АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1757/2014
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді
Оніщука М.І.,

суддів
Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Сливка
А.В.,

за участю:

представників відповідача
ХантільА.О., Дрозденко В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_4 на рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 12 листопада
2013 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_4 до Житлово-будівельного
кооперативу «Лепсе-4» про визнання
наказів недійсними та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу при затримці виконання рішення
суду,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року позивач звернулась до
суду з позовом, в якому просила
зобов'язати відповідача ЖБК «Лепсе-4»
надати документ про розмір посадового
окладу діловода ЖБК «Лепсе-4» ОСОБА_4 на
день її звільнення 31.12.2006 по п. 1 ст. 40
КЗпП України за наказом ЖБК «Лепсе-4» №
10 від 27.12.2006, документ розрахунку
належних її сум при звільненні 31.12.2006 по
п. 1 ст. 40 КЗпП України за наказом ЖБК
«Лепсе-4» № 10 від 27.12.2006, визнати
недійсним п. 2 наказу ЖБК «Лепсе-4» № 10
від 10.07.1013 в частині вказівки розміру її
посадового окладу - 299,46 грн., визнати
недійсним п. 3 наказу ЖБК «Лепсе-4» № 10
від 10.07.2013 щодо зміни істотних умов
праці при її поновленні на роботі за
рішенням суду, стягнути з відповідача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу при затримці виконання рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 26.12.2012 про негайне поновлення її на
роботі за період з 27.12.2012 по 10.07.2013 та
моральну шкоду, розмір якої визначити
на розсуд суду.

В обґрунтування заявлених вимог
вказувала, що рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 26.12.2012 її
було поновлено на роботі. Вказане
рішення підлягало негайному виконанню,
однак було виконано лише 10.07.2013, а тому
відповідач повинен їй сплатити
середній заробіток за вимушений
прогул. Крім того, при поновленні її на
посаді діловода судом не
встановлювався розмір посадового
окладу 299,46 грн., а тому вказівка про це в
п. 2 наказу ЖБК «Лепсе-4» є недійсною.
Також п. 3 вищевказаного наказу були
змінені істотні умови її праці (режим
роботи), чим порушено ч.ч. 3. 4 ст. 32 КЗпП
України.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 12 листопада 2013 року
позов задоволено частково. Стягнуто з
ЖБК «Лепсе-4» на користь ОСОБА_4
середній заробіток за час затримки
виконання рішення суду про поновлення
на роботі за період з 27.12.2013 по 10.07.2013 в
розмірі 1 705 грн. 62коп.

Стягнуто з ЖБК «Лепсе-4» на користь
держави судовий збір в розмірі 229 грн.
40коп.

В іншій частині заявлених вимог -
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду позивач
оскаржила його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
скасувати. Зазначає, що висновки суду
не відповідають фактичним обставинам
справи, суд незаконно проігнорував та
не надав оцінку жодному з документів на
які, як на доказ законності заявлених
позовних вимог, посилалась позивач.
Крім того, суд невірно вирахував суму
заборгованості по заробітній платі.

Представники відповідача в судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечували за її
безпідставністю та необґрунтованістю
і просили рішення суду залишити без
змін, оскільки воно постановлено з
дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Разом з цим, згідно вимог ч. 3 ст. 303 ЦПК
України апеляційний суд не обмежений
доводами апеляційної скарги, якщо під
час розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Частково задовольняючи позов суд
першої інстанції виходив з того, що
оскільки рішення Святошинського
району м. Києва від 26.12.2012 в частині
поновлення на роботі ОСОБА_4 підлягало
негайному виконанню, однак фактично
було виконано 10.07.2013, то з відповідача
на користь позивача підлягає стягненню
середній заробіток за час затримки
його виконання. Відмовляючи в
задоволенні іншої частини заявлених
вимог суд виходив з їх безпідставності
та необґрунтованості.

З такими висновками суду повністю
погодитися неможливо, з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, що рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 26.12.2012
частково задоволено позов ОСОБА_4 про
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди.

Дане рішення в частині поновлення на
роботі та стягнення заробітної плати
за один місяць вимушеного прогулу
підлягало негайному виконанню, про що
було зазначено як в мотивувальній, так
і в резолютивній його частинах.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
23.04.2013 рішення Святошинського
районного суду м. Києва змінено в
частині розміру моральної шкоди.

Згідно копії наказу ЖБК «Лепсе-4»№ 1 від
10.07.2013, ОСОБА_4 була поновлена на роботі
на посаді діловода ЖБК «Лепсе-4» з 31.12.2006
з посадовим окладом 299,46 грн. та
встановлено неповний робочий тиждень -
10 робочих годин.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 34 постанови від 6 листопада
1992 № 9 «Про практику розгляду судами
трудових спорів» рішення про
поновлення на роботі вважаються
виконаними із дня видання власником
або уповноваженим ним органом наказу
про поновлення.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що
у разі затримки власником або
уповноваженим ним органом виконання
рішення органу, який розглядав
трудовий спір про поновлення на роботі
незаконно звільненого або
переведеного на іншу роботу
працівника, цей орган виносить ухвалу
про виплату йому середнього заробітку
або різниці в заробітку за час
затримки.

В ухвалі Верховного Суду України від
09.11.2011 зазначено, що стягнення судом на
користь працівника середнього
заробітку за час затримки виконання
рішення суду про поновлення на роботі
незаконно звільненого працівника
здійснюється на підставі ухвали суду, а
отже такі вимоги розглядаються в межах
провадження про поновлення на роботі.

Зазначені правові висновки Верховного
Суду України в силу ч.1 ст.360-7 ЦПК
України є обов'язковими.

Таким чином, положення ст. 236 КЗпП
України є спеціальною нормою та
регламентує порядок додаткового
нарахування судом, який ухвалив
рішення про поновлення працівника на
роботі, середнього заробітку або
різниці в заробітку за час затримки
виконання рішення. При цьому стягнення
судом на користь працівника середнього
заробітку за час затримки виконання
рішення суду про поновлення на роботі
незаконно звільненого працівника
здійснюється на підставі заяви
працівника та постановленої, за
результатом її розгляду ухвали суду в
межах цивільної справи про поновлення
заявника на роботі.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку про те, що для
вирішення питання про стягнення
середнього заробітку за час затримки
виконання рішення суду про поновлення
на роботі ОСОБА_4 має звернутись з
відповідною заявою до Святошинського
районного суду м. Києва в межах
цивільної справи про поновлення на
роботі, а не шляхом пред'явлення позову
про захист трудового права в окремому
провадженні.

Отже, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції передчасно
задовольнив позовні вимоги про
стягнення середнього заробітку за час
затримки виконання рішення суду про
поновлення на роботі, оскільки повинен
був закрити провадження в справі в цій
частині, у відповідності з вимогами
процесуального закону.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК
України, суд своєю ухвалою закриває
провадження у справі, якщо справа не
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що провадження у
справі відкрито за вимогою щодо
стягнення середнього заробітку за час
затримки виконання рішення суду про
поновлення на роботі, яка не підлягає
правовому захисту в іншому
провадженні, ніж провадженні, в якому
повинно було розглядатися таке
питання, що є фактом, який підтверджує
неправомірність виникнення цивільного
процесу в цьому випадку (п. 1 ч. 1 ст. 205
ЦПК України).

Частиною 1 статті 304 ЦПК України
визначено, що справа розглядається
апеляційним судом за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими цією
главою.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 307 ЦПК України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про скасування
рішення суду першої інстанції і
закриття провадження у справі.

Згідно ч. 1 ст. 310 ЦПК України рішення
суду підлягає скасуванню в
апеляційному порядку із закриттям
провадження у справі або залишення
заяви без розгляду з підстав,
визначених статтями 205 і 207 цього
Кодексу.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
в частині вирішення позовної вимоги
ОСОБА_4 про стягнення середнього
заробітку за час затримки виконання
рішення суду про поновлення на роботі
підлягає скасуванню, а провадження в
цій частині закриттю, оскільки
вирішення зазначеного питання не може
вирішуватись шляхом пред'явлення
окремого позову.

В іншій частині рішення суду є законним
та обґрунтованим, з наступних підстав.

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку щодо відмови в задоволенні
позову в частині витребування у
відповідача документу про розмір
посадового окладу діловода ЖБК
«Лепсе-4» ОСОБА_4 на день її звільнення
31.12.2006 по п. 1 ст. 40 КЗпП України за
наказом ЖБК «Лепсе-4» № 10 від 27.12.2006 та
документу розрахунку належних ОСОБА_4
сум при звільненні 31.12.2006 по п. 1 ст. 40
КЗпП України за наказом ЖБК «Лепсе-4» №
10 від 27.12.2006, оскільки розмір
середньоденної заробітної плати
позивачки, так само як і розмір
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу був встановлений рішенням
Святошинського районного суду м. Києва
від 26.12.2012, яке набрало законної сили.

Відносно тверджень позивача щодо
недійсності наказу ЖБК «Лепсе-4» від
10.07.2013 про поновлення на роботі з 31.12.2006
в частині вказівки розміру її
посадового окладу 299,46 грн., то вони
також є безпідставними, оскільки
рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 26.12.2012 на користь
ОСОБА_4 було стягнуто заробітну плату
за один місяць вимушеного прогулу в
розмірі 299,46 грн.

Крім цього, суд першої інстанції дійшов
правомірного висновку про відмову в
задоволенні вимоги щодо визнання
недійсним п. 3 наказу ЖБК «Лепсе-4» від
10.07.2013 про поновлення її на роботі з
31.12.2006 за рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 26.12.2012 з
підстав відсутності передбаченого ч.ч.
3, 4 ст. 32 КЗпП України попередження
роботодавцем працівника про зміну
істотних умов праці (режиму роботи) та
незаконним переведенням в бік
погіршення істотних умов праці (режиму
роботи) працівника, оскільки з наказу
від 01.04.2003 вбачається, що позивач була
прийнята на роботу на посаду діловода
на умовах неповного робочого часу з
тривалістю в тиждень 10 годин і на таку ж
саму посаду та з аналогічними умовами
праці була поновлена наказом від 10.07.2013.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення чи зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав доведеними; не
відповідність висновків суду
обставинам справи та порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Отже, враховуючи вищевикладене,
колегія суддів приходить до висновку,
що у зв'язку з неправильним
застосування норм матеріального і
процесуального права, рішення суду
підлягає скасуванню із закриттям
провадження у справі, лише в частині
вирішення позовних вимог про стягнення
середнього заробітку за час затримки
виконання рішення суду про поновлення
на роботі. В іншій частині рішення суду
слід залишити без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
205, 218, 303, 304, 307-309, 310, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 12 листопада 2013 року в
частині вирішення позовних вимог про
стягнення середнього заробітку за час
затримки виконання рішення суду про
поновлення на роботі - скасувати та в
цій частині провадження у справі
закрити.

В іншій частині рішення суду - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та протягом двадцяти
днів може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді