У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна
В.М., Дем'яносова
М.В.,
Попович О.В.,
Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до
Національного історико-етнографічного
заповідника «Переяслав» про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні з роботи,
стягнення моральної шкоди та
зобов'язання вчинити певні дії, за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 05 травня 2014 року та рішення
апеляційного суду Київської області
від 28 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до Національного
історико-етнографічного заповідника
«Переяслав» про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні з роботи, стягнення
моральної шкоди та зобов'язання
вчинити певні дії, обґрунтовуючи
вимоги тим, що з 21 липня 2010 року по 20
квітня 2011 року вона працювала на посаді
старшого інспектора з кадрів
Національного історико-етнографічного
заповідника «Переяслав». Наказом від 20
квітня 2011 року № 44-ОС її
було звільнено із займаної посади на
підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 27 серпня 2013 року її було поновлено
на роботі на посаді старшого
інспектора з кадрів з 21 квітня 2011 року
та стягнуто з відповідача на її користь
178 628 грн 75 коп. середнього заробітку за
час вимушеного прогулу за період з 21
квітня 2011 року по 27 серпня 2013 року
включно.

Також позивачка вказувала, що при
звільненні її з роботи, Національним
історико-етнографічним заповідником
«Переяслав» не було проведено з нею
повного розрахунку при звільненні.

Враховуючи вказане, позивачка
уточнивши позовні вимоги, просила
стягнути заборгованість по заробітній
платі при звільненні з роботи у розмірі
206 грн. 55 коп. та на підставі ст. 117 КЗпП
України стягнути з відповідача на її
користь середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні у
розмірі 209 723 грн. 47 коп., моральну шкоду
у розмірі 4000 грн. Крім цього, просила
зобов'язати відповідача провести
розрахунки з Пенсійним фондом України
по сплаті страхових внесків із суми 206
грн. 55 коп., зобов'язати відповідача
нарахувати компенсацію за кожен місяць
затримки відповідно до індексу
споживчих цін, починаючи з 21.04.2011 року
по день фактичної виплати на суму
примусово стягнутих після звільнення
коштів в розмірі 4064 грн. 69 коп. та
виплатити їй цю суму нарахованої
компенсації.

Рішенням Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 05 травня 2014 року, позов ОСОБА_1 було
задоволено частково. Стягнуто із
Національного історико-етнографічного
заповідника «Переяслав» на користь
ОСОБА_1 середній заробіток за час
затримки виконання рішення про
поновлення на роботі з 28 серпня 2013 року
по 05 травня 2014 року в розмірі 45
772 грн. 36 коп., вирахувавши із цієї суми
відповідно до Податкового кодексу
України податки, збори чи обов'язкові
платежі.

Допущено негайне виконання рішення
суду в частині стягнення суми
заробітної плати в межах платежу за
один місяць в розмірі 3 829 грн 56 коп.,
вирахувавши із цієї суми відповідно до
Податкового кодексу України податки,
збори чи обов'язкові платежі.

Стягнуто із Національного
історико-етнографічного заповідника
«Переяслав» на користь ОСОБА_1 моральну
шкоду в розмірі 1 000 грн, вирахувавши із
цієї суми відповідно до Податкового
кодексу України податки, збори чи
обов'язкові платежі.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 28 серпня 2014 року, рішення
суду першої інстанції в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про
стягнення коштів з Національного
історико-етнографічного заповідника
«Переяслав» та стягнення на користь
держави судових витрат скасовано та
ухвалено нове рішення в цій частині про
відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 В
іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати ухвалені судові рішення в
частині відмови в задоволенні позову
та справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
оскільки рішення
Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 27 серпня 2013 року не виконано, то
відповідно до вимог ст. 236 КЗпП України,
починаючи з 28 серпня 2013 року по день
постановлення рішення, з відповідача
підлягає стягненню на користь
позивачки середній заробіток за час
затримки виконання рішення про
поновлення на роботі та моральна шкода.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог про стягнення
середнього заробітку за час затримки
виконання рішення про поновлення на
роботі та відмовляючи в задоволенні
позову в цій частині, суд апеляційної
інстанції виходив із того, що по даній
цивільній справі з вказаними позовними
вимогами позивачка не зверталася.

Вирішуючи справу в частині позовних
вимог про стягнення з Національного
історико-етнографічного заповідника
«Переяслав» на користь ОСОБА_1
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що оскільки рішенням суду позивачка
була поновлена на роботі та на її
користь було стягнуто всі належні їй
суми, то вимоги про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні в порядку ст.
117 КЗпП України не підлягають
задоволенню.

Судами встановлено, що з 21 липня 2010 року
по 20 квітня 2011 року ОСОБА_1 працювала на
посаді старшого інспектора з кадрів
Національного історико-етнографічного
заповідника «Переяслав».

Наказом від 20 квітня 2011 року № 44-ОС
ОСОБА_1 було звільнено із займаної
посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП
України.

Рішенням Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 27 серпня 2013 року ОСОБА_1 було
поновлено на роботі на посаді старшого
інспектора з кадрів з 21 квітня 2011 року
та стягнуто з відповідача на її користь
178 628 грн 75 коп. середнього заробітку за
час вимушеного прогулу за період з 21
квітня 2011 року по 27 серпня 2013 року
включно.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції щодо вимог про стягнення
середнього заробітку за час затримки
виконання рішення про поновлення на
роботі, суд апеляційної інстанції
дійшов вірного висновку про те, що з
вказаними позовними вимогами
позивачка в межах даної цивільної
справи не зверталася.

При цьому, суд апеляційної інстанції
вірно встановив, що позивачка
звернулася до суду з позовними
вимогами на підставі ст. 117 КЗпП України
та просила стягнути на її користь з
відповідача середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні з
роботи.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України у разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи
в задоволенні позовних вимог про
стягнення з Національного
історико-етнографічного заповідника
«Переяслав» на користь ОСОБА_1
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, дійшов
вірного висновку про те, що оскільки
позивачка рішенням суду була поновлена
на роботі та на її користь було
стягнуто всі належні їй суми, то вимоги
щодо стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні
в порядку ст. 117 КЗпП України є
безпідставними.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
суд касаційної інстанції дійшов
висновку про відхилення касаційної
скарги та залишення без змін рішення
суду першої інстанції в його
нескасованій частині та рішення суду
апеляційної інстанції, оскільки доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом апеляційної інстанції норм
матеріального та порушення норм
процесуального права, що призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 05 травня 2014 року в нескасованій
частині та рішення апеляційного суду
Київської області від 28 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді: В.М.
Коротун

О.В. Попович

М.В. Дем'яносов

О.В. Ступак