У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника
Д.Д.,

суддів:
Закропивного О.В., Лесько А.О.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до приватного
підприємства «Світоч» про
витребування майна від добросовісного
набувача за касаційною скаргою
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, на
рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 11 червня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із указаним позовом, у якому
просила витребувати із незаконного
користування приватного підприємства
«Світоч» (далі - ПП «Світоч») земельну
ділянку, яка розташована на території
Бобринецької міської ради
Кіровоградської області. В
обґрунтування позову зазначала, що
вона є власником спірної земельної
ділянки, яка на даний час знаходиться у
користуванні на умовах оренди у ПП
«Світоч» на підставі договору оренди
землі, укладеного 10 квітня 2008
року між ПП «Світоч» та ОСОБА_5 строком
на 7 років. Вказана земельна ділянка
раніше належала ОСОБА_5 на підставі
державного акту про право приватної
власності на земельну ділянку від
29 березня 2002 року, який був
скасований рішенням Бобринецького
районного суду Кіровоградської
області від 24 листопада 2010 року. Не
погоджуючись з цим, позивач звернувся
до суду та просив задовольнити позов.

Рішенням Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 12 травня
2014 року позов ОСОБА_3 задоволено.
Витребувано із незаконного
користування у добросовісного
набувача ПП «Світоч» земельну ділянку
ОСОБА_3, яка розташована на території
Бобринецької міської ради
Кіровоградської області, право
власності на яку посвідчено державним
актом про право власності на земельну
ділянку від 24 грудня 2012 року, що
знаходиться в користуванні на умовах
оренди у ПП «Світоч» на підставі
договору оренди землі, укладеного 10
квітня 2008 року між ПП «Світоч» та
ОСОБА_5, площею 4,95 га. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 11 червня
2014 року рішення місцевого суду
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким у задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3
- ОСОБА_4, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення місцевого суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, виходив із того, що судовим
рішенням встановлено право позивачки
витребувати майно від добросовісного
набувача на підставі ст. 388 ЦК України, а
саме земельну ділянку від ПП «Світоч».
Враховуючи факт, що ПП «Світоч»
добросовісно набуло права оренди на
земельну ділянку, суд дійшов висновку
про наявність підстав для задоволення
позову.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову, суд апеляційної інстанції
виходив із того, що позивачем не надано
належних доказів, що земельна ділянка,
яку позивач отримав у власність і яка є
предметом спору, знаходиться саме у
користуванні відповідача, позивачем не
зазначено яка конкретна частина
земельної ділянки повинна бути
витребувана, оскільки ОСОБА_3 є
власником земельної ділянки розміром 2
га, а ПП «Світоч» користується 4,95 га.
Застосовуючи норми ст. 388 ЦК України,
суд не зазначив, якою з частин
зазначеної статті керувався.

Проте погодитися з такими висновками
суду апеляційної інстанції не можна.

Судами установлено, що ОСОБА_3 є
власником земельної ділянки розміром 2
га, яка розташована на території
Бобринецької міської ради
Кіровоградської області, про що
свідчить державний акт на право
власності на земельну ділянку серії
від 24 грудня 2012 року ЯК № 090160. Зазначена
земельна ділянка передана у власність
позивача для ведення особистого
селянського господарства із колишніх
земель приватної власності, які були
переведені до земель запасу
Бобринецької міської ради
Кіровоградської області після
скасування державного акта на право
приватної власності ОСОБА_5 від 29
березня 2012 року серії 111 КР №042899 за
рішенням суду. На даний час спірна
земельна ділянка перебуває у
користуванні на умовах оренди у ПП
«Світоч» на підставі договору оренди
землі укладеного 10 квітня 2008 року між
відповідачем та ОСОБА_6,
зареєстрованого у Бобринецькому
районному відділі Кіровоградської
регіональної філії ДП «Центр
державного земельного кадастру» 18
вересня 2008 року за № 61,
площею 4,95 га, договір укладено на 7
років.

Рівність умов захисту прав власності
на землю передбачена нормами
ст. ст. 21, 55 Конституції України та ст. 152
ЗК України.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може
скористатися не будь-яким, а конкретним
способом захисту свого права. Під
способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на порушника.

У спорах, що виникають із земельних
правовідносин, права особи, яка вважає
себе власником майна, не підлягають
захистові шляхом задоволення позову до
добросовісного набувача з
використанням правового механізму,
установленого ст.ст. 215, 216 ЦК України.
Такий захист можливий лише шляхом
задоволення віндикаційного позову,
якщо для цього існують підстави,
передбачені ст. 388 ЦК України, які дають
право витребувати майно в
добросовісного набувача.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
31 жовтня 2012 року у справі № 6-53цс12, яка
згідно зі ст. 360-7 ЦПК України
є обов'язковою для судів.

У матеріалах справи міститься рішення
Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 9 січня 2014
року, яке набрало законної сили, про
відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 до
ПП «Світоч», ОСОБА_5, третя особа -
відділ Держземагентства у
Бобринецькому районі Кіровоградської
області, про визнання договору оренди
землі недійсним, усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою з
підстав обрання неналежного способу
захисту прав та інтересів. Разом з тим у
зазначеному рішенні міститься
висновок суду про те, що ОСОБА_3 має
право пред'явити позов з підстав,
передбачених ст. 388 ЦК України, що дає
право позивачу витребувати майно від
добросовісного набувача.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд першої інстанції
дослідив обставини справи у повному
обсязі, зібраним по справі доказам
надав належну оцінку та правильно
застосував норми матеріального права.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 11 червня
2014 року скасувати, рішення
Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 12 травня
2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О.
Лесько

М.Є.
Червинська

В.А.
Черненко