АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/93/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 45 Мельник І.О.
Доповідач в апеляційній інстанції
Єльцов В. О. УХВАЛА
17 січня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Єльцов В. О. суддів
Пальонний В. С. , Карпенко О. В. при
секретаріБурдуковій О.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу заступника Дніпровського
екологічного прокурора на рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 01 листопада 2013 року по справі за
позовом Кременчуцького міжрайонного
екологічного прокурора в інтересах
Державної екологічної інспекції у
Черкаській області, Державної
інспекції сільського господарства
України до Черкаської міської ради,
ОСОБА_6, третя особа Головне Управління
Держземагенства у Черкаській області
про визнання незаконним та скасування
рішення Черкаської міської ради №5-169
від 13.10.2009 року та визнання недійсним
договору оренди земельної ділянки.

Вивчивши матеріали справи,
колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Кременчуцький міжрайонний
екологічний прокурор в інтересах
Державної екологічної інспекції у
Черкаській області, Державної
інспекції сільського господарства
України звернувся до суду з позовом до
Черкаської міської ради, ОСОБА_6, третя
особа Головне Управління
Держземагенства у Черкаській області
про визнання незаконним та скасування
рішення Черкаської міської ради № 5-169
від 13 жовтня 2009 року та визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки.

Свої позовні вимоги було обґрунтовано
тим, що у 2009 році ОСОБА_6 передано
земельну ділянку площею 498 кв.м. в
оренду строком на 49 років для
індивідуального дачного будівництва
за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення Черкаської міської ради № 5-169
від 13 жовтня 2009 року та послідуючий
договір оренди від 30 грудня 2009 року за
№ 44 укладений між Черкаською
міською радою та ОСОБА_6 вважають
незаконними, оскільки винесені з
порушенням чинного законодавства.
Просили суд скасувати рішення
Черкаської міської ради № 5-169 від 13
жовтня 2009 року та визнати недійсним
договір оренди земельної ділянки від 30
грудня 2009 року та скасувати його
державну реєстрацію.

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 01 листопада 2013 року в
задоволенні позову Кременчуцького
міжрайонного екологічного прокурора
було відмовлено.

В апеляційній скарзі заступник
Дніпровського екологічного прокурора
просить рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 01
листопада 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги Кременчуцького міжрайонного
екологічного прокурора задовольнити
повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора
Дернового В.В., представника Головного
Управління Держземагенства у
Черкаській області Микитенка Р.М. про
задоволення апеляційної скарги,
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 та
Черкаської міської ради Стойко А.Ю. про
безпідставність апеляційних вимог,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обгрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка
правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
судове рішення відповідає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та
було встановлено місцевим судом ОСОБА_6
звернувся до Черкаської міської ради з
заявою про надання йому безоплатно у
власність земельну ділянку в розмірі 450
кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1, для
індивідуального дачного будівництва.
Рішенням Черкаської міської ради від 04
червня 2009 року №4-1270 Черкаська міська
рада надала ОСОБА_6 дозвіл на розробку
проекту відведення земельної ділянки
по АДРЕСА_1 площею 1000 кв.м. безоплатно у
власність для індивідуального дачного
будівництва та з метою зміни цільового
призначення земельної ділянки з земель
водного на землі рекреації. ОСОБА_6
08.06.2009 року отримав дозвіл за №3221-2 на
розробку технічної документації із
землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі та
складання документа, що посвідчує
право на земельну ділянку по АДРЕСА_1.
Відповідачем було замовлено та
розроблено відповідну технічну
документацію з метою складання
документу, що посвідчує ОСОБА_6 право
користування земельною ділянкою в
оренду на 49 років для індивідуального
дачного будівництва.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає
що згідно пояснювальної записки до
технічної документації, висновку
Черкаського регіонального управління
водних ресурсів від 14.07.09р. та
інформації Черкаської обласної
санітарно епідеміологічної станції
від 10.07.09р. спірна земельна ділянка
знаходиться в прибережній захисній
смузі Кременчуцького водосховища та є
землями водного фонду. Ураховуючи
наведене, на думку апелянта, місцевим
судом не було враховано наведену
обставину, а тому висновок про те, що
земельна ділянка не відноситься до
жодної із категорій визначених ст. 19 ЗК
України, вважає помилковим.

Проте, з доводами прокурора у цій
частині погодитись неможливо виходячи
з наступного.

Так, згідно ст. 58 ЗК України до земель
водного фонду належать землі, зайняті:
морями, річками, озерами,
водосховищами, іншими водними
об'єктами, болотами, а також островами,
не зайнятими лісами; прибережними
захисними смугами вздовж морів, річок
та навколо водойм, крім земель,
зайнятих лісами; гідротехнічними,
іншими водогосподарськими спорудами
та каналами, а також землі, виділені під
смуги відведення для них; береговими
смугами водних шляхів.

Статтею 59 ЗК України передбачено, що
землі водного фонду можуть перебувати
у державній, комунальній та приватній
власності.

Стаття 60 ЗК України в редакції, що була
чинна на момент виникнення спірних
правовідносин, передбачала, що вздовж
річок, морів і навколо озер, водосховищ
та інших водойм з метою охорони
поверхневих водних об'єктів від
забруднення і засмічення та збереження
їх водності у межах водоохоронних зон
виділяються земельні ділянки під
прибережні захисні смуги. Аналогічні
положення визначалися у ст. 88 ВК
України - з метою охорони поверхневих
водних об'єктів від забруднення і
засмічення та збереження їх водності
вздовж річок, морів і навколо озер,
водосховищ та інших водоймів межах
водоохоронних зон виділяються
земельні ділянки під прибережні
захисні смуги.

Частинами 5-6 ст. 87 ВК України
передбачено, що зовнішні межі
водоохоронних зон визначаються за
спеціально розробленими проектами.
Порядок визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режим ведення
господарської діяльності в них
встановлюються Кабінетом Міністрів
України.

Прибережні захисні смуги
встановлюються за окремими проектами
землеустрою. Межі встановлених
прибережних захисних смуг і пляжних
зон зазначаються в документації з
землеустрою, кадастрових планах
земельних ділянок, а також у
містобудівній документації.

Прибережні захисні смуги
встановлюються на земельних ділянках
усіх категорій земель, крім земель
морського транспорту.

Згідно зі ст. 88 ВК України прибережні
захисні смуги встановлюються по
берегах річок та навколо водойм уздовж
урізу води (у меженний період) шириною:
для малих річок, струмків і потічків, а
також ставків площею менше 3 гектарів -
25 метрів; для середніх річок,
водосховищ на них та ставків площею
більше 3 гектарів - 50 метрів; для великих
річок, водосховищ на них та озер - 100
метрів. Якщо крутизна схилів перевищує
три градуси, мінімальна ширина
прибережної захисної смуги
подвоюється. Прибережні захисні смуги
встановлюються на земельних ділянках
всіх категорій земель, крім земель
морського транспорту. У межах існуючих
населених пунктів прибережна захисна
смуга встановлюється з урахуванням
містобудівної документації Прибережні
захисні смуги встановлюються за
окремими проектами землеустрою.
Проекти землеустрою щодо встановлення
меж прибережних захисних смуг (з
установленою в них пляжною зоною)
розробляються в порядку, передбаченому
законом.

Згідно пункту 2 ст. 58 ЗК України: для
створення сприятливого режиму водних
об'єктів уздовж морів, навколо озер,
водосховищ та інших водойм
встановлюються водоохоронні зони,
розміри яких визначаються за проектами
землеустрою.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 8 травня 1996 року №486
затверджено Порядок визначення
розмірів і меж водоохоронних зон та
режиму ведення господарської
діяльності в них, яким визначено, що цей
Порядок встановлює єдиний правовий
механізм визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режим ведення
господарської діяльності в них. У межах
водоохоронних зон виділяються землі
прибережних захисних смуг та смуги
відведення з особливим режимом їх
використання відповідно до статей 88-91
Водного кодексу України. Розміри і межі
водоохоронних зон визначаються
проектом на основі
нормативно-технічної документації.

Відповідно до наведених вимог
законодавства водоохоронна зона із
прибережною захисною смугою, як об'єкт
права, існує з моменту її визначення як
такого в порядку, передбаченому
законом чи іншим нормативно-правовим
актом.

Враховуючи принцип допустимості
засобів доказування, допустимим
засобом доказування наявності
водоохоронної зони та/або прибережної
захисної смуги, в якості складової
водоохоронної зони, має бути проект
встановлення водоохоронної зони
(прибережної захисної смуги), або
кадастровий план земельної ділянки, на
якій відображено таку зону (смугу), або
містобудівна документація, яка
передбачає зазначене вище.

Віднесення земель до відповідної
категорії, здійснюється на підставі
рішень органів державної влади та
органів місцевого самоврядування
відповідно до їх повноважень (ч. 1 ст.20
ЗК України).

Статтею 87 ВК України контроль за
створенням водоохоронних зон
прибережних захисних смуг, а також за
додержанням режиму використання їх
територій покладено на місцеві органи
державної виконавчої влади, виконавчі
комітети рад, органи охорони
навколишнього природного середовища.
Проекти цих зон розробляються на
замовлення органів водного
господарства та інших спеціально
уповноважених організацій за рахунок
різних джерел фінансування,
узгоджуються з органами охорони
навколишнього природного середовища,
використання земельних ресурсів,
власниками землі, землекористувачами
та затверджуються відповідними
місцевими органами державної
виконавчої влади та виконавчими
комітетами рад.

Межі земельних ділянок, на які
розповсюджуються права будь-яких
фізичних чи юридичних осіб або органів
місцевого самоврядування, у тому числі,
зони спеціальних обмежень щодо
використання земель, повинні бути
визначені у відповідності до існуючих
вимог. За відсутності встановлених меж
земельних ділянок спеціального
обмеження (меж прибережних захисних
смуг) порушення або перетин таких меж є
неможливим.

Відповідно до ч. 7 ст. 87 Водного кодексу
України саме виконавчі комітети
місцевих рад зобов'язані доводити до
відома населення, всіх заінтересованих
організацій рішення щодо меж
водоохоронних зон і прибережних
захисних смуг, а також водоохоронного
режиму, який діє на цих територіях.

Ураховуючи наведене вище, доводи
прокурора про те, що у рішенні від 04
червня 2009 року № 4-1270 Черкаської
міської ради зазначено, що відповідачу
надавався дозвіл на розробку проекту
земельної ділянки, що відноситься до
земель водного фонду та в листі
начальника управління планування та
архітектури департаменту архітектури,
будівництва та землеустрою від 27
листопада 2009 року № 2061/14 зазначено
проте, те що надана відповідачу
земельна ділянка має наявні обмеження
та обтяження землекористування,
пов'язані із розташуванням цієї
ділянки в межах земель водного фонду,
на думку колегії суддів, не є тими
обґрунтованими і допустимими доказами,
що вказує на віднесення земельної
ділянки виділеної відповідачу до
земель водного фонду.

Крім того, посилання апелянта, як на
підставу скасування оскаржуваного
рішення, а саме на те, що при наданні
земельної ділянки ОСОБА_6 була виділена
земельна ділянка без розроблення
проекту відведення земельної ділянки,
оскільки відповідно до п. 2 Порядку
розроблення проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26 травня 2004 року
№ 677 (Далі Порядок) проект відведення
земельної ділянки розробляється не
лише у разі зміни цільового
призначення земельної ділянки, а також
при наданні земельної ділянки, межі
якої не встановлено в натурі (на
місцевості), є також помилковими.

Так як, з урахуванням наведених вище
обставин, не вбачається зміни
цільового призначення земельної
ділянки. При цьому, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
суду про те, що Черкаська міська рада в
силу ст. 20 Земельного кодексу України
спірним рішенням віднесла земельну
ділянку прощею 498,0 кв.м по АДРЕСА_1, за
основним цільовим призначенням до
категорії - землі житлової та
громадської забудови, що у свою чергу
узгоджується з п.2.1.1. рішення
Черкаської міської ради від 31 березня
2005 року № 8-67, згідно якого рішення
міської ради про надання права
користування землею без зміни її
цільового призначення, приймається на
підставі технічної документації по
оформленню права користування землею.

Щодо тверджень апелянта про те, що
відповідачу, у супереч наведеного
Прядку була надана земельна ділянка
без проекту відведення земельної
ділянки, так як її межі не встановлено в
натурі (на місцевості), також є невірним
оскільки з наявної технічної
документації, що міститься у
матеріалах справи вбачається, що межі
земельної ділянки були встановлені.
Крім того, рішенням Соснівського
районного суду м. Черкаси від 28 лютого
2013 року, яке набрало законної сили
встановлено, що земельна ділянка
ОСОБА_6 була надана правомірно, у
зв'язку з чим прокурору за його позовом
в інтересах Державного управління
охорони навколишнього природного
середовища в Черкаській області до
ОСОБА_6, тертя особа: Черкаська міська
рада про визнання недійсним договору
оренди земельної ділянки площею 498,0
кв.м. по АДРЕСА_1 було відмовлено, і дана
обставина, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК
України, доказуванню не підлягає.

У свою чергу, колегія суддів вважає, що
не є підставою для скасування
оскаржуваного рішення посилання
прокурора на те, що відповідач
звертався до Черкаської міської ради з
заявою про надання йому безоплатно у
власність земельну ділянку в розмірі 450
кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1, для
індивідуального дачного будівництва, а
Черкаська міська рада прийняла рішення
не про надання безоплатно у власність
земельної ділянки, а в оренду. Так як,
прямих заборон діючим законодавством
щодо форми і змісту заяви про надання
земельної ділянки не передбачено, та
оскільки відповідачем не було
оскаржено рішення щодо передачі йому
земельної ділянки в оренду, а не у
власність, тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування
оскаржуваного рішення з зазначеної
підстави.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів
вважає безпідставними доводи апелянта,
викладені в апеляційній скарзі про те,
що рішення суду не відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
були предметом дослідження в суді
першої інстанції, правильності
висновків суду не спростовують та на
законність рішення суду не впливають.

Таким чином, суд першої інстанції повно
та всебічно розглянув справу, надав
всім доводам сторін належну правову
оцінку, оцінив належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності та постановив законне,
правильне по суті і справедливе
рішення.

З огляду на викладене, приймаючи до
уваги, що суд першої інстанції ухвалив
оскаржуване рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів апеляційну скаргу
відхиляє, а рішення суду першої
інстанції залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника
Дніпровського екологічного прокурора -
відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 01 листопада 2013 року по
справі за позовом Кременчуцького
міжрайонного екологічного прокурора в
інтересах Державної екологічної
інспекції у Черкаській області,
Державної інспекції сільського
господарства України до Черкаської
міської ради, ОСОБА_6, третя особа
Головне Управління Держземагенства у
Черкаській області про визнання
незаконним та скасування рішення
Черкаської міської ради №5-169 від 13.10.2009
року та визнання недійсним договору
оренди земельної ділянки залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня її
проголошення.

Головуючий :

Судді :