Головуючий суду 1 інстанції - Васильєва
Доповідач - Малієнко Н.В.
Справа № 2-2594/12
Провадження № 22ц/782/5085/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області в
складі:

головуючого: Малієнко Н.В.,

суддів: Єрмакова Ю.В., Матвєйшиної О.Б.

при секретарі: Ковальчук С.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області

апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4

на рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська

від 01 листопада 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_5, Публічного акціонерного
товариства комерційний банк «Надра»,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмету
позову, приватний нотаріус Луганського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
Міське комунальне підприємство Бюро
технічної інвентаризації м. Луганська,
Департамент Луганської міської ради у
справах дітей та сім'ї про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
житлового будинку, скасування
реєстрації права власності, визнання
недійсним договору іпотеки, визнання
права власності, витребування майна,

за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3,
ОСОБА_2, Управління Державної
міграційної служби України в
Луганській області, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету позову, Публічне акціонерне
товариство комерційний банк «Надра»,
про усунення перешкод у користуванні
майном шляхом виселення, зняття з
реєстрації місця проживання, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2011 року позивачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до
відповідачки ОСОБА_5, в якому
послалися, що позивачам на праві
власності належав об'єкт нерухомості
домоволодіння за адресою АДРЕСА_1,
відповідно позивачеві ОСОБА_2 - ? частка,
позивачеві ОСОБА_3 - ?? частки. 12 вересня
2008 року між позивачами та
відповідачкою було укладено та
нотаріально посвідчено договір
купівлі-продажу, згідно якому позивачі
продали, а відповідачка купила
вказаний об'єкт нерухомості , продаж
згідно умов договору вчиняється за 726660
гр., з яких 108999 гр. сплачено під час
оформлення договору, а залишок у сумі
617661 гр. покупець мав сплатити протягом
доби. Однак відповідачкою умови
договору про повну оплату придбаного
майна не виконано, вказана сума по
теперішній час не сплачена, але право
власності за собою у встановленому
порядку вона зареєструвала, хоча
позивачі, як і раніше, продовжують
користуватися вказаним об'єктом
нерухомості, прописані за його
адресою, несуть витрати по сплаті
комунальних послуг до теперішнього
часу. Допущені відповідачкою
порушення умов договору
купівлі-продажу є істотними, позивачі
вважають, що ця обставина є підставою
для розірвання договору. Передана за
договором відповідачкою грошова сума
є завдатком, була передана у
забезпечення виконання зобов'язань за
договором купівлі-продажу, тому
поверненню відповідачці не підлягає.
На підставі викладеного позивачі
просять:

розірвати договір купівлі-продажу,
укладений між ними та відповідачкою та
посвідчений приватним нотаріусом
Луганського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 від 12 серпня 2008 року
реєстр № 672,

визнати право власності на об'єкт
нерухомого майна, розташований за
адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_2 - на ?
частку, за ОСОБА_3 - на ? часток,

зобов'язати МКП скасувати державну
реєстрацію права власності на
вказаний об'єкт нерухомості за
відповідачкою.

Відповідачка ОСОБА_5 звернулася до суду
з зустрічним позовом, в якому
послалася, що дійсно між нею та
позивачами було укладено 12 вересня 2008
року договір купівлі-продажу спірного
об'єкту нерухомості, нею виконано
повністю його умови щодо сплати
вказаної у договорі грошової суми,
однак позивачі свого обов'язку
звільнити та передати їй придбаний
об'єкт нерухомості, не виконали,
продовжують у ньому мешкати,
зареєстровані у ньому, чим створюють їй
перешкоди у користуванні майном, яке
належить їй на праві власності. Тому
відповідачка посилаючись на положення
ст. ст. 391, 626, 627, 629, 655, 662, 663, 664, 665 ЦК
України, просить :

витребувати в БТІ технічний паспорт,
який підтверджує її право власності,

зобов'язати позивачів усунути
перешкоди у користуванні спірним
об'єктом нерухомості,

зобов'язати уповноважений орган
паспортний відділ Ленінського РВ ЛМУ
УМВС України в Луганській області
зняти позивачів з реєстраційного
обліку за адресою спірного об'єкта
нерухомості.

У подальшому у квітні 2012 року позивачі
звернулися до суду з заявою з
уточненням підстави позову, де
послалися , що укладаючи з ними
зазначений договір купівлі продажу,
відповідачка порушила їх
конституційні права на володіння
нерухомим майном та позбавила їх житла.
Доказом цього, на думку позивачів, є
проголошення Ленінським райсудом м.
Луганська вироку, яким було
встановлено факт незаконного
отримання відповідачкою кредитних
коштів у ВАТ КБ «Надра» у розмірі 192000
доларів США та передачі 27.08.2008 року в
іпотеку цій банківській установі
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1,
до придбання його у позивачів. Тому
позивачі вважають, що цей договір
купівлі продажу житлового будинку є
нікчемним, оскільки порушує публічний
порядок. Відповідачка 12.09.2008 року
вступила з ними у переговори, як
покупець належного їм будинку за
адресою: АДРЕСА_1, увівши їх в оману щодо
обставин, що мають істотне значення, а
саме: не повідомила їм про свій намір на
купівлю цього будинку без виплати їм
всієї узгодженої продажної ціни,
замовчувала свій попередній намір про
заволодіння цим будинком з метою
передачі його в іпотеку банку у якості
забезпечення виконання нею зобов'язань
за кредитним договором. Договірна ціна
спірного домоволодіння разом з
земельною ділянкою була визначена, як
726660 грн., відповідачка в присутності
нотаріуса виплатила їм лише 108999 грн. у
якості завдатку, а решту суми у розмірі
617661 грн. позивачі не отримали до цього
часу. Позивачі вважають, що вказаний
договір купівлі-продажу ними вчинено
під впливом помилки щодо правової
природи правочину та його змісту,
оскільки вони помилялися щодо ціни
правочину, з боку відповідачки не було
наміру сплачувати їм грошові кошти за
вказаним договором у повному обсязі,
оскільки у неї не було достатніх
коштів для цього, перед укладенням
спірного договору невідомі особи
умовили відповідачку укласти
кредитний договір, за яким без її
відома отримали значну суму грошових
коштів, отже на момент укладення
спірного договору відповідачка знала,
що у неї немає коштів, щоб
розплатитися, однак ввела в оману
позивачів щодо можливості
розплатитися, вони їй повірили та
чекали на виконання нею договору, тобто
відповідачка навмисно ввела їх в
оману щодо фактів, які впливають на
укладення договору та мала на меті не
розраховуватися у повному обсязі за
цим договором, оскільки, якби вони
знали, що вона не має достатніх коштів
та не буде з ними розраховуватися, вони
б такий договір з нею не укладали. Тому
позивачі просять:

визнати недійсним договір
купівлі-продажу, укладений між ними та
відповідачкою та посвідчений
приватним нотаріусом Луганського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
від 12 серпня 2008 року реєстр № 672,

визнати право власності на об'єкт
нерухомого майна, розташований за
адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_2 - на ?
частку, за ОСОБА_3 - на ? часток.

У січні 2013 року позивачі знову уточнили
свої позовні вимоги, подавши про це
уточнену заяву, у якій, крім
відповідачки у якості відповідача
також зазначили ВАТ КБ «Надра» в особі
філії Луганського регіонального
управління Центрального відділення,
та пославшись на те, що у спірному
об'єкті нерухомості на момент
укладення спірного договору
купівлі-продажу постійно мешкала
разом з позивачем ОСОБА_2 його
малолітня донька ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1,
а тому цей договір міг бути укладений
тільки за згодою органу опіки та
піклування, що не було дотримано у
даному випадку, такої згоди отримано
не було. Також послалися, що їм стало
відомо, що відповідачка належний їм
спірний об'єкт нерухомості на підставі
договору іпотеки від 27 серпня 2008 року
у забезпечення кредитного договору
передала в іпотеку ВАТ КБ « Надра» в
особі філії Луганського
регіонального управління
Центрального відділення, чого не мала
права робити, оскільки власницею цього
об'єкту на той момент ще не була,
договір купівлі-продажу між ними було
укладено 12 вересня 2008 року, право
власності за цим договором нею було
зареєстровано тільки 24 грудня 2008
року. За договором іпотеки від 27.08.2008
року, укладеним між відповідачкою та
ВАТ КБ «Надра», житловий будинок був
вже оцінений у 1095128 грн. і був переданий
цьому банку в іпотеку в якості
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором в розмірі 192000
доларів США. Приймаючи до уваги ці
обставини, позивачі вважають, що
названий житловий будинок та земельна
ділянка перебувають у добросовісного
набувача ВАТ КБ «Надра» за договором
іпотеки, за яким відповідачка не мала
права його передавати цій банківській
установі, тому, на їх думку, цей договір
іпотеки підлягає визнанню недійсним з
витребуванням цього майна та передачею
його у спільну часткову власність
його законним власникам позивачам.
Виходячи з наведеного, посилаючись на
положення ст. ст. 46, 49, 55 ЗУ «Про
нотаріат», ст. ст. 4, 29, 31, 203, 210, 215, 216, 224, 228,
229, 230, 388, 392, 575, 577, 640, 657 ЦК України, ст. ст.
160, 177 СК України, ст. ст. 2, 17, 18 ЗУ «Про
охорону дитинства», ЗУ «Про іпотеку»,
ст. 16 Конвенції ООН про права дитини від
20.11.1989 року, позивачі просять:

визнати недійсним договір
купівлі-продажу, укладений між ними та
відповідачкою та посвідчений
приватним нотаріусом Луганського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
від 12 серпня 2008 року реєстр № 672,

скасувати реєстрацію права власності
від 24 грудня 2008 року на спірний об'єкт
нерухомості за відповідачкою на
підставі цього договору,

визнати недійсним договір іпотеки від
27 серпня 2008 року зареєстрований у
реєстрі №688, який укладений між
відповідачкою та ВАТ КБ « Надра» в
особі філії Луганського
регіонального управління
Центрального відділення, та
посвідчений приватним нотаріусом
Луганського міського нотаріального
округу ОСОБА_6

визнати право власності на об'єкт
нерухомого майна, розташований за
адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_2 - на ?
частку, за ОСОБА_3 - на ? часток,

витребувати у ВАТ КБ «Надра» в особі
філії Луганського регіонального
управління Центрального відділення
спірний об'єкт нерухомості та передати
його у спільну часткову власність
позивачів.

У січні 2013 року відповідачка уточнила
зустрічний позов, в якому посилаючись
на ті ж обставини та зазначивши у
якості відповідача також Відділ по
справам громадянства, міграції та
реєстрації фізичних осіб при
Жовтневому РВ ЛМУ УМВС України в
Луганській області просила:

зобов'язати позивачів усунути
перешкоди у користуванні спірним
об'єктом нерухомості, шляхом
виселення,

зобов'язати Відділ по справам
громадянства, міграції та реєстрації
фізичних осіб при Жовтневому РВ ЛМУ
УМВС України в Луганській області
зняти позивачів з реєстраційного
обліку за адресою спірного об'єкта
нерухомості.

У вересні 2013 року відповідачка
уточнила зустрічний позов, в якому
посилаючись на ті ж обставини та
зазначивши у якості відповідача також
Державну міграційну службу України
Управління державної міграційної
служби України в Луганській області ,
просила

зобов'язати позивачів усунути
перешкоди у користуванні спірним
об'єктом нерухомості, шляхом
виселення,

зобов'язати Державну міграційну
службу України Управління державної
міграційної служби України в
Луганській області зняти позивачів з
реєстраційного обліку за адресою
спірного об'єкта нерухомості.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Луганська від 1 листопаду 2013 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ПАТ КБ « Надра»,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог : приватний нотаріус
Луганського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, МКП « Бюро технічної
інвентаризації м. Луганська,
Департамент Луганської міської ради у
справах дітей та сім'ї, - про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
житлового будинку, скасування
реєстрації права власності, визнання
недійсним договору іпотеки, визнання
права власності, витребування майна -
відмовлено через необґрунтованість
вимог.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 до
ОСОБА_3, ОСОБА_2, Управління Державної
міграційної служби України в
Луганській області, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог - ПАТ КБ
«Надра» - про усунення перешкод в
користуванні майном шляхом виселення,
зняття з реєстрації місця проживання -
задовольні частково.

Усунено ОСОБА_5 перешкоди у
користуванні належним їй на праві
власності об'єктом нерухомості, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1
шляхом виселення з домоволодіння за
вказаною адресою ОСОБА_2 без надання
йому іншого житлового приміщення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5
про виселення ОСОБА_3 та зняття з
реєстрації місця проживання за
адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3, ОСОБА_2 -
відмовлено у зв'язку з їх
необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі позивачі та
апелянт ОСОБА_4 в інтересах малолітньої
ОСОБА_7, яка не приймала участь у
справі, з рішенням суду не згодні,
вважають його таким, що не відповідає
вимогам закону, просять скасувати та
задовольнити їх позов.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, та
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення,
колегія суддів приходить до
наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в
задоволені позові відмовити; 6) як
розподілити між сторонами судові
витрати; 7) чи є підстави допустити
негайне виконання судового рішення; 8)
чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Відмовляючи позивачам у задоволенні
позову та задовольняючи зустрічний
позов, суд виходив з того, що договір
купівлі-продажу спірного об'єкту
нерухомості між сторонами укладено з
дотриманням вимог закону, підстав для
його визнання недійсним немає, а тому
позивачі зобов'язані усунути перешкоди
відповідачці у користуванні цим
об'єктом, також не вбачається підстав
для визнання недійсним договору
іпотеки, оскільки відповідачка є
власницею спірного об'єкту, а тому має
право передавати його в іпотеку, всі
інші вимоги позивачів, як похідні також
не можуть бути задоволено.

Судова колегія вважає, що висновки
суду є правильними.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі - продажу одна
сторона/ продавець/ передає або
зобов?язується передати майно/ товар/ у
власність іншої сторони/ покупцю/, а
покупець приймає або зобов?язується
прийняти майно/ товар/ та сплатити за
нього визначену грошову суму.

Згідно зі ст. 657 ЦК України договір
купівлі-продажу житлового будинку
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Недотримання в момент вчинення
правочину стороною / сторонами/
зазначених вимог, згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК
України тягне за собою визнання такого
правочину недійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України
правочин може бути визнаний судом
недійсним у разі заперечення його
дійсності однією зі сторін або іншою
зацікавленою особою на підставах,
встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України у
разі недійсності правочину кожна із
сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона одержала
на виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦК України,
правочин, вчинений без дозволу органу
опіки та піклування /стаття 71 цього
Кодексу/, є нікчемним.

Згідно ст. 228 ЦК України право чин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо
особа, яка вчинила право чин,
помилилася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий право чин може
бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін, таких властивостей і якостей
речі, які значно знижують її цінність
або можливість використання за
цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом.

Згідно ст. 230 ЦК України, якщо одна із
сторін правочину навмисно ввела другу
сторону в оману щодо обставин, які
мають істотне значення /частина перша
статті 229 цього Кодексу/, такий право
чин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Судом встановлено, що позивачам на
праві власності належав спірний об'єкт
нерухомості: житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_1, на земельній ділянці,
площею 0,0640 га., на підставі свідоцтв про
право власності та про право на
спадщину, виданих 16.11.2004 року 3-ю
Луганською державною нотаріальною
конторою, у тому числі позивачеві
ОСОБА_2 у розмірі ? частка, позивачеві
ОСОБА_3 у розмірі ? частки.

12.09.2008 року між позивачами, як
продавцями з одного боку та
відповідачкою, як покупцем з іншого
боку було укладено спірний договір
купівлі продажу житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1, на земельній ділянці,
площею 0,0640 га., який було посвідчено
приватним нотаріусом Луганського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
реєстровий номер 672.

Відповідно до п. 2.1 Договору продаж
житлового будинку за домовленістю
сторін вчинюється за 726660 грн., з яких
108999 грн. сплачені покупцем продавцям
під час оформлення цього договору, а
останню суму у розмірі 617661 покупець
повинен сплатити продавцям протягом
однієї доби.

Зазначений договір купівлі-продажу був
підписаний всіма сторонами.

Вказаний правочин було внесено до
Державного реєстру право чинів 12.09.2008
року, реєстраційний й номер 3133327 .

Право власності відповідачки на
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, було
зареєстровано в МКП БТІ 24.12.2008 року,
реєстраційний номер 3611316.

Вказані обставини підтверджуються
матеріалами справи.

Доказів того, що вказаний правочин
укладено з порушенням вимог
встановлених ст.. 203 ЦК України, суду не
надано.

Отже, суд дійшов правильного висновку
щодо того, що підстав для визнання його
недійсним та визнання за позивачами
права власності на спірне
домоволодіння у раніше належних їм
зазначених розмірах, а також
скасування реєстрації права
власності відповідачки не вбачається,
оскільки ці вимоги їх є похідними від
вимог про визнання договору
купівлі-продажу недійсним.

Доводи апеляційної скарги щодо того,
що відповідачка повністю не
розрахувалася за договором
купівлі-продажу, не є підставою для
визнання договору недійсним, оскільки
порушення вимог закону повинно мати
місце саме під час його укладення, а що
стосується проведення наступних
розрахунків за вже укладеним
договором, то це відноситься до його
виконання та не впливає на дійсність
договору.

Доводи апелянтів щодо того, що спірний
договір купівлі-продажу укладено
внаслідок помилки з їх боку, оскільки
помилялися щодо природи правочину,
прав та обов'язків сторін тощо, були
змушені в силу об'єктивних причин
погодитися на продаж належного їм
домоволодіння за ціною, яка є нижчою,
також вони розраховували, що
відповідачка розрахується з ними
згідно умов договору, що нею не
виконано, в іншому разі цей договір
вони б не укладали, на увагу не
заслуговують, оскільки як вбачається
з заяви позивачів від 12.09.2008 року, яка
була посвідчена приватним нотаріусом
Луганського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, реєстровий номер 674, 675 /
а. с. 26/, - згідно договору купівлі
продажу житлового будинку за адресою:
АДРЕСА_1, посвідченого нотаріально
12.09.2008 року, реєстровий номер 672,
розрахунок з ними здійснений повністю,
претензій до покупця відповідачки
вони не мають.

У спірному договорі купівлі-продажу
відображені положення, що продаж
житлового будинку вчиняється за
домовленістю сторін за 726660 грн. які
позивачі отримали у повному обсязі.

Доказів того, що позивачі підписали цей
договір та зазначену заяву під тиском
зовні, всупереч власній волі, суду не
надано.

Доводи апелянта щодо того, що вказаним
договором купівлі-продажу порушено
права малолітньої доньки одного з
позивачів, яка має право користування
спірним будинком, оскільки в ньому
проживає, на увагу не заслуговують,
оскільки ніяких доказів з цього
приводу, а також наявності у позивача
ОСОБА_2 малолітньої дитини, суду не
надано, а згідно п. 1.4, 1.5 Договору
позивачі - продавці засвідчили, що
стосовно предмету відчуження -
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1,
прав у третіх осіб відповідно до ст. 659
ЦК України немає, малолітні або
неповнолітні діти у вищезгаданому
будинку не зареєстровані та не мають
права користуватися ним або будь-якою
його частиною, у відчужуваному
житловому будинку ніхто не проживає.

Додану до апеляційної скарги довідку з
місця знаходження спірного будинку про
проживання у ньому позивачів та
малолітньої дитини, судова колегія до
уваги не приймає, оскільки доказів
того, що позивачі зверталися до суду
першої інстанції з клопотанням про її
долучення до справи і їм було у цьому
відмовлено, у справі немає. Ніяких
поважних причин, з яких вказана довідка
не була надана у суді першої інстанції
апелянтами не наведено. Крім того, з
вказаної довідки не вбачається, що
дитина постійно проживала у спірному
будинку на момент укладення
оскаржуваного договору
купівлі-продажу.

Та обставина, що на даний час у
провадженні суду знаходиться інша
справа за позовом апелянта ОСОБА_4 в
інтересах малолітньої дитини про
визнання спірного договору
купівлі-продажу недійсним, у тому
числі, з підстав вчинення його без
згоди органу опіки та піклування, не є
підставою для визнання спірного
договору купівлі-продажу нікчемним та
таким, що порушує права малолітньої
дитини, оскільки вказана справа не
розглянута і рішення по суті спору не
прийнято.

Доводи апелянтів щодо того, що
вказаний договір купівлі-продажу ними
укладено внаслідок омани з боку
відповідачки, щодо обставин, що мають
істотне значення, а саме: не повідомила
їм про свій намір на купівлю цього
будинку без виплати їм всієї
узгодженої продажної ціни, замовчувала
свій попередній намір про заволодіння
цим будинком з метою передачі його в
іпотеку банку у якості забезпечення
виконання нею зобов»язань за кредитним
договором, що підтверджується вироком
Ленінського райсуда м. Луганська, на
увагу не заслуговують, оскільки
вказаний вирок винесено стосовно
інших осіб, які вчинили шахрайство
стосовно відповідачки, яке не має
ніякого відношення до укладеного
спірного договору купівлі-продажу між
сторонами. Ніяких інших доказів на
підтвердження цих доводів позивачі
суду не надали.

Доводи апелянтів про те, що спірний
договір купівлі-продажу порушує
публічний порядок, він був спрямований
на порушення їх конституційних прав і
свобод людини і громадянина, незаконне
заволодіння майном позивачів та
позбавлення їх житла, на увагу не
заслуговують, оскільки позивачі
добровільно на свій розсуд
розпорядилися своєю власністю,
провівши її відчуження відповідачці,
за що від неї отримали обумовлену
грошову суму.

Також суд дійшов правильного висновку
щодо обґрунтованості вимог
відповідачки.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, ст. ст.
319, 383, 391 ЦК України громадяни, які мають
у приватній власності будинок / частину
будинку/, квартиру, користуються ним
/нею/ для власного проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд, вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно зі ст. 155 ЖК України жилі будинки
/ квартири/, що є в приватній власності
громадян, не може бути в них вилучено,
власника не може бути позбавлено права
користуватися жилим будинком
/квартирою/, крім випадків,
встановлених законодавством України.

Згідно ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється на підставі остаточного
рішення суду про позбавлення права
власності або права користування
житловим приміщенням.

Судом встановлено, що п. 4.8 спірного
договору купівлі-продажу передбачено,
що позивачі - продавці взяли на себе
зобов'язання звільнити вищевказаний
будинок від особистих речей для
безперешкодного користування покупцем
та знятися з реєстрації у строк до
12.10.2008 року, однак до теперішнього часу
один з позивачів ОСОБА_2 спірний
будинок не звільнив та не знявся з
реєстрації у ньому.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про
необґрунтованість позивачів в частині
вимог, що стосуються визнання
недійсним договору купівлі продажу
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1,
від 12.09.2008 року, та відсутності підстав
для скасування права власності
відповідачки, тому суд правильно
дійшов висновку щодо усунення
перешкод відповідачці у користуванні
вказаним об'єктом нерухомості,
оскільки втративши право власності на
цей об'єкт у встановленому законом
порядку шляхом його відчуження,
позивачі втратили і право користування
ним, а тому відповідачка вправі
вимагати захисту свого права
власності шляхом виселення позивачів
та зняття їх з реєстрації у вказаному
домоволодінні, що є належним способом
захисту порушеного права, який є
найбільш ефективним у даному випадку.

Доводи апелянтів про те, що
відповідачка позбавила їх житла, на
увагу не заслуговують, оскільки вони
самі добровільно передали їй право
власності на спірне домоволодіння.

Також судова колегія вважає, що суд
дійшов обґрунтованого висновку щодо
відсутності підстав для задоволення
позовних вимог позивачів щодо
визнання недійсним договору іпотеки
та витребування спірного будинку з
чужого володіння.

Судом встановлено, що відповідачка
передала придбане у позивачів спірне
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, в
іпотеку ПАТ КБ «Надра» за договором,
умовами якого було передбачено
вартість цього об»єкту нерухомості як
807400 грн. / разом з земельною ділянкою, на
якій воно розташовано 1095128 грн./, що не
суперечить діючому цивільному
законодавству України, оскільки вона
як власник мала право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд, та
відповідно до ст. 627 ЦК України була
вільною в укладенні договору.

Згідно п. 2.1.2 Договору іпотеки предмет
іпотеки є власністю іпотекодавця, що
підтверджується договором
купівлі-продажу житлового будинку,
посвідченого 27.08.2008 року приватним
нотаріусом Луганського міського
нотаріального округу ОСОБА_6
реєстровий номер 599, зареєстрованим в
Державному реєстрі правочинів 27.08.2008
року; Державним актом на право
приватної власності на земельну
ділянку, який буде виданий на підставі
договору купівлі продажу, що
посвідчений приватним нотаріусом
Луганського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 реєстровий номер 677,
зареєстрованим в Державному реєстрі
правочинів 27.08.2008 року.

Реєстраційний запис про договір
іпотеки від 27.08.2008 року, який був
укладений між іпотекодавцем
відповідачкою та іпотекодержателем
ВАТ КБ «Надра», предмет іпотеки:
будинок та земельна ділянка за адресою:
АДРЕСА_1, - було внесено до Державного
реєстру іпотек 12.09.2008 року,
реєстраційний номер 7908314.

Вказані обставини підтверджуються
матеріалами справи.

Судова колегія вважає, що суд
правильно дійшов висновку про те, що
зазначеним договором іпотеки не
порушено права позивачів, та відсутня
необхідність у витребуванні спірного
майна на користь позивачів.

Доводи апелянтів про те, що на момент
укладення договору іпотеки
відповідачка ще не була власницею
предмета іпотеки, оскільки договір
купівлі-продажу було укладено тільки 12
вересня 2008 року, на увагу не
заслуговують, бо підставою права
власності відповідачки у спірному
договорі іпотеки вказано договір
купівлі-продажу від 27 серпня 2008 року,
доказів того, що цей договір є
недійсним, суду не надано.

Інших доводів та доказів порушення їх
прав зазначеним договором іпотеки
спірного домоволодіння, позивачами
суду не надано.

Також всі інші доводи апеляційної
скарги, крім зазначених вище, до уваги
не можуть бути прийняті, оскільки вони
містять у собі суб'єктивне тлумачення
апелянтами положень норм
матеріального права та обставин
справи, направлені на переоцінку
доказів, яка проведена судом першої
інстанції у встановленому порядку у
сукупності, про що зазначено у рішенні.

Таким чином, судова колегія вважає, що
рішення суду відповідає обставинам
справи та вимогам закону.

У відповідності зі ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право:

1) постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін;

2) скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог;

3) змінити рішення;

4) постановити ухвалу про скасування
рішення суду першої інстанції і
закриття провадження у справі або
залишення заяви без розгляду;

Згідно зі ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

За таких обставин, оскільки рішення
суду першої інстанції відповідає
вимогам закону та обставинам справи,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, підстав
для його скасування не вбачається.

Колегія суддів, керуючись ст.ст. 303, 307,
308, 315, 324, 325 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 01 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів після її
проголошення.

Головуючий:

Судді: