Провадження № 2/641/350/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року

Комінтернівський районний суд м.
Харкова у складі:

Головуючого судді - Чайка І.В.,

за участю секретаря - Алієвої І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну
справу за позовною заявою Публічного
акціонерного товариства "Перший
Український Міжнародний Банк" до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом, в якому
просить в стягнути з ОСОБА_2 суму
заборгованості за кредитним договором
№ 6914102 від 02.10.2008 року в розмірі 1 170 300,61
грн., а також судові витрати пов'язані
зі сплати судового збору.

В обґрунтування свого позову позивач
зазначає, що відповідно до укладеного
кредитного договору № 6914102 від 02.10.2008
року, ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі
82000,00 Доларів США зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 18.00 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення 02.10.2028 року. Взяті на себе
зобов'язання по кредитному договору
позивач виконав своєчасно і повністю,
надавши ОСОБА_2 вищевказані грошові
кошти. У порушення умов кредитного
договору № 6914102 від 02.10.2008р. ОСОБА_2
зобов'язання за кредитним договором
належним чином не виконував, в
результаті чого, станом на 31.07.2013 року
ОСОБА_2 має заборгованість в розмірі 146
415,69 доларів США, у зв'язку з чим позивач
звернувся до суду з вищезазначеними
вимогами.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив їх
задовольнити .

Представник відповідача проти позову
заперечував повністю, подав суду заяву
про застосування строків позовної
давності у даній справі та просив
залишити позов без задоволення у
зв*язку з пропуском позивачем строку
позовної давності .

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до наступного висновку .

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання
міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання -
це правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

При цьому в законодавстві визначаються
різні поняття як "строк дії договору",
так і "строк (термін) виконання
зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події (ч. 1
ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК
України. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2
ст. 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення
зобов'язання боржником йдеться також в
ч. 1 ст. 611, ч. 2-4 ст. 612, ч. 1,2 ст. 220 ГК
України, які передбачають
відповідальність боржника.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2
ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК
України).

У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК
України за користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.
На відміну від процентів, які є платою
за користування чужими грошима,
неустойка є засобом забезпечення
виконання зобов'язання і одночасно
способом цивільно-правової
відповідальності.

Судом встановлено, що між ПАТ «ПУМБ» та
ОСОБА_2 було укладено кредитний договір
№ 6914102 від 02.10.2008 року, за яким ОСОБА_2
отримав кредит у розмірі 82000,00 доларів
США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 18.00 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 02.10.2028 року ( а.с. 8-10)

В забезпечення зобов'язань ОСОБА_2 за
кредитним договором, між позивачем та
відповідачем укладено договір іпотеки
№6914163 від 02.10.2014 року, згідно з яким
ОСОБА_2 передав позивачу в іпотеку
належну йому квартиру за адресою:
АДРЕСА_1.( 97-99)

В зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем його зобов'язань за
кредитним договором та керуючись
правом передбаченим п. 3.5.7, п. 3.5.8., п. 4.2.2.
кредитного договору, позивач направив
на адресу відповідача вимогу про
дострокове повернення всієї суми
кредиту та процентів за користування
кредитом №Д0/1824/1и від 20.02.2009 року ( а.с.
95).

Згідно із вищевказаною вимогою,
позивач вимагав від відповідача
достроково повернути заборгованість
по кредиту у розмірі 81663,00 доларів США,
заборгованість зі сплати процентів за
користування кредитом у розмір 4335,16
доларів США та сплатити пеню у розмірі
127,90 доларів США.

Відповідачем вказана вимога позивача
була отримана особисто 21.03.2009 року, що
підтверджується копією повідомлення
про вручення поштового відправлення (
а.с. 96)

Оскільки зазначена вимога позивача
залишилась невиконаною протягом 30
календарних днів з моменту її
отримання, то позивач на підставі п. 3.5.8
кредитного договору та ст. 4 договору
іпотеки, звернувся до приватного
нотаріуса ХМНО ОСОБА_3 із заявою №1720/116
від 24.12.2009 року про звернення стягнення
на предмет іпотеки шляхом вчинення
виконавчого напису нотаріуса ( а.с. 93)

21.01.2010 року приватним нотаріусом ХМНО
ОСОБА_3 було вчинено виконавчий напис,
яким звернуто стягнення на предмет
іпотеки, а саме належну відповідачу
квартиру АДРЕСА_1 ( а.с. 100)

В ході примусового виконання вказаного
виконавчого напису нотаріуса, 29.01.2013
року предмет іпотеки був реалізований
з прилюдних торгів, а виручені кошти
були направлені на часткове погашення
вимог позивача до відповідача за
кредитним договором.

Згідно ст. 4.2 укладеного між сторонами
договору іпотеки, сторони договору
визначили судовий та позасудовий
спосіб врегулювання задоволення вимог
іпотекодержателя, зокрема, звернення
стягнення на предмет іпотеки на
підставі рішення суду, на підставі
виконавчого напису нотаріуса та шляхом
позасудового врегулювання відповідно
до застережень про задоволення вимог
Іпотекодержателя.

Позивач (іпотекодержатель) звернув
стягнення на квартиру відповідача на
підставі виконавчого напису нотаріуса,
тобто задовольнив свої вимоги в
позасудовий спосіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України
«Про іпотеку» після завершення
позасудового врегулювання будь-які
наступні вимоги іпотекодержателя щодо
виконання боржником основного
зобов'язання є недійсними.

Таким чином, вимоги позивача до
відповідача про стягнення
заборгованості по кредитним договором,
який є основним по відношенню до
договору іпотеки, є безпідставними і
задоволенню не підлягають.

В зв'язку із заявою представника
відповідача про застосування строків
позовної давності у даній справі, суд,
керуючись ч. 3 ст. 276 ЦК України, вважає
за необхідне дослідити питання щодо
пропуску строків позовної давності за
позовними вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальний строк позовної давності у
три роки, а ст. 258 ЦК України передбачено
однорічний строк позовної давності до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Сторони встановили як строк дії
договору - до моменту виконання
сторонами в повному обсязі взятих на
себе зобов'язань (п. 6.11), так і строки
виконання зобов'язань зі щомісячним
погашенням платежів, останній з яких
у визначеній сумі підлягав виконанню
в строк до 02 жовтня 2028 року.

Таким чином, графіком платежів, який є
складовою частиною договору, погашення
кредитної заборгованості та строки
сплати чергових платежів визначено
місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

Як встановлено судом, відповідач
перестав виконувати щомісячні
зобов'язання з погашення кредиту з 8
січня 2009 року, а з 2 січня 2009 року -
зобов'язання зі сплати процентів за
користування кредитом, у той час як з
вимогами про стягнення заборгованості
за кредитом та з вимогами про
дострокове повернення кредиту банк
звернувся 19.11. 2013 року, включивши до
позовних вимог як всю заборговану суму,
так і майбутні платежі.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново (чч. 1, 3
ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Судом встановлено, що згідно з умовами
кредитного договору (ст.3.2.1)
позичальник зобов'язаний здійснювати
повернення кредиту частинами
(щомісячними платежами) в розмірі та в
строки, визначені графіком повернення
кредиту та щомісячно сплачувати
проценти за користування кредитом, а
також встановлено відповідальність за
порушення графіку повернення кредиту
та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору (графіком
погашення кредиту) встановлені окремі
самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами
договору погашення кредиту повинно
здійснюватись позичальником частинами
кожного 8 числа місяця, а процентів -
кожного місяця з 2 по 8 число, наступного
за місяцем, в рахунок якого вносяться
кошти, початок позовної давності для
стягнення цих платежів необхідно
обчислювати з моменту (місяця, дня)
невиконання позичальником кожного із
цих зобов'язань.

В зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем умов кредитного договору,
позивач надіслав відповідачу вимогу
про дострокове повернення кредиту та
нарахованих відсотків за кредитним
договором протягом 30 днів з моменту її
отримання, якою відповідно до п. 3.5.1, п.
3.5.8. та п. 5.1 кредитного договору змінив
умови кредитного договору у частині
строку виконання відповідачем його
зобов'язання з повернення кредиту та
сплати відсотків за користування
кредитом.

Оскільки відповідач отримав зазначену
вимогу позивача про дострокове
повернення кредиту 21.03.2009 року , то вона
мала бути виконана відповідачем до
20.04.2009 року включно.

З пояснень представників сторін,
судом встановлено, що вимога позивача
про дострокове повернення кредиту
виконана відповідачем не була, а
останній платіж по сплаті
заборгованості за кредитним договором
був здійснений відповідачем 31.12.2008
року.

З викладеного слідує, що право
звернутися до суду з позовом до
відповідача про стягнення всієї суми
заборгованості за кредитним договором,
виникло у позивача 08.01.2009 року, тобто
саме з цього часу, відповідно до ч. 5 ст.
261 ЦК України, почався перебіг строку
позовної давності за вимогами
позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 ЦК України, зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Таким чином, вимоги позивача про
стягнення з відповідача
заборгованості за кредитним договором
у розмір 1170300,62 грн., які були заявлені
ним 13.11.2013року, були заявлені позивачем
після спливу трирічного строку
позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267, сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Виходячи з наведеного та з урахуванням
правової позиції , викладеною
Верховним судом України по справі № 6-116
цс 13, суд приходить до висновку, що
позов задоволенню не підлягає .

Питання про стягнення судових витрат,
суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК
України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 587-60, 88, 209-215 ЦПК України , суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного
акціонерного товариства "Перший
Український Міжнародний Банк" залишити
без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
через Комінтернівський районний суд м.
Харкова протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Мотивоване рішення виготовлено 17
лютого 2014 року .

Суддя: І. В. Чайка