Справа № 347/74/13-ц
Провадження № 22-ц/779/54/2014
Головуючий у 1 інстанції Цалин Б.М.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів Матківського
Р.Й., Шишка А.І.

секретаря Вилки І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування
збитків за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Косівського районного суду
від 01 листопада 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року ОСОБА_2 звернувся у суд з
позовом, уточнивши його в подальшому,
до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування
збитків.

Позовні вимоги мотивував тим, що
рішенням Косівського районного суду
від 23.07.2007 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
зобов'язано демонтувати незаконно
збудований павільйон на самовільно
зайнятій ділянці площею 0,0053 га. Вказана
земельна ділянка 23.02.2006 року передана
йому в оренду з метою будівництва
торгового павільйону. В добровільному
порядку відповідачі відмовились
демонтували цей павільйон та до 11.01.2010
року здавали його приміщення в оплатну
оренду підприємствам. Внаслідок
незаконних дій відповідачів він
позбавлений можливості
використовувати надану йому земельну
ділянку для здійснення
підприємницької діяльності. Тим самим
йому завдано збитки у вигляді
неодержаних доходів, які він міг би
реально одержувати за звичайних
обставин, якби його право не було
порушено (упушена вигода). Відповідно
до аудиторського висновку ТзОВ
«Аудиторська фірма «Альфа-аудит ЛТД»
розмір збитків становить 268 561,54 грн.
Посилаючись на ці обставини просив
задовольнити позов.

Рішенням Косівського районного
суду від 01 листопада 2013 року позов
задоволено частково. Стягнуто в
солідарному порядку із ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 108 535,75 грн.
заподіяної матеріальної шкоди в
рахунок відшкодування упущеної вигоди.
Також вирішено питання судових витрат.

На дане рішення ОСОБА_3 подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом норм процесуального
та матеріального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Зазначає, що суд першої інстанції
прийшов до помилкового висновку про
обґрунтованість позовних вимог
позивача та доведеність їх попередніми
рішеннями судів. Зокрема, рішенням
Косівського районного суду від 23.07.2007
року, залишеним в силі ухвалою
Апеляційного суду Івано-Франківської
області від 28.09.2007 року та ухвалою
Верховного Суду України від 15 квітня 2009
року, якими встановлено факт належного
користування ОСОБА_2 земельною
ділянкою площею 0,0053 га та відповідно
здійснення йому відповідачами в цьому
перешкод. При цьому суд безпідставно
вважав, що неправомірна бездіяльність
відповідачів, яка виразилася в
умисному невиконанні рішення суду,
порушує законні права позивача. В той
же час будь-яких доказів щодо умисного
перешкоджання ним виконанню рішення
суду позивачем не надано. Аналогічно як
і не надано доказів того, що за період з
часу звернення рішення до виконання та
до повного його виконання він
використовував земельну ділянку.

Поза увагою суду залишилась і та
обставина, що відповідно до вимог ЗУ
«Про виконавче провадження» виконання
судових рішень покладається на судових
виконавців.

Крім того, суд помилково застосував до
спірних правовідносин вимоги ст.22, ч.3
ст.386, ст. 1166 ЦК України та ч.ч. 1,2 ст. 28 ЗУ
«Про оренду землі». Так, ст. 28 ЗУ «Про
оренду землі» регулює правовідносини,
які виникають між орендарем та
орендодавцем внаслідок невиконання
або неналежне виконання умов договору.
Оскільки між позивачем та ним не
укладався договір оренди землі, то
відповідно він не зобов'язаний
відшкодовувати збитки за невиконання
умов цього договору. Не завдано ним і
будь-якої майнової шкоди,
відповідальність за яку передбачено
вимогами ст. ст. 1166 та 386 ЦК України.
Аналогічно як не завдано ним збитків у
вигляді упущеної вигоди зважаючи на
відсутність будь-яких зобов'язань між
сторонами.

Апелянт вважає неправильним і висновок
суду щодо розміру заподіяних збитків,
оскільки укладення договорів в 2012-2013
роках не свідчить про те, що ці договори
могли бути укладені між позивачем та
орендарями на тих же умовах в 2007-2010
роках.

З цих підстав просив рішення скасувати,
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову

В засіданні апеляційного суду
представник апелянта доводи скарги
підтримав з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_2 доводів скарги не визнав
посилаючись на обґрунтованість
висновків суду.

ОСОБА_4 в засідання апеляційного суду
не з'явилась, будучи належним чином
повідомленою, що не перешкоджає
розгляду справи в її відсутності.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення з таких
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції виходив з того, що
в період з 10.10.2007 року (звернення
рішення суду до виконання) до 11.01.2010
року (закінчення виконання цього
рішення) позивач буз позбавлений
можливості отримати загальну суму
доходу в розмірі 108 535,75 грн. Розмір цієї
упущеної вигоди судом визначено за
період реально можливого використання
ОСОБА_2 торгівельного павільйону на
орендованій ним земельній ділянці, що
становить 12 місяців 19 днів (за
виключенням періоду проведення
підготовчих та будівельних робіт) та з
врахуванням загальної суми місячної
орендної плати трьох торгових залів в
торговому павільйоні по АДРЕСА_1, що
становить 8591, 22 грн.

Разом з тим, такий висновок не
відповідає вимогам чинного
законодавства.

За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування. При цьому, як
передбачено п.2 ч. 2 цієї статті,
збитками є доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушено (упущена вигода).

При обчислені розміру упущеної вигоди
першочергове значення має визначення
реальності цих доходів, які особа
передбачала отримати за звичайних умов
цивільного обороту. Обов'язок щодо
доведення розміру тих доходів, яких
особа отримала б у випадку не посягання
на її право, покладається на позивача.

Породжуючи настання цивільних прав та
обов'язків згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України,
відповідальність у вигляді
відшкодування збитків вимагає:
протиправної поведінки (дії чи
бездіяльності), шкідливого результату
такої поведінки, причинного зв'язку між
протиправною поведінкою та
заподіяними збитками, вини особи, яка
заподіяла збитки.

Встановлено що, рішенням Косівського
районного суду від 23.07.2007 року, яке
вступило в закону силу 28.09.2007 року,
зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_4 демонтувати
незаконно збудований павільйон на
самовільно зайнятій земельній ділянці
площею 0,0053 га, що знаходиться в АДРЕСА_1.

20.10.2007 року по справі видано виконавчий
лист № 2-377, за яким відкрито виконавче
провадження. 11.01.2010 року державним
виконавцем підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції Івано-Франківської
області було проведено примусове
виконання рішення суду та демонтовано
незаконно збудований павільйон на
самовільно зайнятій земельній ділянці.

Як вбачається з матеріалів справи
рішенням Косівської міської від 21.02.2006
року №3.31-34 ОСОБА_2 передано в оренду
земельну ділянку площею 0,0053 га за
адресою АДРЕСА_1 для будівництва
торгового павільйону.

Із рішення Косівської міської ради
№2.6-42/2010, долученого в суді апеляційної
інстанції, вбачається, що 03.09.2010 року
міська рада затвердила проектну
документацію ОСОБА_2 на будівництво
торгового павільйону по АДРЕСА_1 і є в
оренді та дано йому дозвіл на
будівництво торгового павільйону на
орендованій земельній ділянці (а.с.223).

Відповідно до дозволу на виконання
будівельних робіт від 04.10.2010 року
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю в
Івано-Франківській області надано
ОСОБА_2 дозвіл на виконання будівельних
робіт - будівництво торгового
павільйону в АДРЕСА_1 (а.с.222).

Крім того, із оглянутої в засіданні
апеляційного суду реєстраційної
справи про реєстрацію договору оренди
приватного підприємця ОСОБА_2
вбачається, що в зв'язку із закінченням
дії договору оренди земельної ділянки
від 21.02.2006 року Косівською міською
радою 21.01.2011 року прийнято рішення №
2-27-4, згідно якого позивачу передано в
оренду земельну ділянку площею 0,0053 га
за адресою АДРЕСА_1 для будівництва
торгового павільйону. На виконання
цього рішення 04.04.2011 року укладено
новий договір оренди цієї ділянки
строком на п'ять років.

Згідно Декларації про готовність
об'єкта до експлуатації від 10.10.2012 року
визнано цей торговий павільйон
закінченим будівництвом та готовим до
експлуатації. На підставі рішення
Косівської міської ради №6.5-17 від 21.11.2012
року 04.12.2012 року ОСОБА_2 23.11.2012 року
видано свідоцтво про право приватної
власності на нежитлову будівлю
(будівлю торгового павільйону), що
знаходиться в АДРЕСА_1. Відповідно
04.12.2012 року прийнято рішення про
державну реєстрацію речового права.

Обґрунтовуючи свій позов ОСОБА_2
посилався на те, що внаслідок
незаконного використання ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 належної йому земельної ділянки
він впродовж 2007- 2010 років не міг
використовувати цю ділянку для
здійснення підприємницької
діяльності, чим йому відповідно
завдано збитки у вигляді упушеної
вигоди.

В той же час, визначив розмір упущеної
вигоди виходячи із місячної орендної
плати трьох торгових залів в цьому
торговому павільйоні згідно договорів
оренди від 01.11., 01.12.2012 року та 01.01.2013 року
відповідно в розмірі 2886,97 грн., 2868,25 грн.,
2835,00 грн., що в загальному становить 8591,
22 грн.

За змістом ст. ст. 58, 60 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом у порушення ст. ст. 212-214 ЦПК
України не звернуто увагу на те, що
позивачем не представлено належних та
допустимих доказів наявності реальних
збитків, а також упущеної вигоди, яких
позивач зазнав внаслідок дій
відповідача.

Враховуючи вищенаведені обставини,
прийняття рішення про передачу в
оренду земельної ділянки, виготовлення
дозвільної документації на проведення
будівництва торгового павільйону,
здійснення цього будівництва, введення
його в експлуатацію, визнання права
власності тощо після примусового
виконання 11.01.2010 року рішення
Косівського районного суду від 23.07.2007
року, укладення ОСОБА_2 договорів
оренди в 2012-2013 рр. із відповідною
орендною платою не підтверджують
наявності причинного зв'язку між діями
відповідача впродовж 2007-2010 рр. та
визначеною позивачем сумою збитків.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що висновки суду
про доведеність позивачем наявності
збитків у вигляді упущеної вигоди,
спричинених унаслідок неправомірних
дій відповідача, ґрунтуються на
припущеннях, що відповідно до вимог ч. 4
ст. 60 ЦПК України є неприпустимим.

Тому постановлене судом першої
інстанції без дотримання вимог
матеріального та процесуального права
рішення не може залишатися в силі і
підлягає до скасування з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Косівського районного
суду від 01 листопада 2013 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про відшкодування збитків
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Г.П. Мелінишин

Судді:
Р.Й. Матківський

А.І. Шишко