№ 233/8981/13-ц
12 лютого 2014 року Костянтинівський
міськрайонний суд Донецької області у
головуючого судді
Круговій Ю.С., Кліменко І.В.,
представника позивача
представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Костянтинівка цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
визнання майна спільною сумісною
власністю та визнання права власності
на його 1/2 частину, -
13 грудня 2013 року позивач ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_3, в якому, з
врахуванням уточнень від 11 січня 2014
року, вказала, що 23 липня 1994 року вони з
відповідачем зареєстрували шлюб, який
було розірвано 10 лютого 2010 року. У перод
шлюбу, у 2004 році, за спільні кошти ними
було придбано житловий будинок по
АДРЕСА_1, де вони зареєструвалися та
проживали у шлюбі, який було оформлено
на ім*я відповідача, а також, у 2008 році -
яким користувалися спільно та який
також зареєстрований на ім*я
відповідача по справі. Вважає, що
оскільки це майно придбане у період
шлюбу, то належить їм з відповідачем на
праві спільної сумісної власності і
вона має право на 1/2 його частину. У
теперішній час відповідач перешкоджає
їй у користуванні спільним майном,
примушує знятися з реєстрації у
будинку, звідки її фактично вижив, тому
вона змушена звернутися з даним
позовом до суду. Просила визнати
житловий будинок по АДРЕСА_1, та
спільної сумісної власності її та
відповідача, визнати за нею право
власності на 1/2 частину цього майна,
відшкодувавши на її користь з
відповідача понесені нею судові
В судовому засіданні позивач, її
представник підтримали уточнені
позовні вимоги, посилаючись на
викладені у позовній та уточнюючій
заявах обставини, при цьому позивач
пояснила, що після розірвання шлюбу з
дитиною була змушена виїхати зі
спільного будинку, проживала у своїх
батьків, відповідач своєї обіцянки
забезпечити її та доньку житлом не
виконав, дотепер вона залишається
зареєстрованою за адресою їх спільного
проживання, оскільки зареєструватися
їй немає де. Під час шлюбу вони з
відповідачем завжди жили разом, мали
спільний бюджет та спільно вели
домашнє господарство, будинок та
автомобіль купували для своєї сім'ї.
Вона дійсно не працювала тривалий час,
так як доглядала за малолітньою
дитиною, займалася господарством,
потім влаштувалася на роботу
реалізатора на ринку, зароблені кошти
також витрачала на сім'ю. Вважає, що має
право на 1/2 частину майна, що було
придбане у період їх шлюбу з
відповідачем та є їх спільною
власністю, в тому числі, автомобіль,
який вони придбали у кредит, що був
виплачений у період шлюбу - за рахунок
коштів, отриманих від страхової
компанії у рахунок відшкодування шкоди
після дорожньо-транспортної пригоди,
яка мала місце у 2008 році; батьки
відповідача не допомагали йому
грошима, бо не мали такої можливості.
Відповідач, його представник в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнали, при цьому відповідач пояснив,
що у період їх шлюбу з позивачкою всі
фінансові питання родини вирішував
він, у позивачки ніколи не було власних
коштів, так як вона близько семи років
не працювала, сиділа вдома з дитиною,
готувала їжу. Вважає, що спільне
господарство вони не вели, бо все
купувалося та оплачувалося за його
кошти, в тому числі комунальні послуги,
сімейного бюджету в них як такого також
не було, бо лише він заробляв гроші.
Коли позивачка пішла працювати, він
дозволив їй витрачати зароблені кошти
на себе. На його думку, придбаний у
період шлюбу будинок не можна вважати
їх спільною власністю, так як він
придбаний для сім'ї з його ініціативи
та виключно за його кошти, позивачці ж у
його купівлю просто не було що вкласти.
Крім того, після розірвання шлюбу
вартість будинку збільшилася у у
зв*язку з ремонтом, у теперішній час він
мешкає в ньому з другою дружиною.
Автомобіль був ним придбаний у період
шлюбу, але у кредит, який він самостійно
виплачував банку та погасив достроково
у 2009 році за рахунок коштів, які позичив
у свого товариша ОСОБА_5 у розмірі 25 000
грн. та 14 000 грн., розраховувався з
останнім він вже після розірвання
шлюбу, в тому числі, і за допомою своїх
батьків. Вважає, що автомобіль фактично
був придбаний ОСОБА_5, у якого він
викупив транспортний засіб після
розірвання шлюбу. У задоволені позову
просив відмовити, вказав, що на момент
розірвання шлюбу позивачка не мала до
нього жодних майнових претензій.
Свідок ОСОБА_5 у судовому
засіданні пояснив, що знайомий зі
сторонами по справі близько 15 років,
вважав їх ідеальним поружжям, завжди
відгукувався на прохання допомогти
грошима, що мало місце і у 2008 році, коли
відповідач ОСОБА_3 вирішив купити
автомобіль для роботи та сім'ї. В нього
була можливість зайняти гроші, тож
перший раз він позичив відповідачу 25 000
грн., при чому, купувати машину вони
їздили разом: відповідач, позивачка та
він. У другий раз він дав відповідачу у
борг гроші в сумі 14 000 грн.
Розраховувався за боргом відповідач, в
тому числі, як відомо свідку, за
допомогою батьків. Почав віддавати
гроші ОСОБА_3 у січні 2011 року - у сумі 15 000
грн., повністю повернув борг - 5 вересня
2012 року. При передачі грошей відповідач
написав свідку розписки, на звороті
яких свідок при поверненні боргу
власноруч написав підтвердження цьому
та віддав розписки ОСОБА_3 Повертав
гроші свідку відповідач частинами, у
різні строки та розмірах, що свідок
фіксував на папері чи крейдою на стіні
гаражу, ці записи не збереглися.
Заслухавши пояснення
сторін, їх представників, допитавши
свідка, дослідивши докази по справі,
суд встановив такі факти та відповідні
В судовому засіданні
встановлено, що згідно свідоцтва про
шлюб 23 липня 1994 року року був укладений
шлюб сторін по справі, який розірвано
згідно актового запису №23 від 10 лютого
2010 року у відділу реєстрації актів
цивільного стану по м. Костянтинівці
Костянтинівського МРУЮ Донецької
купівлі-продажу жилого будинку від 28
квітня 2004 року, посвідченого державним
нотаріусом Костянтинівської ДНК,
зареєстрованого в реєстрі за №3-664,
зареєстрованого у Костянтинівському
31-32), на ім*я відповідача ОСОБА_3 було
придбано будинок по АДРЕСА_1, що
також підтверджується витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно №3466047 від 28 квітня 200 року (а.с. 33),
повідомленням КП "Костянтинівське
міське БТІ Костянтинівської міькради"
№54 від 20 січня 2014 року (а.с. 62). Згідно
позначки у договорі купівлю-продаж
будинку вчинено за 3200 грн. (а.с. 31),
згідно витягу технічної документації
на житловий будинок за вказаною
адресою (а.с. 43-45, 51) відновлювальна
вартість будинку станом на 20 квітня 2004
року становила 29 202 грн., дійсна
вартість - 10 853 грн.
Відповідно до свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_3, виданого ВРЕР м. Костянтинівки
при УДАІ ГУМВС України в Донецькій
області (а.с. 41), на ім*я відповідача
ОСОБА_3 зареєстровано автомобіль ВАЗ
211540-120-20, 2008 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1, № кузова НОМЕР_2, що також
підтверджується повідомленням центру
з надання послуг, пов*язаних з
використанням автотранспортних
засобів, з обслуговування м.
Дзержинська, Костянтинівка та
Костянтинівського району при УДАІ
ГУМВС України в Донецькій області (а.с.
Судом встановлено, що вказаний
транспортний засіб було придбано за
ТОВ "ПростоФінанс", укладеним 20 травня
2008 року на суму 29 130 грн. строком на 60
місяців, що підтверджується довідкою
кредитної установи № КС-2933/1 від 17
лютого 2009 року (а.с. 42) та не
спростовувалося сторонами по справі.
Згідно даної довідки станом на 17 лютого
2009 року заборгованість за кредитом
погашена повіністю, що також
вбачається з копій квитанцій про
внесення платежів за кредитом (а.с. 46-50,
Відповідно до копії страхового
акту № 11/5980/2.1.5.1 страхової компанії
"Країна" (а.с. 80-81) 19 липня 2008 року мав
місце страховий випадок -
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля ВАЗ 211540-120-20, д/н НОМЕР_1, рік
випуску 2008, страхувальник - ОСОБА_3,
вигодонабувач за законом - ТОВ
"ПростоФінанс", договір страхування №
11/008133/ПР/2.1.5.1 від 20 травня 2008 року (а.с. 78).
Сума страхового відшкодування склала
копії платіжного доручення № 638 від 18
вересня 2008 року (а.с. 82).
В силу положень ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.
Згідно ст. 328 ч.1 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.
Згідно ст. 368 ЦК України
право спільної сумісної власності є
майно, набуте подружжям за час шлюбу, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором або
Відповідно до ст. 60
Сімейного Кодексу України, підставами
набуття права спільної сумісної
власності подружжя, є майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не
мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу) та
вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.
Статтею 61 СК України
встановлено загальне правило про те, що
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
Згідно положень ст.ст. 63 та 70 СК
України, дружина та чоловік мають рівні
права на володіння, користування і
розпорядження майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
У разі поділу майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
Відповідно до ст.68 СК
України розірвання шлюбу не зупиняє
право спільної сумісної власності на
майно, придбане за час шлюбу.
Приймаючи до уваги викладене, з
врахуванням інтересів сторін по справі
та їх неповнолітньої дитини, яка
проживає з позивачкою, суд дійшов
висновку, що вимоги ОСОБА_1 про визнання
вищевказаного житлового будинку та
транспортного засобу об'єктом спільної
сумісної власністі подружжя сторін та
визнання права власності за
позивачкою на ідеальну долю - 1/2 частку
даного майна, яке належить подружжю на
праві спільної сумісної власності,
ґрунтуються на законі і підлягають
задоволенню, оскільки в судовому
засіданні знайшло своє підтвердження
набуття права власності подружжям
ОСОБА_1 на житловий будинок по АДРЕСА_1,
та автомобіль ВАЗ 211540-120-20,
реєстраційний номер НОМЕР_1, за час
шлюбу незалежно від того, що позивачка
з поважної причини, як встановлено у
ході розгляду справи - ведення
домашнього господарства, догляду
за дитиною, не мала самостійного
Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. За приписами ч.1 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього кодексу, в межах заявлених ними
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.
Суд не приймає до уваги надані
відповідачем ОСОБА_3 копії розписок від
30 квітня та 8 грудня 2008 року (а.с. 34-35),
оригінали яких не було надано суду, та
пояснення свідка ОСОБА_5 в судовому
засіданні про те, що останнім надано
гроші у борг сумами 25 000 грн. та 14 000 грн.,
відповідно, для погашення кредиту на
придбання автомобіля, оскільки як
свідком, так і відповідачем зазначено
суду, що повернення грошових коштів
здійснювалося ОСОБА_3 частинами, що не
знайшли свого відображення у розписках
чи документального підтвердження
іншим чином, точні дати та суми
повернень позики у теперішній час
встановити неможливо.
Крім того, з наданих відповідачем
ОСОБА_3 копій квитанцій про внесення
поетапних платежів за договором
вбачається сплати грошових коштів у
сумах, вказаних у розписках; згідно
копій платіжних документів кредит для
придбання транспортного засобу
отримано та погашено в повному обсязі
за час шлюбу сторін по справі.
Крім того, суд не бере до уваги
доводи відповідача та його
представника про те, що право власності
на автомобіль ВАЗ 211540-120-20,
реєстраційний номер НОМЕР_1, було
фактично набуте ОСОБА_5, оскільки
транспортний засіб був придбаний за
його кошти, надані у борг ОСОБА_3, та
викуплений останнім після розірвання
шлюбу з позивачкою, оскільки це
спростовується дослідженими судом
доказами - свідоцтвом про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_3, виданого
ВРЕР м. Костянтинівки при УДАІ ГУМВС
України в Донецькій області, даними
центру з надання послуг, пов*язаних з
використанням автотранспортних
засобів, з обслуговування м.
Дзержинська, Костянтинівка та
Костянтинівського району при УДАІ
ГУМВС України в Донецькій області,
згідно яких власником даного
трансортного засобу є ОСОБА_3
Судом не приймаються до уваги
твердження відповідача ОСОБА_3 щодо
придбання будинку по АДРЕСА_1, та
автомобілю ВАЗ 211540-120-20, реєстраційний
номер НОМЕР_1, з матеріальною допомогою
його батьків, а також доводи про
збільшення вартості вказаного
житлового будинку та його покращення у
теперішній час, оскільки жодних
доказів у підтвердження цього
відповідачем суду не надано.
В силу ст. 88 ЦПК України у зв'язку з
задоволенням позову з позивачки
підлягає стягненню в дохід держави
недоплачена сума судового збору в
розмірі 156,23 грн. (а.с. 1, 42-43), а також з
відповідача на користь позивачки слід
відшкодувати понесені судові витрати
по оплаті судового збору в загальному
Керуючись ст.ст. 3, 60, 61, 63, 70 СК України,
ст.ст. 328, 356, 368 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 208,
212, 214-215, 218 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Житловий будинок АДРЕСА_1,
транспортний засіб ВАЗ 211540-120-20, 2008 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, №
кузова НОМЕР_2, визнати спільною
сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1.
Визнати за ОСОБА_1 право
власності на ідеальну долю в розмірі ?
частини житлового будинку АДРЕСА_1, ?
частини транспортного засобу ВАЗ
211540-120-20, 2008 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1, № кузова НОМЕР_2.
Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави
недоплачену суму судового збору в
розмірі 156 (сто п'ятдесят шість) гривень
Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 399
(триста дев'яносто дев'ять) гривень 83
Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Костянтинівський міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня проголошення
рішення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Вступна та резолютивна частини
рішення прийняті в нарадчій кімнаті та
проголошені в судовому засіданні 12
лютого 2014 року. Повний текст рішення
суду виготовлений 13 лютого 2014 року.

Суддя