Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №295/4606/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року апеляційний суд
Житомирської області в складі:

головуючого - судді
Миніч Т.І.,

суддів:
Трояновської Г.С.,

Павицької
Т.М.,

при секретарі судового

засідання
Камінній М.О.,

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Житомирі
апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Богунського районного суду
м.Житомира від 14 жовтня 2013 року

у справі за позовом комунального
підприємства «Виробниче житлове
ремонтно-експлуатаційне підприємство
№ 14» Житомирської міської ради до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2013 року КП «Виробниче житлове
ремонтно-експлуатаційне підприємство
№14» звернулося до суду з позовом.
Позивач просив стягнути з відповідачки
заборгованість з оплати
житлово-комунальних послуг в сумі 7 580,54
грн., яка виникла станом на 27.03.2013 року. В
обґрунтування позову зазначав, що
відповідачка проживає в АДРЕСА_1 який
перебуває на балансі ВЖРЕП №14. У
зв'язку з несвоєчасною оплатою
житлово-комунальних послуг
відповідачка допустила зазначену
заборгованість.

Рішенням Богунського районного
суду м.Житомира від 14 жовтня 2013 року
позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь комунального підприємства
«Виробниче житлове
ремонтно-експлуатаційне підприємство
№14» Житомирської міської ради
заборгованість за надані послуги, що
виникла станом на 27.03.2013 року, в сумі
2580,54 грн. та судовий збір в сумі 229,40 грн.

Ухвалою цього ж суду від 25 жовтня
2013 року виправлено описку, допущену в
резолютивній частині рішення, а саме
суму заборгованості з « 2 580,54 грн.»
виправлено на « 7 580,54 грн.».

У поданій апеляційній скарзі
ОСОБА_3 просить зазначене рішення
скасувати та ухвалити нове, яким в
задоволені позову відмовити. Вважає
рішення суду першої інстанції
незаконним, необґрунтованим та таким,
що не відповідає нормам чинного
законодавства і фактичним обставинам
справи. Зокрема, зазначає, що між
сторонами не було укладено типовий
договір та не погоджено тарифи. Тому,
вважає, що між нею і позивачем відсутні
правовідносини, та у неї не виникло
будь-яких зобов"язань щодо позивача.

Розглянувши справу в межах
доводів, викладених в апеляційній
скарзі, суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачка є власником квартири
АДРЕСА_1 та є споживачем комунальних
послуг, які надаються відповідачем
(а.с.7).

Зазначений будинок є
багатоквартирним та обслуговується
комунальним підприємством «Виробниче
житлове ремонтно-експлуатаційне
підприємство №14» Житомирської міської
ради.

Відповідно до ст.360 ЦК співвласник
відповідно до своєї частки у праві
спільної часткової власності
зобов"язаний брати участь у витратах на
управління, утримання та збереження
спільного майна...

Крім того, обов"язок споживача
оплачувати житлово-комунальні послуги
передбачений п.5 ч.3 ст.20 Закону України
„Про житлово-комунальні послуги".

Як свідчить роздруківка з особового
рахунку відповідачки заборгованість
за надані послуги з обслуговування
будинку та прибудинкової території
станом березень 2013 року становить 7580
грн.54 коп.(а.с.5,6).

На підтвердження правильності
проведення нарахування заборгованості
позивачем надані рішення
Житомирського міськвиконкому про
затвердження тарифів на послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, про
затвердження переліку обов"язкових
послуг з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій і про
затвердження площ прибудинкових
територій.

Крім того, на підтвердження факту
надання зазначених послуг
відповідачем надані копії актів
виконаних робіт за спірний період.
Зазначені докази відповідачкою не
спростовані.

За наведених обставин суд першої
інстанції обгрунтовано поклав на
відповідачку обов"язок оплатити надані
їй комунальні послуги.

Доводи апеляційної скарги про
відсутність між сторонами договірних
стосунків висновків суду не
спростовують та на їх правильність не
впливають, оскільки відповідачка
фактично користується послугами, що
надаються позивачем.

Доводи апеляційної скарги про
звільнення від оплати або можливе
зменшення судом розміру плати за
надані послуги у зв"язку з їх
ненаданням або наданням неналежної
якості висновків суду не спростовують
і в даному випадку правового значення
не мають. В даній справі відповідно до
ст.18 Закону України „Про
житлово-комунальні послуги" така
вимога відповідачкою не заявлена.

Разом з тим, визначаючи суму
стягнення, суд першої інстанції не
з"ясував, що судовим наказом від 11
грудня 2009 року, який є чинним, стягнуто
з відповідачки на користь позивача
заборгованість за комунальні послуги
за період до 1 січня 2009 року.

За таких обставин розмір
заборгованості, стягнутої з
відповідачки, підлягає зменшенню на її
величину станом на 01.01.2009 року, тобто, на
3029 грн.35 коп. (а.с.5).

У зв"язку з цим оскаржуване рішення
суду та ухвала про виправлення описки
підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 209,303,304,307,309,313,314,316 ЦПК
України, суд, -

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задоволити частково.

Рішення Богунського районного
суду м.Житомира від 14 жовтня 2013 року та
ухвалу цього ж суду від 25 жовтня 2013 року
змінити.

Зменшити розмір заборгованості за
надані послуги, стягнутої з ОСОБА_3, з 7580
грн.54 коп. до 4551 грн.19 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: