РІШЕННЯ

І М Е Н Е
М У К Р А Ї Н И

22 січня 2014 року Приморський
районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Бондаря В.Я.

при секретарі Іщик О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області,
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області про стягнення шкоди,
завданої неправомірними діями,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 24.07.2013 року звернулася до суду з
позовом, зміненим письмовою заявою від
20.11.2013 року, відповідно до якого просить
стягнути з Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області,
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області завдану моральну
шкоду у розмірі 20 000, 00 гривень, а також
витрати, пов'язані з явкою до суду. При
цьому посилається на те, що у відділі
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області перебував виконавчий
лист № 2-а-9/2011, виданий Березівським
районним судом Одеської області 16.12.2011
року про зобов'язання УПФ України в
Березівському районі Одеської області
здійснити перерахунок та виплатити
ОСОБА_1 підвищення до пенсії, як дитині
війни, у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком за період з 25.02.2010 року по 17.02.2011
року з урахуванням виплачених сум.
Постановою від 23.12.2011 року державним
виконавцем відкрито виконавче
провадження за вказаним виконавчим
листом. А 20.02.2012 року постановою
державного виконавця виконавче
провадження з примусового виконання
виконавчого листа за № 2-а-9/11 закінчено
як часткове виконане, оскільки УПФУ в
Березівському районі Одеської області
здійснило перерахунок підвищення до
пенсії та нарахувало суму у розмірі 2
851, 79 гривень. 20 червня 2013 року
постановою Березівського районного
суду Одеської області за позовом
ОСОБА_1 дії державного виконавця
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області щодо винесення
постанови про закінчення виконавчого
провадження від 20.02.2012 року визнанні
неправомірними, зазначену постанову
скасовано. Оскільки ухвалене судом
рішення від 16.12.2011 року протягом
тривалого часу не виконується,
зазначене спричинило позивачу
моральні та душевні страждання; у
зв'язку із тривалістю судових
розглядів вона знаходиться в
постійному нервовому стані та
переживає, що негативно позначилося на
її здоров'ї та самопочутті. У зв'язку з
чим спричинену моральну шкоду ОСОБА_1
оцінила у розмірі 20 000, 00 гривень, крім
того, позивачем були здійснені судові
витрати на прибуття до суду для
розгляду справи.

Позивач у судовому засіданні змінений
позов підтримала, просила суд його
задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача Головного
управління Державного казначейства
України в Одеській області за
довіреністю Костюк М.А. у судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечував, просив суд у задоволенні
позову відмовити.

Представник Управління ДВС ГУ юстиції
в Одеській області у судове засідання
не з'явився, про час і місце був
повідомлений, поважних причин неявки
суду не представив. Надав письмові
заперечення, відповідно до яких у
задоволенні позовних вимог позивача
просив відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача,
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що у
задоволенні позову слід відмовити з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом встановлено, що у відділі
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області перебував виконавчий
лист № 2-а-9/2011, виданий Березівським
районним судом Одеської області 16.12.2011
року про зобов'язання УПФ України в
Березівському районі Одеської області
здійснити перерахунок та виплатити
ОСОБА_1 підвищення до пенсії, як дитині
війни, у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком відповідно до ст.. 6 ЗУ «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 25.02.2010 року по 17.02.2011 року з
урахуванням виплачених сум.

(а.с. 23)

20.12.2011 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління ДВС ГУ
юстиції в Одеській області Гортолум
В.С. винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження за вказаним
виконавчим листом, яку 23.12.2011 року на
адресу УПФУ в Березівському районі
Одеської області направлено для
виконання та відома.

(а.с. 24, 25)

20.02.2012 року постановою старшого
державного виконавця виконавче
провадження з примусового виконання
виконавчого листа № 2-а-9/2011, виданого
16.12.2011 року, закрито, як частково
виконане в частині проведення
Управлінням ПФУ в Березівському районі
Одеської області перерахунку
заборгованості по пенсійним виплатам.
Також у постанові зазначено, що
невиплата заборгованості сталася з
причини недостатнього фінансування.

(а.с. 27)

Постановою Березівського районного
суду Одеської області від 20.06.2013 року за
адміністративним позовом ОСОБА_5 в
інтересах ОСОБА_1 дії державного
виконавця Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
щодо винесення постанови про
закінчення виконавчого провадження
від 20.02.2012 року визнанні
неправомірними, зазначену постанову
скасовано.

(а.с. 4)

Загальні підстави відповідальності за
завдану майнову шкоду визначені ст. 1166
ЦК України, відповідно до якої майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала; особа,
яка завдала шкоду, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоду завдано не з її вини. Вказана
стаття унормовує загальні підстави для
відшкодування шкоди в рамках
позадоговірних (деліктних) зобов'язань.

Згідно ч.2 ст. 23 Цивільного кодексу
України, моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи.

Так, п.п. З, 4, 5, 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4
«Про судову практику у справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» роз'яснено, що під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
відповідно до ст. 1167 ЦК України
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Фактичною підставою для застосування
такого виду відповідальності є
наявність у діях особи складу
цивільного правопорушення, елементами
якого, з урахуванням особливостей,
передбачених ст. 1174 ЦК України є шкода,
протиправна поведінка та причинний
зв'язок між шкодою та протиправною
поведінкою. Відсутність хоча б одного з
цих же елементів виключає
відповідальність за заподіяну шкоду.

Зокрема, при вирішенні питання про
відшкодування шкоди з'ясуванню
підлягає підтвердження факту
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі
чи в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з
чого він при цьому виходить, а також
інші обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Деліктна відповідальність за
загальним правилом настає лише за
наявності вини заподіювача шкоди.
Шкода - це зменшення або знищення
майнових чи немайнових благ, що
охороняються законом. Протиправною є
поведінка, що не відповідає вимогам
закону або договору, тягне за собою
порушення майнових прав та інтересів
іншої особи і спричинила заподіяння
збитків. Причинний зв'язок як елемент
цивільного правопорушення виражає
зв'язок протиправної поведінки та
шкоди, що настала, при якому
протиправність є причиною, а шкода -
наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах
саме на позивача покладається
обов'язок довести наявність шкоди та її
розмір, протиправність поведінки
заподіювача шкоди та причинний зв'язок
такої поведінки із заподіяною шкодою.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Отже, з огляду на положення ст. 1174 ЦК
України, що передбачають
відповідальність за завдану шкоду
незалежно від вини заподіювача,
позивач мав довести не тільки
протиправність поведінки відповідача,
а й наявність самої моральної шкоди та
причинний зв'язок між поведінкою
відповідача та заподіяною шкодою.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України,
розглядаючи спір, суд встановлює
фактичні обставини на підставі наданих
сторонами письмових або речових
доказів, пояснень свідків чи інших
передбачених законом фактичних даних.
При цьому, за правилами ч.3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається в
обґрунтування своїх вимог, або
заперечень.

Звертаючись до суду з відповідними
позовними вимогами, позивачем не
надано належних та допустимих доказів
на підтвердження зазнання нею
моральної шкоди у розмірі 20 000, 00
гривень, доказів, які б свідчили про
погіршення стану здоров'я позивача,
тяжкість вимушених змін у її життєвих
стосунках, часу та зусиль, необхідних
для відновлення попереднього стану
тощо.

Крім того, суд звертає увагу, що
аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18.09.2013 року
(електронний доступ:
http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/34100508).

Таким чином, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до висновку, що
позивачем не доведено винність та
протиправність дій відповідачів як
загальних підстав для відшкодування
шкоди, а також причинного зв'язку між
діями відповідачів та негативними
наслідками, що настали у вигляді
погіршення здоров'я позивача та розмір
шкоди, що підлягає відшкодуванню.

З огляду на вищевикладене, суд вважає
за необхідне відмовити ОСОБА_1 у
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10,60, 81, 88, ч. 3 ст. 209, ст.ст.
213-215,218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, яки брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
В.Я. Бондар