У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Нагорняка В.А., Писаної
Т.О.,

Леванчука А.О.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - Друга Дніпропетровська
державна нотаріальна контора, про
визнання права власності на 3/4 частини
квартири в порядку спадкування за
законом та за зустрічним позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - Друга
дніпропетровська державна нотаріальна
контора, про встановлення факту
проживання однією сім'єю, зміну
черговості отримання права на
спадкування, визнання права власності
на спадкування за законом першої черги
на спадкове майно та усунення від права
на спадкування, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
03 липня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 01
жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4
про визнання права власності на
частину квартири в порядку спадкування
за законом та усунення перешкод у
здійсненні права користування та
розпорядження майном.

Ухвалою Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 17 квітня 2013
року цивільну справу за позовом ОСОБА_3
та ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання
права власності на частину квартири в
порядку спадкування за законом та
усунення перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження майном
залишено без розгляду.

ОСОБА_3, уточнивши позовні вимоги,
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4,
третя особа - Друга дніпропетровська
державна нотаріальна контора, про
визнання права власності на 3/4 частини
квартири в порядку спадкування за
законом.

Позивачка посилалась на те, що після
смерті її батька - ОСОБА_7 відкрилась
спадщина на квартиру АДРЕСА_1.
Звернувшись до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини, їй було
відмовлено, оскільки нею не додано до
заяви оригіналів правовстановлюючих
документів на квартиру. Зазначає, що
вчасно прийняти спадщину не може,
оскільки всі оригінали документів
знаходяться у відповідача, який чинить
їй перешкоди в їх отриманні. Враховуючи
вищевикладене позивачка просила
визнати за нею право власності на 3/4
частини зазначеної квартири в порядку
спадкування за законом.

У лютому 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3,
третя особа - Друга дніпропетровська
державна нотаріальна контора, про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, зміну черговості отримання
права на спадкування, визнання права
власності на спадкування за законом
першої черги на спадкове майно та
усунення від права на спадкування.

В обґрунтування зустрічних
позовних вимог зазначав, що подружжя
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 мало двох дітей -
ОСОБА_7 та ОСОБА_10, прізвище якої
після укладення шлюбу змінено на
"ОСОБА_10". Від своїх шлюбів останні мали
дітей: ОСОБА_7 - дочку ОСОБА_3, а
ОСОБА_10. - сина ОСОБА_4 Після смерті
ОСОБА_9 та ОСОБА_7 відкрилася
спадщина на квартиру АДРЕСА_1, яка
належала їм на праві спільної сумісної
власності. ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року. У спірній квартири залишились
мешкати ОСОБА_9 та ОСОБА_7 Після
розірвання шлюбу, ОСОБА_7 проживав у
спірній кватирі. Також у спірній
квартирі проживала ОСОБА_9 та він.

11 лютого 2000 року спірна квартира
була приватизована ОСОБА_7 та ОСОБА_9 На
час приватизації спірної квартири шлюб
між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було припинено.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_9 померла,
після її смерті відкрилась спадщина на
частину квартири АДРЕСА_1. На день
відкриття спадщини він та ОСОБА_7
постійно мешкали в квартирі. ОСОБА_7 не
подавав заяву про прийняття спадщини,
однак бажав скласти заповіт на його
ім'я, однак ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3
року. Після його смерті відкрилась
спадщина на частину спірної квартири.

Зазначав, що у 1995 році ОСОБА_7
захворів на цукровий діабет, у 1997
році йому була встановлена III група
інвалідності, з 01 лютого 2009 року по 01
лютого 2011 року йому була встановлена І
група інвалідності. Надалі ОСОБА_7
захворів на гангрену лівої стопи та у
2007 році кінцівку було ампутовано.
Вказував на те, він здійснював догляд
за хворими ОСОБА_7 та ОСОБА_9, а ОСОБА_3
навіть не відвідувала тяжко хворих, не
приймала участі у їх похованні.

Враховуючи вищевикладене та з
урахуванням уточнень, позивач просив
встановити факт проживання однією
сім'єю ОСОБА_4 разом з ОСОБА_9 та
ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1; змінити
черговість отримання права на
спадкування та визнати за ним право на
спадкування за законом першої черги на
спадкове майно після смерті ОСОБА_9 та
ОСОБА_7; усунути ОСОБА_3 від права на
спадкування після смерті ОСОБА_9 та
ОСОБА_7

Рішенням Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2013
року, залишеним без змін ухвалою ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 01 жовтня 2013 року, позов
ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3
право власності на 3/4 частини квартири
АДРЕСА_1, що складається з двох житлових
кімнат площею 31,4 кв. м та загальною
площею 47 кв. м (з урахуванням балкона 0,9
кв. м) в порядку спадкування за законом
після смерті ОСОБА_7, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Позовні вимоги
ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано за
ОСОБА_4 право власності на 1/4 частини
квартири АДРЕСА_1, що складається з двох
житлових кімнат площею 31,4 кв. м та
загальною площею 47 кв. м (з урахуванням
балкона 0,9 кв. м) за правом
представлення після смерті ОСОБА_9,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Відмовлено
в іншій частині позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що подружжя
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 мало двох дітей -
ОСОБА_7 та ОСОБА_10, прізвище якої після
укладення шлюбу змінено на "ОСОБА_10".
Від своїх шлюбів останні мали дітей:
ОСОБА_7 - дочку ОСОБА_3, а ОСОБА_10. - сина
ОСОБА_4

Відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 11 лютого 2000
року, виданого виконкомом міської ради
народних депутатів згідно з
розпорядженням від 11 лютого 2000 року №
6/221-2000, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на праві
спільної сумісної власності належала
квартира АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 помер.

Дочка ОСОБА_8 - ОСОБА_10. померла
ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

29 березня 2000 року було розірвано
шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_9,
після смерті якої відкрилась спадщина
на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Спадкоємцями за законом після
смерті ОСОБА_9 в рівних частках були:
син спадкодавця - ОСОБА_7 та онук
спадкодавця - ОСОБА_4 (син ОСОБА_10.,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 року) на підставі
ч. 1 ст. 1266 ЦК України.

ОСОБА_7 належним чином прийняв
спадщину, оскільки проживав та був
зареєстрований зі спадкодавцем на час
її смерті.

Отже, після смерті ОСОБА_9, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, ОСОБА_7
успадкував 1/4 частини спірної квартири.

ОСОБА_4 належним чином прийняв
спадщину після смерті ОСОБА_9,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, оскільки у
встановлений законом шестимісячний
строк звернувся до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини, що підтверджується спадковою
справою.

Таким чином, ОСОБА_4 після смерті
ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2
року, має право на спадкування 1/4
частини спірної квартири, яка належала
б його матері ОСОБА_10, померлій
ІНФОРМАЦІЯ_4 року, якби вона була живою
на час відкриття спадщини, за правом
представлення на підставі ч. 1 ст. 1266 ЦК
України.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_7,
після його смерті відкрилась спадщина
на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1: 1/2
частини (що належала спадкодавцю на
підставі свідоцтва про право власності
на житло від 11 лютого 2000 року) + 1/4
частини, яку ОСОБА_7 успадкував після
смерті ОСОБА_9.) = 3/4 частини квартири.

Спадкоємцем першої черги за законом
після смерті ОСОБА_7, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3 року, була донька
спадкодавця - ОСОБА_3, яка належним
чином прийняла спадщину, оскільки у
встановлений законом шестимісячний
строк звернулася до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини, що підтверджується спадковою
справою.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_3 та частково задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
ОСОБА_4 не надав доказів перебування у
безпорадному стані ОСОБА_7, який у
зв'язку з цим не міг самостійно
забезпечити умови свого життя,
потребував стороннього догляду,
допомоги та піклування, а також
безпосереднього надання йому зі
сторони ОСОБА_4 опіки, матеріального
забезпечення чи іншої допомоги та
довів ухилення ОСОБА_3 від надання
допомоги спадкодавцеві, а тому дійшов
висновку про визнання за ОСОБА_3 права
власності на 3/4 частини квартири
АДРЕСА_1 в порядку спадкування після
померлого батька - ОСОБА_7 та визнання
за ОСОБА_4 права власності на 1/4 частини
вказаної квартири в порядку
спадкування за правом представлення
після померлої бабусі - ОСОБА_9

Статтею 1216 ЦК України передбачено,
що спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово.

Згідно з ч. 2 ст. 1258 ЦК України кожна
наступна черга спадкоємців за законом
одержує право на спадкування у разі
відсутності спадкоємців попередньої
черги, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними спадщини
або відмови від її прийняття, крім
випадків, встановлених статтею 1259
цього Кодексу.

Частиною 2 статті 1259 ЦК України
передбачено, що фізична особа, яка є
спадкоємцем за законом наступних черг,
може за рішенням суду одержати право на
спадкування разом із спадкоємцями тієї
черги, яка має право на спадкування, за
умови, що вона протягом тривалого часу
опікувалася, матеріально
забезпечувала, надавала іншу допомогу
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

На підставі ч. 1 ст. 1265 ЦК України у
п'яту чергу право на спадкування за
законом мають інші родичі спадкодавця
до шостого ступеня споріднення
включно, причому родичі ближчого
ступеня споріднення усувають від права
спадкування родичів подальшого
ступеня споріднення.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК
України особа може бути усунена від
права на спадкування за законом, якщо
судом буде встановлено, що вона
ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК
України та з урахуванням роз'яснень,
наданих у п. 6 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня
2008 року № 7 "Про судову практику у
справах про спадкування", правило
ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх
спадкоємців за законом, зокрема й тих,
які відповідно до СК України не були
зобов'язані утримувати спадкодавця.
Безпорадним слід розуміти стан особи,
зумовлений похилим віком, тяжкою
хворобою або каліцтвом, коли вона не
може самостійно забезпечити умови
свого життя, потребує стороннього
догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про
усунення особи від права на
спадкування повинен установити як факт
ухилення особи від надання
спадкодавцеві допомоги, так і факт
перебування спадкодавця в
безпорадному стані через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво та потребу
спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який потребує допомоги,
полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
ухилення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю,
тобто ухилення, пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій. Таким чином, ухилення
характеризується умисною формою вини.

Як вбачається з матеріалів справи, з
09 червня 1997 року по 01 липня 1998 року
ОСОБА_7 була встановлена III група
інвалідності, а з 01 лютого 2009 року по 01
лютого 2011 року йому була встановлена І
група інвалідності.

ОСОБА_7 з 29 жовтня 2006 року по 14
листопада 2006 року та з 29 липня 2007
року по 13 серпня 2007 року перебував на
стаціонарному лікуванні в міському
ендокринологічному центрі з діагнозом
цукровий діабет, обмінний гепатоз,
трофічна язва правої стопи, з 19 грудня
2007 року по 04 січня 2008 року перебував на
стаціонарному лікуванні в КЗ МКЛ № 11 з
діагнозом "діабетична стопа, волога
гангрена лівої стопи", з 28 січня 2009 року
по 09 лютого 2009 року перебував на
стаціонарному лікуванні в міському
ендокринологічному центрі при МБКЛ № 4
з діагнозом "цукровий діабет, обмінний
гепатоз, початкова ускладнена
катаракта, ДЕП, діабетична
полінейропатія", з 01 вересня 2009 року по
16 вересня 2009 року - з діагнозом
"цукровий діабет, діабетичний
кетоацидоз, обмінний гепатоз, хронічне
захворювання нирок".

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 про усунення від права на
спадкування та зміну черговості
одержання права на спадкування після
смерті ОСОБА_7, суд першої інстанції, з
яким погодився апеляційний суд,
правильно виходив з того, що ОСОБА_4 не
надав доказів перебування ОСОБА_7 у
безпорадному стані.

За таких обставин суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
апеляційний суд, дійшов обґрунтованого
висновку про визнання за ОСОБА_3 права
власності на 3/4 частини квартири
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_7,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року, та
визнання за ОСОБА_4 права власності на
1/4 частини вказаної квартири за правом
представлення після смерті ОСОБА_9,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

З урахуванням вказаних норм колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ не знаходить
підстав для задоволення касаційних
скарг та вважає, що судові рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи касаційних скарг про
неправильне застосування норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 03 липня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 01 жовтня
2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді:
В.А. Нагорняк

А.О. Леванчук

Т.О. Писана

І.М. Фаловська

7

Справа № 6-44900св13

Головуючий у першій інстанції
Залімська Н.В.

Доповідач Нагорняк В.А.