АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/406/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19 Казидуб О. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
Ювшин В. І. УХВАЛА
03 лютого 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Ювшин В. І. суддів Гончар
Н. І. , Вишня Н. В. при секретаріВолвенко
А.В. представника позивача Білий
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси апеляційну
скаргу ПАТ «Західінкобанк» на рішення
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 18 грудня 2013 року по справі
за позовом ПАТ «Західінкобанк» до
ОСОБА_7, співвідповідач ПП «Ірома» про
визнання недійсним договору про
відступлення права вимоги боргу від
в с т а н о в и л а :
Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_7, співвідповідач ПП «Ірома» про
визнання недійсним договору про
відступлення права вимоги боргу від
28.04.2011 року, мотивуючи свої вимоги тим,
що 07.10.2009 р. між МП «Інкомсервіс»
(правонаступник - ПП «Ірома») та КБ
«Західінкобанк» ТОВ (правонаступник -
ПАТ «Західінкобанк») було укладено
договір оперативної оренди частини не
житлового адміністративного -
побутового приміщення, що знаходиться
в АДРЕСА_1 з прилеглими господарськими
прибудовами, загальною площею 362,5 кв.м.
Строк оренди становив з 07.10.2009 р. по
07.02.2010 р. У зв'язку з тим, що ПАТ
«Західінкобанк» користувався
приміщенням у м. Черкаси після 07.02.2010 р.,
а жодних пропозицій чи вимог про
припинення договору від орендодавця ПП
«Ірома» не надходило, договір оренди
був автоматично пролонгований на той
же термін на тих самих умовах.
07.06.2010 р. даний договір оперативної
оренди нежитлового приміщення
припинив свою дію у зв'язку з
листом-заявою ПП «Ірома» про відмову
від переукладання договору на новий
строк. Нові договори щодо користування
приміщенням сторонами не укладались.
У липні 2012 р. банку стало відомо, що
28.04.2011 р. ПП «Ірома» подарувало ОСОБА_7
приміщення у АДРЕСА_1.
28.04.2011 р. між ОСОБА_7 та ПП «Ірома» було
укладено договір про відступлення
права вимоги боргу. Згідно п.1-а
вказаного договору ОСОБА_7 (новий
власник) відступає, а ПП «Ірома»
(попередній власник) приймає на себе
право вимоги ОСОБА_7 до ПАТ
«Західінкобанк» про стягнення з
останнього, починаючи з 28.04.2011 р. плати
за користування приміщеннями
загальною площею 362,5 кв.м.,
розташованими за адресою: АДРЕСА_1.
В подальшому умови договору
відступлення права вимоги від 28.04.2011 р.
змінювалися, а саме;
- додатковою угодою від 10.07.2012 р.
внесено зміни в п.1 преамбули договору
слова «фізична особа: ОСОБА_7» викласти
в редакції «фізична особа: ОСОБА_7»
- додатковою угодою від 05.09.2012 р. 1) в
кінці абзацу третьому договору слова
«стягнення плати за час незаконного
користування ним» змінити на слова:
«стягнення неустойки за час
неповернення приміщень після
закінчення догово»; 2) п.1-а договору
викладено в наступній редакції: новий
власник відступає, а попередній
власник приймає на себе право вимоги
нового власника до ПАТ «Західінкобанк»
про стягнення з останнього починаючи з
28.04.2011 р. неустойки за неповернення і
користування після закінчення
договору оренди належними на праві
власності новому власнику приміщення
загальною площею 362,5 кв.м.
розташованими за адресою: АДРЕСА_1 до
дня їх фактичного повернення або
примусового звільнення»; 3) слово:
«плата» та дату «01.07.2010 р.» в п.2-а
змінити на слово: «неустойка» та дату
«08.06.2010 р.»; 4) абзац перший п. 4-а з тексту
Вважаючи, що договором про
відступлення права вимоги порушуються
права ПАТ «Західінкобанк», позивач
просив суд визнати недійсним договір
про відступлення права вимоги боргу
від 28.04.2011 року, укладений між ОСОБА_7 та
Рішенням Придніпровського
районного суду м. Черкаси від 18 грудня
2013 р в позові ПАТ «Західінкобанк» до
ОСОБА_7, співвідповідач ПП «Ірома» про
визнання недійсним договору про
відступлення права вимоги боргу від
28.04.2011 року відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним
рішенням ПАТ «Західінкобанк» подав
апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення
суду першої інстанції прийняте з
порушенням норм матеріального та
процесуального права та просить
скасувати рішення Придніпровського
районного суду м. Черкаси від 18 грудня
2013 року і ухвалити нове рішення, яким
задовольнити їх позовні вимоги в
повному обсязі.

Вислухавши сторону, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що викладені в
п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про
судове рішення у цивільній справі",
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність і
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції
відповідає зазначеним вимогам,
оскільки ґрунтується на повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в
сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ПАТ «Західінкобанк» до ОСОБА_7,
співвідповідач ПП «Ірома» про визнання
недійсним договору про відступлення
права вимоги боргу, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про те, що правових підстав
для визнання недійсним договору про
відступлення права вимоги не має та
обґрунтовано відмовив в задоволенні
позовних вимог.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 215
ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 638 ЦК
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.

Встановлено, що 07.10.2009 року між МП
"Інкомсервіс", правонаступником якого є
ПП "Ірома" (надалі - орендодавець), та
Черкаською філією КБ "Західінкомбанк"
ТОВ правонаступником якого є ПАТ
"Західінкомбанк" (надалі - орендар) був
укладений договір оперативної оренди
(лізингу) нежитлового приміщення № б/н
(надалі - договір оренди), за умовами
якого орендодавець передав, а орендар
прийняв в оперативну оренду частину
нежитлового
адміністративно-побутового
приміщення, що знаходиться в АДРЕСА_1, з
прилеглими господарськими
прибудовами; загальна площа
приміщення, яке передається в оренду
становить 362,5 м.кв.; балансова вартість
становить 1238162,00 грн (надалі - об'єкт
оренди).

28.04.2011 року між ПП "Ірома" (дарувальник)
та ОСОБА_7 (обдарований) було укладено
договір дарування нежитлового
приміщення, згідно якого ПП "Ірома"
подарувало громадянину майно, яке
складається з частини нежитлової
будівлі (будівлі аптеки-магазину з
офісними приміщеннями), а саме:
приміщення першого поверху №ІІ,
приміщення другого поверху з № 1 по № 5,
І, приміщення третього поверху з №1 по
№6, ІІІ, приміщення техповерху з № 1 по
№ 4, ІV, загальною площею 355,8 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В той же день новий власник, до якого
також перейшли всі права і обов'язки
сторони за договором оренди від 07.10.2010
року, передав ПП "Ірома", як
попередньому власнику і орендодавцю
право вимоги до ПАТ "Західінкомбанк",
про що між ними був укладений договір
уступки вимоги боргу (цесії).

Додатковими угодами від 10.07.2012 року та
05.09.2012 року до договору уступки вимоги
боргу (цесії) внесені зміни у зв'язку зі
зміною прізвища нового власника
приміщень з ОСОБА_7 на ОСОБА_7 та п. 1-а
договору викладено в наступній
редакції: "Новий власник відступає, а
попередній власник приймає на себе
право вимоги нового власника до ПАТ
"Західінкомбанк" про стягнення з
останнього починаючи з 28.04.2011 року
неустойки за неповернення і
користування після закінчення
договору оренди належними на праві
власності новому власнику
приміщеннями загальною площею 362,5 кв.
м., розташованими за адресою: АДРЕСА_1 до
дня їх фактичного повернення або
примусового звільнення".

Відповідно до статей 512, 514 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою, у тому числі
внаслідок передання ним своїх прав
іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги). При цьому
до нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі та на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Зазначені апелянтом обставини
недійсності правочину на підставі ст.
215 та 514 ЦК України не є прийнятними, так
як чинним законодавством не
передбачено вираховувати в договорі,
за яким кредитор у зобов'язанні
замінений іншою особою, у тому числі
внаслідок передання ним своїх прав
іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги) розмір
коштів, які можуть бути витребувані у
кредитора.

Крім того, рішенням господарського
суду Волинської області від 24.09.2013 року
по справі за позовом ПП «Ірома» до ПАТ
"Західінкомбанк", третя особа на
стороні позивача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору,
ОСОБА_7 про стягнення неустойки, позов
задоволено. Постановою Рівненського
апеляційного господарського суду від
30.10.2013 року дане рішення господарського
суду Волинської області від 24.09.2013 року
залишено без змін. Постановою Вищого
Господарського суду України від 15
січня 2014 року рішення господарського
суду Волинської області від 24.09.2013 року
та постанова Рівненського
апеляційного господарського суду від
30.10.2013 року залишені без змін, а
касаційна скарга ПАТ "Західінкомбанк"
відхилена. Предметом даних судових
рішень між цими ж сторонами є
правомірність стягнення неустойки за
договором відступлення права вимоги та
стягнення неустойки в сумі 1679396,65
гривни.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Тому вірно встановивши факти і
відповідно їм правовідносини,
постановивши рішення з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права на підставі наявних та наданих
сторонами належних та допустимих
доказів, суд першої інстанції ухвалив
правильне та справедливе рішення, яким
відмовив в задоволенні позовних вимог
ПАТ "Західінкомбанк".

Доводи апеляційної скарги ретельно
перевірені судом апеляційної
інстанції є безпідставними та не
спростовують висновків суду першої
інстанції і не містять підстав для
скасування чи зміни правильного
рішення.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів судової палати,
-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ «Західінкобанк»
на рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 18 грудня 2013 року
відхилити, а рішення Придніпровського
районного суду м. Черкаси від 18 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає чинності негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів, починаючи з дня
її проголошення.

Головуючий :

Судді :