Провадження № 2/359/313/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2014 р.
Бориспільський міськрайонний суд
Київської області

у складі головуючого судді
Левченко А.В.

при секретарі
Макаренко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Борисполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди ,-

встановив:

05.12.2013 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3
звернулася до суду з позовною заявою, в
якій зазначає, що на основі договору
дарування від 11.05.2006 року ОСОБА_3 став
власником 1/4 частини будинку АДРЕСА_1.
Рішенням сільради № 339-6-у від 22.09.2006
року ОСОБА_3 виділено земельну ділянку,
розміром 0,005 га для обслуговування його
1/4 частини будинку. Будинок на трьох
сусідів, де ще 1/4 частина будинку
належить ОСОБА_1 і 1/2 частина будинку -
ОСОБА_4 На земельну ділянку ОСОБА_3, для
приватизації, виготовлено кадастровий
план, де межа з сусідкою по будинку
ОСОБА_4 проходить по стіні кімнат, як і в
усьому будинку. Це додатково
підтверджено Київським державним
підприємством "Київгеоінформатика" від
08.02.2007 року. Земельна комісія сільради,
по проханню ОСОБА_4, актом від 25.11.2006
року, встановила нову межу між сусідами
по будинку - ОСОБА_3 і ОСОБА_5, на метр від
веранди ОСОБА_4, що фактично
знаходиться між двома вікнами ОСОБА_3,
без його згоди, його єдиної кімнати
площею 12 м2, тим самим створили ОСОБА_3
незручність підходити до вікна під час
ремонту з часом, а саме 12.12.2011 року. Цей
акт земельної комісії був визнаний
сільрадою незаконним, в зв'язку з чим,
межа знову встановлена по стіні кімнат.
Йдучи на зустріч сусідці ОСОБА_4, і щоб
дати їй можливість підходити до
веранди для її обслуговування, ОСОБА_3
16.03.2012 року написав в сільраду заяву з
проханням про виділення із його
земельної ділянки частку для ОСОБА_4
Розглянувши заяву, сільрада
задовольнила його прохання, і винесла
відповідне рішення від 20.04.2012 року,
відокремивши приблизно 1,7 м2 із
земельної частки ОСОБА_3 сусідці
ОСОБА_4, з перестановкою її паркану. Але
ОСОБА_4 свій паркан не переставила.
Через два місяці, 20.06.2012 року сільрада
повторно попередила ОСОБА_4, письмово,
щоб та знесла паркан, що знову не було
виконано. 21.08.2012 року рішенням
адміністративної комісії сільради
постановили - "в триденний термін
демонтувати паркан", але ОСОБА_4 знову
проігнорувала рішення сільради. 05.09.2013
року дочка ОСОБА_4 - відповідач по
справі ОСОБА_2 даний паркан
демонтувала.

Факт скоєння відповідачем
протиправних дій позивач підтверджує
листом Бориспільського МВ ГУ МВС
України в Київській області за
підписом начальника ОСОБА_6 від 20.09.2013
року; сесією сільради від 01.09.2013 року за
підписом голови ОСОБА_7; комісією
правопорядку і законності при
Старівській сільраді від 21.10.2013 року.
Завдані ОСОБА_3 матеріальні збитки,
пов'язані з пошкодженням паркану,
складають 636,04 грн.

З огляду на вказане представник
позивача просить суд утримати з
відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
636,04 грн. в порядку відшкодування за
завдану матеріальну шкоду; 5 000,00 грн. в
порядку відшкодування за завдану
моральну шкоду ат понесені судові
витрати.

В судове засідання позивач не з'явився,
про час та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала у
повному обсязі та просила їх
задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні
заперечила проти задоволення позову,
вказала, що заміри Державного
підприємства "Київгеоінформатика"
ніяким чином не підтверджують заміри
меж, оскільки дані заміри повинні
додаватися до технічної документації
для приватизації земельної ділянки,
яка повинна бути затверджена сесією
сільської Ради. Надані заміри не
узгоджені з земельною комісією с.Старе,
не підписані головою сільської ради та
не затверджені на сесії селищної Ради.
Винесеним рішенням сільська рада
дійсно приєднала 1,7 м2 до земель ОСОБА_4
від земель ОСОБА_3 на його ж прохання та
рекомендувала провести межу навскіс
від кута спільних кімнат до даної
споруди від веранди тобто огорожі, про
що свідчить рішення виконавчого
комітету с.Старе від 20.06 2012 р. Але ОСОБА_1
з ОСОБА_3 самовільно намалювали свій
план меж, яким вводили в обман
адміністративну комісію с.Старе. Вони
самовільно зробили захват землі та без
дозволу сільської ради збудували
паркан, яким перегородили вхід до
будинку Андріян закидавши дровами.
Саме цими діями зробили сварку з ОСОБА_4
на, що вона відреагувала заявою в
районний відділ міліції. Відносно
огорожі, яку повинна зносити ОСОБА_4
була написана заява 08.01.2014 року голові
сільської ради. Внаслідок вивчення
даного питання сільська рада вирішила
залишити дану огорожу без змін так, як
вона ніяким чином не перешкоджає
доступу до будівлі ОСОБА_3, а огорожа
збудована ОСОБА_1 та ОСОБА_3 являється
самозахватом землі про що повідомлено
виконавчий комітет села та не
відповідає санітарним нормам.
Матеріальна шкода в розмірі 636 грн. не
відповідає дійсності. ОСОБА_1
представила матеріальну шкоду
внаслідок пошкодження профнастилу 4
листів. Та на зафіксованому нею ж фото
ушкодження профнастилу не має. Доказів
про ушкодження вона не надає .Інші
фотографічні знімки ні про що не
свідчать. ОСОБА_1

разом з ОСОБА_3 самі скоїли протиправні
дії та подали незатверджені документи,
неправдиві дані та навмисні наклепи на
неї.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що в задоволенні позову
необхідно відмовити, виходячи з
наступного.

Відповідно до договору дарування від
11.05.2006 року ОСОБА_3 став власником 1/4
частини будинку АДРЕСА_1 (а.с.5).

Рішенням Старівської сільської ради
Бориспільського району Київської
області № 339-6-у від 22.09.2006 року ОСОБА_3
виділено земельну ділянку, розміром 0,005
га під будівництво та обслуговування 1/4
житлового будинку (а.с.6).

ОСОБА_3 16.03.2012 року звернувся до
Старівської сільської ради
Бориспільського району Київської
області з заявою про виділення із його
земельної ділянки частку для ОСОБА_5
Розглянувши заяву, сільрада
задовольнила його прохання, і винесла
відповідне рішення від 20.04.2012 року, в
якому рекомендувала відокремити
приблизно 1,7 м2 із земельної частки
ОСОБА_3 сусідці ОСОБА_5, з перестановкою
її паркану (а.с.7,8).

На земельну ділянку ОСОБА_3, для
приватизації, виготовлено кадастровий
план, відповідно до якого межа з
сусідкою по будинку ОСОБА_5 проходить
по стіні кімнат, як і в усьому будинку,
що також підтверджено листом
Київського державного підприємства
"Київгеоінформатика" від 08.02.2007 року
(а.с.9,10).

Згідно акту від 25.11.2006 року, комісія
встановила нову межу між сусідами по
будинку - ОСОБА_3 і ОСОБА_5, на метр від
веранди ОСОБА_5 (а.с.11). Відповідно до
листа Старівської сільської ради даний
акт було визнано незаконним та таким,
що затверджений з порушенням норм
чинного законодавства (а.с.13).

Відповідно до витягу із протоколу
виїзного засідання адміністративної
комісії Старівської сільської ради № 2
вирішено ОСОБА_5 в триденний термін
демонтувати паркан, надавши можливість
ОСОБА_3 виконати рішення Старівської
сільської ради (а.с.15).

З досліджених судом обставин
встановлено, що на даний час у
співмешканців будинку АДРЕСА_1 існує
спір про користуванню земельною
ділянкою. Даний спір в судовому порядку
не врегульовано. Права власності
співвласники будинку не набули, в
натурі свої ділянки не відокремили.

Саме з вищенаведених обставин суд не
може визнати дії позивача законними та
такими, що направлені на виконання
рішення сільської ради, яке до того ж
має рекомендувальний характер. Дії ж
відповідача не мали протиправного
характеру, а направлені на захист своєї
власності та усунення перешкод у її
користуванні.

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа,
якій завдані збитки має право на їх
відшкодування, якщо доведе, що збитки
спричинені у зв'язку з знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати які
вона зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки).

Згідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає: у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням майна, у
приниженні честі, гідності, а також
ділової репутації фізичної або
юридичної особи. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до вимог ст.ст.57,212 ЦПК
України, доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Жоден
доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно вимог ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що
між сторонами дійсно існує спір по
розмежуванню земельної ділянки, який
має бути вирішений в судовому порядку.
Сільська рада приймає рішення, які
протирічать один одному, а тому сторони
не можуть врегулювати спір поза
судовим порядком.

Представником позивача суду не надано
доказів, які б обґрунтовували та
підтверджували завдану позивачу
матеріальну та моральну шкоду - не
надано жодних доказів, розрахунків, не
підтверджено, що стан здоров'я позивача
погіршився через дії відповідача, а не
через його досить похилий вік, не
доведено протиправність дій
відповідача.

На підставі вище вказаного, керуючись
ст.ст.10, 11, 60, 61, 88, 131, 209, 212 - 215 ЦПК України
суд, -

вирішив:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду Київської області
через Бориспільський міськрайонний
суд шляхом подачі апеляційної скарги
на рішення суду протягом десяти днів з
дня його проголошення.

Суддя
А.В.Левченко