Справа №589/5297/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Яковенко В. В.Номер
провадження 22-ц/788/121/14 Суддя-доповідач -
Лузан Л. В. Категорія - 26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Дубровної В. В., Сибільової Л.
О.,

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою Державного
науково-дослідного інституту хімічних
продуктів Державного концерну
"Укроборонпром"

на рішення Шосткинського
міськрайонного суду Сумської області
від 28 листопада 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Державного науково-дослідного
інституту хімічних продуктів
Державного концерну "Укроборонпром" ,

третя особа - відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Шостка
Сумської області,

про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о
в и л а :

Рішенням суду від 28 листопада 2013 року
позовна заява ОСОБА_3 задоволена .

Стягнуто з Державного
науково-дослідного інституту хімічних
продуктів Державного концерну
"Укроборонпром" на користь ОСОБА_3 20000
грн.- у рахунок відшкодування моральної
шкоди і на користь держави судовий збір
у розмірі 200 грн.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду і
постановлення нового рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог з
тих підстав, що судом неповно з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи, висновки суду не відповідають
обставинам справи та що судом були
порушені норми матеріального і
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення особи, яка бере участь у
справі, вивчивши матеріали справи і
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено та з матеріалів
справи вбачається наступне.

ОСОБА_3 перебував в трудових відносинах
з відповідачем з 03 вересня 2012 року по 01
жовтня 2012 року і працював на посаді
транспортувальника випробувальної
станції - 2 (дільниця утилізації
боєприпасів) (а.с. 4).

З Акту проведення спеціального
розслідкування нещасного випадку, що
стався 04 вересня 2012 року об 11 год.30 хв.
вбачається наступне.

04 вересня 2012 року транспортувальники
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 прибули на
випробувальну станцію - 2, одержали від
майстра ОСОБА_5 завдання завантажити на
машину снаряди з будівлі №201, взяти
інструменти (два латунних долота і
молотки) на майданчику №2, отримати
мішок з трубчастим порохом зі складу
№2-2, відтранспортувати все це на
майданчик №3 та підготувати снаряди до
операції випалювання.

Завантаживши снаряди та мішок з
трубчастим порохом, ОСОБА_4 та ОСОБА_3
доставили вантаж до майданчику №3.
Розвантаживши снаряди, розклали їх на
майданчику в два ряди. Поряд з
привезеними та розкладеними снарядами
знаходились снаряди, які призначались
для повторного випалювання.

Виконуючи роботи з підготовки снарядів
до випалювання, ОСОБА_4 почав набивати
за допомогою молотка з чорного металу
та латунного долота зріз ВР корпусів
снарядів, ОСОБА_3 в цей час прокладав
порохові доріжки. На кінці 2 ряду при
набиванні зрізу (залишилось два
снаряди), стався вибух, внаслідок якого
ОСОБА_4 одержав важке травмування лівої
ноги та ампутацію лівої кисті руки.
ОСОБА_3 одержав гостру лівобічну
сенсоневральну приглухуватість (а.с.
11-15).

О 14 год. 50 хв. 04 вересня 2012 року ОСОБА_3
був доставлений санітарним
автомобілем СШМД в приймальне
відділення КЗ "Шосткинська ЦРЛ" з
виробничою травмою, йому був
встановлений діагноз: забій лівої
гомілки, рвана рана лівої гомілки
(а.с.71).

В період з 07 вересня 2012 року по 28
вересня 2012 року ОСОБА_3 перебував на
стаціонарному лікуванні у
ЛОР-відділенні КЗ "Шосткинської ЦРЛ" з
діагнозом: гостра лівобічна
сенсоневральна приглухуватість і
лівобічний посттравматичний
(контузійний) гострий нохлеоневрит.
Також позивачу був встановлений
діагноз : стан після черепно-мозкової
травми, судинна енцефалопатія (а.с. 16, 17,
21).

До вибуху позивач хворів і лікувався
тільки від бронхіальної астми,
хронічного бронхіту (а.с.66-69).

Згідно довідки МСЕК ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, було встановлено 20% втрати
професійної працездатності (а.с.22).

За фактом нещасного випадку, що стався
04 вересня 2012 року об 11 год. 30 хв. на
території випробувальної станції - 2 (ВС
-2) ДержНДІХП ДК "Укроборонпром", був
складений акт №3 про нещасний випадок,
пов'язаний з виробництвом від 19 вересня
2012 року форми Н-1 (а.с.11-15), крім того,
складений акт проведення спеціального
розслідування нещасного випадку від 18
вересня 2012 року (а.с. 5-10).

Вироком Шосткинського міськрайонного
суду Сумської області від 18 січня 2013
року засуджено майстра-підривника
випробувальної станції №2 ДержНДІХП
ОСОБА_5 за ч.2 ст.273 КК України (порушення
правил безпеки на вибухонебезпечних
підприємствах, що спричинило тяжкі
наслідки) до 2 років позбавлення волі із
звільненням від відбування
призначеного покарання на підставі
ст.75 КК України з випробуванням
протягом іспитового строку - 1 рік та з
покладенням обов'язків, визначених ст.76
КК України.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
втратив працездатність у зв'язку з
каліцтвом на виробництві, отриманим
під час виконання ним трудових
обов'язків, внаслідок незабезпечення
роботодавцем безпечних умов праці, у
зв'язку з чим позивачу була заподіяна
моральна шкода, на відшкодування якої
судом визначена грошова сума в розмірі
20 000 грн.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками місцевого суду, оскільки
вони ґрунтуються на повному і
всебічному з'ясуванні всіх обставини
справи та зроблені з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.
При цьому колегія суддів виходить з
наступного.

З Акту № 3 про нещасний випадок,
пов'язаний з виробництвом від 19 вересня
2012 року вбачається, що причинами
настання нещасного випадку стало
порушення відповідачем вимог діючого
законодавства та відповідних
нормативних актів щодо:

- допуску до роботи без навчання та
перевірки знань з охорони праці;

- залучення до роботи працівників не за
спеціальністю (професією) ;

- порушення технологічного процесу;

- невиконання посадових обов'язків з
боку майстра-підривника
випробувальної станції №2 дільниці
утилізації боєприпасів ДержНДІХП
ОСОБА_5

Таким чином зібраними у справі
доказами підтверджуються висновки
суду про те, що Державний
науково-дослідний інститут хімічних
продуктів Державного концерну
"Укроборонпром" не створив належних
умов праці на робочому місці позивача,
внаслідок чого позивач отримав
каліцтво на виробництві, яке стало
причиною втрати ним 20% професійної
працездатності (а.с.22).

У той же час відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП
України забезпечення безпечних і
нешкідливих умов праці покладається на
власника або уповноважений ним орган.

Обґрунтовуючи свій позов про стягнення
суми в рахунок відшкодування
заподіяної моральної шкоди, позивач
посилався на те, що в результаті вибуху
у нього знизився слух, з'явився шум у
лівому вусі, сильні головні болі. В
результаті отриманих ним ушкоджень
стан його здоров'я значно змінився : він
відчуває слабкість, головні болі,
особливо на зміну погоди,
запаморочення, значне зниження зору на
ліве око. Він потребує постійного
обстеження та лікування.

Після нещасного випадку, який стався на
виробництві, відповідач відмовив йому
у наданні матеріальної допомоги та у
відшкодуванні моральної і
матеріальної шкоди.

До теперішнього часу його здоров'я не
відновилось, він постійно погано себе
почуває, не може сфокусуватися на
деталях предметів, почуває себе
відсторонено, швидко втомлюється від
читання, не контролює своє тіло під час
швидких рухів, так як в нього порушений
вестибулярний апарат, не може
нагибатися, присідати, в нього
кружиться та паморочиться голова. У
свої тридцять три роки він почуває себе
інвалідом, не може виконати чоловічу
роботу, підіймати тяжкі предмети, тощо.
Його жінка та батьки змушені наймати
чоловіків для виконання робіт, які
потребують чоловічої сили, а він не має
змоги допомогти своїм рідним у таких
роботах. Він не може повноцінно
працювати і забезпечувати свою сім'ю, у
зв'язку із травмою голови і ушкодженням
здоров'я до теперішнього часу він не
зміг працевлаштуватися і весь цей час
знаходиться на утриманні своєї
дружини.

Приймаючи до уваги характер тілесних
ушкоджень позивача, колегія суддів
вважає, що його доводи про заподіяння
моральної шкоди є переконливими і
заслуговують на увагу, доводи про обсяг
моральних страждань також
заслуговують на увагу, так як вони
узгоджуються з тим переліком
захворювань, які у нього виявлені.

Ураховуючи характер і обсяг моральних
страждань, які зазнає позивач
внаслідок отриманого на виробництві
ушкодженням здоров'я, а також виходячи
з роз'яснень, наданих у постанові
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року №4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», засад
розумності, виваженості та
справедливості, у суду першої
інстанції були підстави для стягнення
з відповідача на користь позивача 20 000
грн. в рахунок відшкодування
заподіяної йому моральної шкоди.

Колегія суддів вважає
необґрунтованими доводи апеляційної
скарги про невірне застосування судом
першої інстанції норм матеріального
права при вирішенні даної справи. При
цьому колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України
трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженого ним органу чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядку, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноваженого ним
органу чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що
шкода, заподіяна працівникам каліцтвом
або іншим ушкодженням здоров'я,
пов'язаним з виконанням трудових
обов'язків, відшкодовується у
встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України
передбачається відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом працівникові моральної шкоди.
Відшкодування такої шкоди провадиться
у разі, якщо порушення його законних
прав призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

З названої норми права вбачається, що
моральна шкода відшкодовується
працівникові безпосередньо
роботодавцем за таких умов: наявності
факту порушення роботодавцем законних
прав працівника; у разі виникнення у
працівника моральних страждань або
втрати нормальних життєвих зв'язків,
або виникнення необхідності для
працівника додаткових зусиль для
організації свого життя; за наявності
причинного зв'язку між попередніми
умовами.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в
п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» (зі змінами,
внесеними постановою Пленуму
Верховного Суду України від 25 травня 2001
року), відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
за наявності порушення прав працівника
у сфері трудових відносин, яке
призвело до його моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
охорону праці» відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я, здійснюється
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
відповідно до Закону № 1105-XIV.

Однак Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
згідно з п.27 ст.77 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік» не
відповідає за завдану моральну шкоду,
оскільки зупинено дію абз.4 ст.1, підп.
«є» п.І ч.1 ст.21, ч.3 ст.28, ч.3 ст.34 Закону №
1105-XIV у частині відшкодування моральної
шкоди застрахованим особам і членам
їхніх сімей.

Крім того, із Закону № 1105-XIV Законом
України від 23 лютого 2007 року «Про
внесення змін до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
який набрав чинності з 30 березня 2007
року, виключена ч. 3 ст. 34.

Таким чином, місцевий суд правильно
керувався положеннями ст. 237-1 КЗпП
України та задовольнив позов про
стягнення моральної шкоди, так як
характер тілесних ушкоджень позивача
дає підстави для висновку про те, що він
морально страждає від наслідків
отриманих захворювань, внаслідок цих
захворювань змінився спосіб життя
позивача, від нього вимагаються
додаткові зусилля для організації
свого життя.

До вимог про відшкодування моральної
шкоди у випадках, передбачених
трудовим законодавством, дійсно
застосовується тримісячний строк
звернення до суду (ст. 233 КЗпП). Однак до
інших вимог про відшкодування
моральної шкоди, як вимог, що
випливають з порушення особистих
немайнових прав, строки позовної
давності відповідно до ст. 83 ЦК УРСР (1963
р.) не застосовуються (п. 16 постанови
Пленуму Верховного Суду від 31.03.95 N 4 "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди").

З набранням чинності ЦК України (2004 р.)
позовна давність не поширюється на
вимогу про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю (п. 3 ч. 1 ст. 268 цього
Кодексу).

За наведених обставин колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
містять нових даних, які б давали
підстави для скасування
постановленого рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308,
313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а
л и л а :

Апеляційну скаргу Державного
науково-дослідного інституту хімічних
продуктів Державного концерну
"Укроборонпром" відхилити.

Рішення Шосткинського міськрайонного
суду Сумської області від 28 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу може
бути оскаржена у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -