спадкування, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення Самарського
районного суду м. Дніпропетровська від
11 липня 2013 року та рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 01
жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом до Територіальної
громади м. Дніпропетровська в особі
Дніпропетровської міської ради,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - Восьма
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора, про визнання права власності в
порядку спадкування.

На обґрунтування позовних вимог
позивачка вказувала, що з 21 січня 1994
року перебувала у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_9 за час якого ними
спільно було придбано певне майно.

ОСОБА_6, посилаючись на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер і після його
смерті залишилось спадкове майно та на
час відкриття спадщини вона проживала
разом із спадкодавцем, однак
правовстановлюючі документи на
спадкове майно у неї відсутні, в зв'язку
з чим нотаріус їй відмовив у видачі
свідоцтва про право на спадщину.

Уточнивши позовні вимоги, просила
встановити, що будівельні матеріали,
конструктивні елементи та обладнання,
які були використані в процесі
будівництва садового будинку,
розташованого на земельній ділянці
НОМЕР_1 в садовому товаристві «Колос»
Підгорненської міської ради, належали
ОСОБА_9, та визнати за нею право
власності на частку майнових прав у
розмірі 50 % від статутного капіталу
Приватного виробничого підприємства
«Меркурій» (далі - ПВП «Меркурій») як
спільної сумісної власності подружжя,
а також визнати за нею право власності
в порядку спадкування за законом після
померлого ОСОБА_9 на 1/3 частки квартири
АДРЕСА_1, домоволодіння та земельну
ділянку, що знаходяться по АДРЕСА_2,
земельну ділянку НОМЕР_1, будівельні
матеріали, конструктивні елементи та
обладнання, які були використані в
процесі будівництва садового будинку,
розташованого на земельній ділянці в
Садовому товаристві «Колос», прості
іменні акції Відкритого акціонерного
товариства «Дніпродзержинський
коксохімічний завод» у кількості 116 шт.,
прості імені акції Відкритого
акціонерного товариства
«Дніпропетровський завод
металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна» в
кількості 341 шт., грошові кошти у
розмірі 7484 грн 20 коп., 8479 грн 80
коп., 1 грн 08 коп., 4 грн 03 коп., 12 коп. у
Публічному акціонерному товаристві
«Державний ощадний банк України» та
право власності у порядку спадкування
за законом на частку майнових прав у
розмірі 50 % від статутного капіталу ПВП
«Меркурій» після смерті ОСОБА_9

Рішенням Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 11 липня
2013 року позов задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/9
частки квартири АДРЕСА_1, на 1/3 частки
домоволодіння та 1/3 частки земельної
ділянки загальною площею 0,0759 га, по
АДРЕСА_2, на 1/3 частки земельної ділянки
НОМЕР_1, загальною площею 0,0549 га,
розташованої у Садовому товаристві
«Колос» Підгородненської міської ради,
38 простих іменних акцій Відкритого
акціонерного товариства
«Дніпродзержинський коксохімічний
завод», номер особового рахунка 2027, 144
простих іменних акцій Відкритого
акціонерного товариства
«Дніпропетровський завод
металоконструкцій ім. І.В. Бабушкіна»,
грошові кошти у Публічному
акціонерному товаристві «Державний
ощадний банк України» у сумі 5942 грн 93
коп. в порядку спадкування за законом
після ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. У
задоволенні решти вимог відмовлено. У
позові до Територіальної громади м.
Дніпропетровська в особі
Дніпропетровської міської ради
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 01 жовтня
2013 року рішення місцевого суду в
частині правового обґрунтування
відмови ОСОБА_6 в позові про визнання
права власності на ПВП
«Меркурій» у порядку спадкування
змінено. В іншій частині рішення
місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення про задоволення позову в
повному обсязі, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушенням норм
процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Змінюючи рішення місцевого суду в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог про визнання права власності на
ПВП «Меркурій» у порядку спадкування
апеляційний суд виходив із того, що
воно не є спільною сумісною власністю
подружжя та позивачкою не надано
доказів про те, з якого майна
складається спірне підприємство.

Проте повністю з такими висновками
суду апеляційної інстанції погодитися
не можна.

Відповідно до ст. 177 ЦК України
об'єктами цивільних прав є речі, у тому
числі гроші та цінні папери, інше майно,
майнові права, результати робіт,
послуги, результати інтелектуальної,
творчої діяльності, інформація, а також
інші матеріальні і нематеріальні
блага.

Згідно зі ст. 191 ЦК України підприємство
є єдиним майновим комплексом, що
використовується для здійснення
підприємницької діяльності. До складу
підприємства як єдиного майнового
комплексу входять усі види майна,
призначені для його діяльності,
включаючи земельні ділянки, будівлі,
споруди, устаткування, інвентар,
сировину, продукцію, права вимоги,
борги, а також право на торговельну
марку або інше позначення та інші
права, якщо інше не встановлено
договором або законом. Підприємство як
єдиний майновий комплекс є
нерухомістю.

Статтями 63, 66, 113 Господарського кодексу
України також визначено, яке майно може
відноситися до складу підприємства,
зокрема майно підприємства становлять
виробничі і невиробничі фонди, а також
інші цінності, вартість яких
відображається в самостійному балансі
підприємства.

Тобто приватне підприємство є окремим
об'єктом цивільних прав і майно, що
відноситися до складу підприємства, є
власністю цього підприємства, а не
спадкодавця.

За положеннями ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинились внаслідок його смерті.

Отже, за змістом вищевказаних норм
визнавати право власності на конкретне
майно, з якого складається
підприємство, за спадкоємцями, як
об'єкт спадщини, правових підстав
немає, оскільки об'єктом спадщини є
саме приватне підприємство, а не майно,
що відноситися до його складу.

Апеляційний суд на зазначене уваги не
звернув та безпідставно відмовив у
позові в цій частині, незважаючи на те,
що спадкодавець ОСОБА_9 був
єдиним власником ПВП «Меркурій» у
зв'язку з чим до спадкоємців переходять
усі права та обов'язки, які належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини, саме щодо спірного
підприємства як єдиного майнового
комплексу, а не конкретного майна з
якого воно складається.

Разом із тим, ст. 60 Сімейного кодексу
України визначено, що майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

За змістом ст. 57 СК України особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
є, зокрема й майно, набуте нею, ним до
шлюбу.

Аналогічні норми містить й Кодекс про
шлюб та сім'ю України, що діяв на час
виникнення спірних правовідносин.

Зокрема, відповідно до положень ст. ст.
22, 24 КпШС України майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном. Подружжя користується рівними
правами на майно і в тому разі, якщо
один з них був зайнятий веденням
домашнього господарства, доглядом за
дітьми або з інших поважних причин не
мав самостійного заробітку. Майно, яке
належало кожному з подружжя до
одруження, є власністю кожного з них.

Враховуючи те, що Приватне виробниче
підприємство «Меркурій» було створено
ОСОБА_9 12 березня 1993 року, тобто до
одруження з ОСОБА_6, то апеляційний суд
дійшов правильного висновку про те, що
воно не є спільним майном подружжя.

У решті судові рішення в касаційному
порядку не оскаржуються, відтак,
відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
судом касаційної інстанції не
перевіряються.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 01 жовтня
2013 року в частині відмови у позові
ОСОБА_6 до Територіальної громади м.
Дніпропетровська в особі
Дніпропетровської міської ради,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - Восьма
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора, про визнання права власності в
порядку спадкування на частку
Приватного виробничого підприємства
«Меркурій» скасувати, справу в цій
частині направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: Є.П. Євграфова І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік