№
№ 645/7375/13
РІШЕННЯ

іменем України

30 січня 2014 року Фрунзенський
районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Бондаревої І.В., при
секретарі - Шевченко К.В., Вітко Я.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Харкові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О
В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про стягнення
заборгованості, вказуючи ( з
врахуванням уточнень), що їй належить 1/3
та 1/6 частини житлового будинку за
адресою:АДРЕСА_1. Вона постійно сплачує
комунальні платежі за воду,
електроенергію та газ. Відповідач
мешкає в будинку, проте комунальні
платежі не сплачує. За період 2010-2013 р.р.
позивачем сплачені комунальні платежі
у розмірі 20399,00 грн. Враховуючи
проведену відповідачем оплату у
розмірі 470 грн., він повинен доплатити
9964,50 грн., відповідно до його частки. На
пропозицію позивача сплатити йому
вказану суму відповідач відмовляється.
Просить суд стягнути з відповідача
вказану суму та відшкодувати судові
витрати.

В судовому засіданні представник
позивача - ОСОБА_3 позовні вимоги
підтримав та пояснив, що сторони є
рідними братом і сестрою. Позивач
зверталась усно до відповідача з
вимогами про сплату їй вартості ?
частини комунальних послуг, але
відповідач з листопада 2012 р. до вересня
2013 р. сплатив їй лише 470 грн.

Відповідач позовні вимоги не визнав та
пояснив, що він мешкає у цьому будинку,
але не має доступу до систем опалення,
газопостачання та водопостачання, і не
користується ними. Він самостійно
сплачує за вивіз сміття та через третіх
осіб передає позивачці гроші, щомісяця
по 50-100 грн., на оплату вартості спожитої
ним електроенергії.

Представник відповідача - ОСОБА_4 проти
позову заперечувала, оскільки позивач
сплачувала комунальні послуги за весь
будинок, не маючи доручення від
відповідача на вчинення цих дій в його
інтересах, та не повідомляла
відповідача про вчинення цих дій.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши
свідків, суд дійшов висновку про
наступне.

Згідно ст.322 ЦК України, власник
зобов'язаний утримувати майно, що йому
належить, якщо інше не встановлено
договором або законом.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_1 є власником ? частини житлового
будинку з надвірними будівлями по
АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом після
смерті батька ОСОБА_5 (на 1/3 частину), та
свідоцтва про право на спадщину за
законом після смерті матері, ОСОБА_6 (на
1/6 частину), тобто усього їй належить ?
частина.

Свідоцтво про право власності на другу
1/3 частину після смерті ОСОБА_5 та другу
1/6 частину після смерті ОСОБА_6 - не
видавалось, оскільки відповідач, який є
рідним братом позивачки та рідним
сином ОСОБА_5 та ОСОБА_6, відповідно
другим спадкоємцем, що ніким не
оспорюється, до нотконтори за
отриманням свідоцтв про право на
спадщину не звертався, право на
спадщину на ? частину (1/3 + 1/6) у
встановленому законом порядку не
оформив.

Суд вважає, що відповідач прийняв
спадщину, яка відкрилась після смерті
батьків, у порядку ч.3 ст.1268 ЦК України,
оскільки на час їх смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1
та ІНФОРМАЦІЯ_2.) постійно проживав
разом з ними у спірному будинку, що
також ним не оспорюється, тобто набув
права та обов'язки власника цього
майна.

Вказаний будинок підключений до мереж
централізованого електро-, газо- та
водопостачання, частки співвласників в
натурі не виділені.

01.10.2009 р. між ОСОБА_1 та ПАТ
«Харківмісьгаз» укладений договір про
надання послуг з газопостачання за
адресою: АДРЕСА_1, а 06.06.2010 р. між ОСОБА_1
та Енергопостачальником в особі
начальника Східного РВЕ укладений
договір про користування електричною
енергією за цією ж адресою.

Вказаними договорами передбачена
відповідальність споживача за
порушення зобов'язання щодо повної та
своєчасної оплати вартості наданих
послуг.

Згідно наданих суду письмових доказів,
позивач протягом 2010-2013 р.р сплатила
вартість наданих за вказаною адресою
послуг електро-, газо- та
водопостачання, а також за вивіз сміття
у загальному розмірі 18 432,35 грн.

Відповідач у судовому засіданні не
заперечував ту обставину, що він
проживає у спірному будинку та
користується електроенергією,
сплачуючи позивачці вартість її
споживання на свій розсуд.

Свідки з боку відповідача - ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, допитані судом, також
підтвердили факт періодичних сплат
відповідачем вартості електроенергії
позивачці.

Враховуючи, що в разі несплати вартості
наданих послуг електро-, газо- і
водопостачання та накопичення
заборгованості, споживача може бути
позбавлено права на користування
вказаними послугами шляхом припинення
надання таких послуг, відключення
існуючих мереж, у зв'язку з чим існує
небезпека настання невигідних для
нього майнових наслідків. Наступне
підключення до мереж, окрім погашення
заборгованості, вимагає понесення
додаткових витрат, пов'язаних з
підключенням, що також є невигідними
для власника майновими наслідками.

Таким чином, суд вважає безпідставними
посилання представника відповідача
про відсутність спеціального
доручення відповідача на сплату
позивачкою вартості комунальних
послуг, як на підставу відмови у
задоволенні позову, оскільки
поведінка відповідача (передача ним
грошових коштів позивачці) свідчить
про те, що йому було відомо про те, що
позивачка здійснює оплату вартості
наданих послуг у повному обсязі, він
схвалював ці дії, та розумів
можливість небезпеки настання
невигідних майнових наслідків у
вигляді відключення від мереж
електро-, газо- та водопостачання.

Відповідно до ч. 1 ст. 356
ЦК України, власність двох чи більше
осіб із визначеним часток кожного з них
у праві власності є спільною частковою
власністю.

Згідно ст. 360 ЦК
України, співвласник відповідно до
своєї частки у праві спільної
часткової власності зобов'язаний
брати участь у витратах на
управління, утримання та збереження
спільного майна, у сплаті податків,
зборів (обов'язкових платежів),
а також нести відповідальність
перед третіми особами за
зобов'язаннями, пов'язаними із спільним
майном.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги", споживач -
це фізична чи юридична особа, яка
отримує або має намір отримати
житлово-комунальну послугу.

Відповідно до п. 5 ч.3 ст. 20 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги", споживач зобов'язаний
оплачувати житлово-комунальні послуги
у строки, встановлені договором або
законом.

Статтею 162 ЖК України передбачено, що
плата за користування жилим
приміщенням в будинку (квартирі), що
належить громадянинові на праві
приватної власності, встановлюється
угодою сторін.

Відсутність самого договору між
сторонами не звільняють мешканців
квартири від обов'язку оплати
комунальних послуг, оскільки, в силу
вимог ст. 162 ЖК України, наймач (власник)
зобов'язаний своєчасно вносити
квартирну плату та плату за комунальні
послуги.

Відповідно до статті 541 ЦК України,
солідарний обов'язок або солідарна
вимога виникають у випадках,
встановлених договором або законом,
зокрема у разі неподільності предмета
зобов'язання.

Оскільки Правила користування
приміщеннями житлових будинків,
затверджені Постановою КМУ України від
08.10.1992 року № 572, п. 18 зобов'язують
наймача, власника й орендаря житлового
приміщення оплачувати
житлово-комунальні послуги, враховуючи
положення ст. 541 ЦК України,
зобов'язання з оплати комунальних
послуг мають солідарний характер, а
тому сторони, які є співвласниками
спірному будинку та проживають в ньому,
несуть солідарні зобов'язання з оплати
житлово- комунальних послуг.

Згідно ст. 544 ЦК України, боржник,
який виконав солідарний обов'язок, має
право на зворотну вимогу (регрес) до
кожного з решти солідарних боржників у
рівній частці, якщо інше не встановлено
договором або законом, за вирахуванням
частки, яка припадає на нього.

Виходячи з того, що кожному із сторін
належить по ? частині будинку, витрати
за комунальні послуги мають
сплачуватись ними також у рівних
частках. З врахуванням сплаченої
відповідачем суми, яку позивачка
визнає (470 грн.), він має відшкодувати
позивачці витрати на утримання майна у
розмірі 8746,18 грн. (18432,35 : 2 - 470), в порядку
регресу.

За таких обставин суд дійшов висновку
про задоволення позову частково, в
межах наданих суду письмових доказів
понесених позивачем витрат.

З підстав, передбачених ст.88 ЦПК
України, суд стягує з відповідача на
користь позивача судовий збір у
розмірі 229,4 грн.

Даних про понесення позивачкою витрат
на правову допомогу у розмірі 1000 грн. -
суду не надано, тому підстави для їх
відшкодування відсутні.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 209, 212, 213, 215 ЦПК
України, ст.ст.322, 360, 541, 544, 1158, 1160 ЦК
України, суд -

В И
Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
заборгованість з витрат на утримання
майна у розмірі 8746,18 грн. та судовий
збір у розмірі 229,4 грн., а всього
стягнути 8975 грн. 58 коп.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Харківської області
через Фрунзенський районний суд
м.Харкова шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Головуючий - суддя