УХВАЛА

іменем україни

12 лютого 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Хопти С.Ф.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
заочне рішення Хотинського районного
суду Чернівецької області від 3 вересня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Чернівецької області від 30 жовтня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
за кредитним договором, укладеним 30
грудня 2006 року ОСОБА_3 отримав кредит на
суму 2 506 грн 60 коп. зі сплатою 12 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом, з кінцевим терміном
повернення - 27 грудня 2007 року. Свої
зобов'язання за кредитним договором у
повному обсязі ОСОБА_3 не виконав і
станом на 7 червня 2013 року утворилася
заборгованість в розмірі 27 592 грн 22 коп.,
яку позивач просив стягнути з
позичальника.

Заочним рішенням Хотинського
районного суду Чернівецької області
від 3 вересня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Чернівецької області від 30 жовтня 2013
року, у задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ
КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції,
з яким погодився й суд апеляційної
інстанції, виходив із того, що позивач
пропустив строк позовної давності для
вимоги про повернення кредиту, строк
давності якого минув.

Проте погодитись із таким висновком
судів не можна, оскільки суди дійшли
його з порушенням норм матеріального
та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судами встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 30
грудня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_3 було укладено кредитний
договір, згідно з умовами якого
відповідачу був наданий кредит у
розмірі 2 506 грн 60 коп. зі сплатою 12 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом, з кінцевим терміном
повернення 27 грудня 2007 року. Свої
зобов'язання за кредитним договором у
повному обсязі ОСОБА_3 не виконав і
станом на 7 червня 2013 року утворилася
заборгованість в розмірі 27 592
грн 22 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору.

Статтею 256 ЦК України визначено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки, а відповідно до
вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Частиною 1 ст. 259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

ЦК України не передбачає заборони
пред'явлення окремих вимог у зв'язку з
пропущенням позовної давності.

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Суди, пославшись на п. 31 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року № 5 «Про практику розгляду судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
не звернули уваги на зміни в
законодавстві й на те, що в зазначеному
пункті постанови роз'яснюються
застосування ч. 13, а не ч. 11 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів».

Отже, для застосування позовної
давності необхідна заява відповідача,
якої у справі немає.

Крім того, відповідно до п. 5.5. Умов
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») (Стандарт) термін
позовної давності по вимогах про
стягнення кредиту, процентів за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
договором встановлюється сторонами
тривалістю у п'ять років.

Таким чином, сторони у письмовій формі
домовились про збільшення строку
позовної давності відносно стягнення
заборгованості за кредитом до п'яти
років, що не заборонено ст. 259 ЦК
України.

Згідно з ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна
давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також, якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач.

ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на те,
що 25 жовтня 2008 року банк уже звертався
до суду з позовними вимоги до
відповідача і 11 листопада 2008 року
Хотинський районного суду
Чернівецької області видав судовий
наказ про стягнення заборгованості.

Зазначені обставини підлягають
перевірці, так як відповідно до
ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг
п'ятирічного строку позовної давності
за вимогами ПАТ КБ «ПриватБанк» про
стягнення заборгованості за кредитним
договором почався 25 жовтня 2008 року та
спливає 25 жовтня 2013 року, а позов було
пред'явлено до суду у липні 2013 року.

Проте суди у порушення ст. ст. 212-214, 315
ЦПК України на зазначені положення
закону уваги не звернули, не встановили
дійсних прав і обов'язків сторін, які
випливають з кредитного договору та
дійшли передчасного висновку про
відмову в задоволенні позову у зв'язку
з пропуском строку позовної давності.

За таких обставин ухвалені у справі
судові рішення не можуть вважатись
законними й обґрунтованими, тому
відповідно до ст. 338 ЦПК України вони
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Хотинського районного
суду Чернівецької області
від 3 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Чернівецької
області від 30 жовтня 2013 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко