АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа №22-ц/2690/920/14
інстанції - Виниченко Л.М.
Доповідач - Желепа
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2013 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів
Кабанченко О.А., Іванченко М.М.

при секретарі Онищенко
О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3 на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 05 грудня 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5,
Дніпровський районний відділ ГУ
Державної міграційної служби України в
м. Києві про визнання особи, такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
пояснення представника позивача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просив визнати відповідача
такою, що втратив право користування
кватирою АДРЕСА_1.

Вимоги обґрунтовує тим, що спірна
квартира на праві власності належить
йому та сину, з часу розлучення, а саме з
2011 року відповідачка в спірній
квартирі не проживає, має іншу квартиру
на праві власності, а тому позивач
вважає, що відповідач втратила право
користування спірною квартирою.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 05 грудня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просив про
його скасування з ухваленням нового
рішення про задоволення позову.

Скаргу обґрунтовував тим, що суд
безпідставно не задовольнив позов на
підставі ст. 405 ЦК України. Суд не
врахував, що в позовній заяві позивач
зазначав нове місце проживання
відповідача, а тому висновок суду про
недоведеність факту не проживання
відповідача в спірній квартирі є не
вірним. Суд не врахував, що відповідач
зверталась до суду з позовом про
усунення їй перешкод в користуванні
спірною квартирою, що свідчить про
визнання нею факту не проживання в ній.
Крім того суд не взяв до уваги рішення
суду про розлучення, в якому також
встановлений факт спільного не
проживання його з відповідачкою.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник позивача доводи скарги
підтримав.

Відповідачка до суду не зґявилась, про
дату судового засідання повідомлена 08
січня 2014 року, що підтверджено
зворотним поштовим повідомленням.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
постановленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член
сімґї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сімґї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що сторони в справі
перебували в зареєстрованому шлюбі з
січня 1994 року до 13 грудня 2011 року.
Згідно свідоцтва про право власності
на житло від 17 квітня 2000 року,
квартира АДРЕСА_1 належить на праві
власності в рівних долях позивачу та
третій особі ОСОБА_5,- сину сторін. , в
квартирі також зареєстрована
відповідачка, яка поселилась до неї під
час шлюбу з позивачем, як член його сім
ґї.

Так, як позивач не надав суду доказів не
проживання в спірній квартирі
відповідача без поважних причин, суд
встановив відсутність правових
підстав для визнання відповідача
такою, що втратила право користування
на житло.

Вищенаведені обставини справи, які суд
вважав встановленими є доведеними,
висновок суду про недоведеність
заявлених позовних вимог відповідає
цим обставинам та вимогам Закону.

Доводи апеляційної скарги
представника позивача, про те, що факт
не поживання в спірній квартирі
відповідача встановлений в рішенні
Дніпровського районного суду м. Києва
від 08 жовтня 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод
та вселення., колегія суддів не приймає,
так як з тексту вказаного рішення не
вбачається, що судом був встановлений
конкретний період не поживання ОСОБА_4
в спірній квартирі. Крім того
звертаючись з позовом ОСОБА_4
посилалась на вчинення їй перешкод, що
не може свідчити про не проживання
останньої без поважних причин.

Таким чином , враховуючи не подання
позивачем доказів на підтвердження
факту не проживання відповідача в
спірній квартирі більше одного року
без поважних причин, суд правомірно
відмовив в задоволенні вимог про
визнання відповідача , такою, що
втратила право користування спірним
житлом. Так як вимоги про зняття особи
з реєстрації є похідними від вимог про
втрату права на житло, суд правомірно
відмовив і в їх задоволенні.

Також, колегія суддів враховує, що
спірна квартира на праві власності
належить також і сину відповідача, який
не ставить питання про визнання його
матері такою що втратила право
користування його власністю.

Інші доводи апеляційної скарги
вищенаведених висновків суду не
спростовують, суд повно встановив
обставини справи, які мали значення для
її вирішення, надав оцінку наданим
позивачем доказам, ухвалив рішення без
порушення норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для його скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 05 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20-ти днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді