РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2014 року
Волноваський районний суд Донецької
області у складі: головуючого - судді

Овчиннікової О.С.,

при секретарі -
Гуровій Л.Л.,

за участю позивача -
ОСОБА_1,

за участю відповідача -
не з"явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу в залі суду
м.Волноваха за позовом ОСОБА_1 до
Державного підприємства «
Шахтоуправління "Південнодонбаське № 1
" про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся з даним
позовом, в якому зазначив, що він
перебував у трудових відносинах з
Державним підприємством
"Шахтоуправління "Південнодонбаське №
1 " з 15.06.2007 року , працюючи в шахті
прохідником. За цей період з ним стався
нещасний випадок 24 вересня 2011 року, він
отримав посттравматичну (гострі
протрузії дисків) поперекову
радикулопатію з вираженим корінцевим,
вираженим м»язотонічним синдромами та
порушенням статико-динамічної функції
хребта. Однак відповідач склав акт про
нещасний випадок, не пов»язаний з
виробництвом. Рішенням Волноваського
районного суду Донецької області від
20.12.2012 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області
15.04.2013 року, скасовано акт спеціального
розслідування нещасного випадку , не
пов»язаний з виробництвом, та
зобов»язано відповідача скласти акт за
формою Н-5 та за формою Н-1 про нещасний
випадок, пов»язаний з виробництвом,
який стався з позивачем 24 вересня 2011
року. Тривалий час перебував на
лікуванні. Первинно висновком МСЕК
позивачу встановлено втрату 45 %
відсотків професійної працездатності
у зв»язку з трудовим каліцтвом 24.09.2011
року. В ході огляду висновком МСЕК йому
встановлено 3 групу інвалідності за
трудовим каліцтвом. На теперішній час
отримана травма спричиняє йому
моральну шкоду та фізичний біль,
змінився нормальний спосіб життя,
потрібно періодично лікуватися.
Потрібно корегувати своє життя, що
спричиняє йому моральні страждання.
Позивач просить стягнути з відповідача
моральну шкоду в сумі 100000 гривень.

В судовому засіданні позивач
позовні вимоги підтримав, на їхньому
задоволенні наполягав,

Представник відповідача в судове
засідання не з"явився, про дату та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, про що свідчить поштове
повідомлення про отримання судової
повістки, надав письмові заперечення, в
яких позов визнав частково в сумі 12000
гривень, мотивуючи тим, що позивач не
надав належних доказів щодо наявності
вини підприємства у спричиненні йому
травми. Заперечував проти стягнення
витрат на правову допомогу через
ненадання відповідних документів на
підтвердження вимог.

Суд, вислухавши пояснення
позивача, дослідивши матеріали
цивільної справи, вважає, що позов
підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Як зазначив Конституційний Суд
України в п. 4.1 свого Рішення від 27 січня
2004 року по справі 1-9/2004 ушкодження
здоров"я, заподіяні потерпілому під час
виконання трудових обов"язків,
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності
спричиняють йому моральні та фізичні
страждання. У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
зазнає значно більшої моральної шкоди,
ніж заподіяна працівникові, який не
втратив професійної працездатності.

Відповідно до ч.2 ст. 153 КЗпП
України забезпечення безпечних і
нешкідливих умов праці покладається на
власника або уповноважений ним орган.

Згідно зі ст. 158 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов"язаний вживати заходів щодо
полегшення і оздоровлення умов праці
працівників шляхом впровадження
прогресивних технологій тощо.

Статтею 237-1 КЗпП України
передбачено, що відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення
його законних прав призвели до
моральних страждань , втрати
нормальних життєвих зв"язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 3103.1995 року
№ 4 "Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" роз"яснено, що відповідно до ст.
237-1 КЗпП України за наявності порушення
прав працівника у сфері трудових
відносин , зокрема, виконання робіт у
небезпечних для життя та здоров"я
умовах , яке призвело до його моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв"язків чи вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя , обов"язок по
відшкодуванню моральної ( немайнової)
шкоди покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Судом встановлено та це
підтверджується матеріалами справи, що
24 вересня 2011 року з позивачем стався
нещасний випадок на виробництві, він
отримав травму - посттравматичну
(гострі протрузії дисків) поперекову
радикулопатію з вираженим корінцевим,
вираженим м»язотонічним синдромами та
порушенням статико-динамічної функції
хребта. За даним фактом у виконання
рішення Волноваського районного суду
від 20.12.2012 року та ухвали апеляційного
суду Донецької області від 15.04.2013 року
відповідачем було складено акт по
формі Н-1 № 34 від 01.06.2013 року та акт по
формі Н-5.

Первинний огляд МСЕК від27.06.2013 року (
акт № 1082) встановлено 45% втрати
працездатності у зв»язку з трудовим
каліцтвом від 24.09.2011 року, встановлено 3
групу інвалідності.

З урахуванням викладеного, заперечення
відповідача стосовно ненадання
належних доказів суд вважає
безпідставними.

Таким чином, враховуючи те, що позивач
отримав на підприємстві травму, після
цього втратив 45% професійної
працездатності, тривалий час
знаходився на лікуванні, ще потребує
медикаментозного лікування, він
доводив свою правоту через суд, йому
заподіяна моральна шкода, виходячи з
засад розумності, виваженості та
справедливості, суд вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню
частково, з урахуванням ступеня втрати
професійної працездатності та
обставин справи необхідно стягнути з
відповідача 15 тисяч гривень моральної
шкоди.

Окрім того, на підставі ст. 88 ЦПК
України та ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» підлягає стягненню з
відповідача на користь держави
судовий збір в сумі 243 гривень 60
копійок. Щодо стягнення витрат на
правову допомогу в сумі 2000 гривень, то
суд вважає за необхідне відмовити в
задоволенні позовних вимог в цій
частині з огляду на таке:

Відповідно до ст. 84 ЦПК України склад та
розмір витрат , пов»язаних з оплатою
правової допомоги, входять до предмету
доказування по справі. Граничний
розмір компенсації витрат
встановлюється законом.

На підтвердження цих обставин суду
повинні бути надані договір про
надання правової допомоги ( договір
доручення, договір про надання
юридичних послуг), документи, що
свідчать про оплату гонорару та інших
витрат, пов»язаних з наданням правової
допомоги, оформлені у встановленому
законом порядку. Недопустимими є
документи, які не відповідають
встановленим вимогам. До складу витрат
включаються лише фактично сплачені
стороною витрати. В даному випадку
договір про надання правової допомоги
не надано, час, витрачений на правову
допомогу, не зазначений, виконані дії
не перелічені, отже суд позбавлений
можливості перевірити, чи всі дії були
необхідними для надання правової
допомоги та справедливість розрахунку
вартості дій фахівця.

На підставі ст.ст. 158, 153 ч.2, 237-1 КЗпП
України, п. 13 Пленуму Верховного Суду
України „Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" зі змінами ,
внесеними згідно з Постановою № 5 від
25.05.2001 року, керуючись ст.ст. 10, 15, 60, 209,
212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

1.Позов ОСОБА_1 до Державного
підприємства « Шахтоуправління
"Південнодонбаське № 1 " про стягнення
моральної шкоди задовольнити
частково.

2.Стягнути з Державного підприємства "
Шахтоуправління "Південнодонбаське №
1 " на користь ОСОБА_1 у відшкодування
моральної шкоди 15 ( п»ятнадцять) тисяч
гривень.

3.Стягнути з Державного підприємства
"Шахтоуправління "Південнодонбаське №
1 " на користь держави судовий збір - 243
гривні 60 копійок.

В задоволенні решти позовних
вимог відмовити за необґрунтованістю.

В повному обсязі рішення складене
11 лютого 2014 року.

Рішення може бути оскаржене в
Апеляційний суд Донецької області
через Волноваський районний суд
Донецької області протягом десяти днів
з дня проголошення рішення або
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення особою, яка брала участь
у справі, але не була присутньою в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення.

Суддя :

11.02.2014