У х в а л а

іменем україни

3 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Амеліна В.І.,
Гончара В.П.,
Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, приватного
акціонерного товариства «Уніка» (далі -
ПрАТ «Страхова компанія «Уніка») про
відшкодування майнової та моральної
шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення
Теребовлянського районного суду
Тернопільської області від 5 червня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Тернопільської області від 31 липня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
звернулися до суду з указаним позовом,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 30
липня 2013 року у с. Велика Березовиця
Тернопільського району Тернопільської
області сталася дорожньо-транспортна
пригода (далі - ДТП) за участю
автомобіля НОМЕР_1 під керуванням
ОСОБА_4 із пасажирами ОСОБА_8 та ОСОБА_6
та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням
ОСОБА_7 Постановою Теребляновського
районного суду Тернопільської області
від 27 листопада 2013 року ОСОБА_7
визнано винним у скоєнні ДТП. В
результаті ДТП було пошкоджено
належний ОСОБА_4 автомобіль, чим
заподіяно йому майнову шкоду у сумі 12 483
грн 69 коп. Крім того, пасажири ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 отримали легкі тілесні
ушкодження із короткочасним розладом
здоров'я, у зв'язку з чим вони понесли
витрати з придбання ліків на суму 5 065
грн, а також їм завдано моральну шкоду,
яку вони оцінили по 60 000 грн
кожний. Посилаючись на зазначені
обставини та те, що цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_7 застрахована
у ПрАТ «Страхова компанія «Уніка»,
позивачі просили суд стягнути з
відповідачів на їх користь моральну та
майнову шкоду у розмірах, визначених у
позові.

Рішенням Теребовлянського районного
суду Тернопільської області від 5
червня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Тернопільської області від 31 липня 2014
року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія
«Уніка» на користь ОСОБА_4 7 225 грн 86 коп.
на відшкодування майнової шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія
«Уніка» на користь ОСОБА_5 382 грн 30 коп.
на відшкодування майнової шкоди та 5 000
грн на відшкодування моральної шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 10 000
на відшкодування моральної шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки.

Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія
«Уніка» на користь ОСОБА_6 5 000 грн на
відшкодування моральної шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 10 000
на відшкодування моральної шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить
скасувати зазначені судові рішення в
частини стягнення з нього на користь
відповідачів моральної шкоди та
ухвалити нове рішення, посилаючись на
порушення судами норм процесуального
права та неправильним застосування
норм матеріального права.

В іншій частині судові рішення не
оскаржуються, а тому касаційному
перегляду не підлягають.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК
України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Частиною 1 статті 23 ЦК України
передбачено, що особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній чи юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму
Верховного суду України "Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану.
При цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Задовольняючи позов та визначаючи
розмір відшкодування моральної шкоди,
суд першої інстанції, з яким погодився
й апеляційний суд, врахував характер та
обсяг моральних страждань позивачів,
пов'язаних з ушкодженням їх здоров'я
внаслідок винних дій відповідача, і при
цьому виходив із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судами
попередніх інстанцій й та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судами були дотримані
норми матеріального і процесуального
права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків судів першої та
апеляційної інстанцій, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваних судових рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Теребовлянського районного
суду Тернопільської області від 5
червня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Тернопільської області від 31
липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
В.І.
Амелін

В.П. Гончар

В.О. Савченко