У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів:Амеліна В.І.,Дербенцевої Т.П.,
Парінової І.К.,Савченко В.О.розглянувши
у судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про припинення права
власності, за касаційною скаргою
ОСОБА_7 на рішення Придніпровського
районного суду м. Черкаси від 06 вересня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Черкаської області від 07 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2012 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом, в якому просив
припинити право власності ОСОБА_7 на ј
частку квартири, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, стягнути з нього на
користь ОСОБА_7 грошові кошти
(компенсацію) в сумі 50 925 грн та визнати
за ним право власності на ј частку
зазначеної квартири. В обґрунтування
своїх вимог зазначав, що відповідно до
довідки КП «ЧООБТІ» від 14 квітня 2011
року він являється власником Ѕ частки
квартири АДРЕСА_1, та спадкоємцем ј
частки вказаної квартири, що належала
його матері ОСОБА_8 Отже, він є
власником ѕ часток квартири.
Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом відповідач є
спадкоємцем ј частки майна ОСОБА_8
Ринкова вартість спірної квартири на
день подачі позову складає 203 700 грн, що
підтверджується звітом про проведення
незалежної оцінки ринкової вартості
нерухомого майна. Зазначав, що на день
звернення до суду постійно
користується вказаною квартирою,
самостійно сплачує комунальні платежі,
проводить поточні ремонти. Відповідач
забезпечений житлом та проживає за
іншою адресою, за зазначеною адресою не
проживає і жодних витрат по утриманню
належної йому частини квартири не несе.

Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 06 вересня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Черкаської області
від 07 жовтня 2013 року, позов задоволено.
Припинено право власності ОСОБА_7
на ј частку квартири АДРЕСА_1 та визнано
право власності на ј частку зазначеної
квартири за ОСОБА_6 Стягнуто з ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_7 грошову
компенсацію, за виключенням судових
витрат, в сумі 52 782 грн 52 коп. Вирішено
питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
мотивуючи свої вимоги порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права, і ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані
судові рішення не відповідають.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 є
власником Ѕ частки квартири
АДРЕСА_1 та спадкоємцем ј частки
зазначеної квартири, що належала його
матері ОСОБА_8 Таким чином,
ОСОБА_6 є власником ѕ часток спірної
квартири, в якій він проживає разом з
сім'єю, сплачує комунальні послуги,
проводить поточні ремонти.

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом ОСОБА_9 є
спадкоємцем ј частки майна ОСОБА_8, що
підтверджується довідкою комунального
підприємства «ЧООБТІ» від 14 квітня 2011
року.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та
застосувавши до спірних правовідносин
положення ст. 365 ЦК України, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився і апеляційний суд, виходив з
того, що частка відповідача у спірній
квартирі є незначною та не може бути
виділена в натурі, припинення права
власності ОСОБА_7 на ј частку спірної
квартири не завдасть істотної шкоди
його інтересам, оскільки він має інше
житло.

Проте погодитися з такими висновками
судів не можна з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право
особи на частку у спільному майні може
бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: частка є незначною і не може бути
виділена в натурі, річ є неподільною,
спільне володіння і користування
майном є неможливим, таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

За змістом зазначеної норми закону
припинення права особи на частку в
спільному майні допускається за
наявності будь-якого з передбачених п.
п. 1 - 3 ч. 1 ст. 365 ЦК України випадку, але в
тому разі, коли таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може
бути завдана співвласнику та членам
його сім'ї, вирішується в кожному
конкретному випадку з урахуванням
обставин справи та особливостей
об'єкта, який є спільним майном.

При неможливості виділу частки
квартири в натурі або встановлення
порядку користування нею, власнику, що
виділяється, за його згодою
присуджується грошова компенсація.
Розмір грошової компенсації
визначається за угодою сторін, а при
відсутності такої угоди - судом по
дійсній вартості квартири на час
розгляду справи. Під дійсною вартістю
квартири розуміється грошова сума, за
яку він може бути проданий в даному
населеному пункті чи місцевості. Для її
визначення при необхідності
призначається експертиза.

В окремих випадках суд може, враховуючи
конкретні обставини справи, і при
відсутності згоди власника, що
виділяється, зобов'язати решту
учасників спільної власності сплатити
йому грошову компенсацію за належну
частку з обов'язковим наведенням
відповідних мотивів. Зокрема, це може
мати місце, якщо частка у спільній
власності на квартиру є незначною й не
може бути виділена в натурі чи за
особливими обставинами сумісне
користування нею неможливе, а власник в
квартирі не проживає і забезпечений
іншою жилою площею.

Обґрунтовуючи заперечення проти
позову, відповідач посилався на те, що у
спірній квартирі не проживає, оскільки
не має доступу до неї. Іншого житла у
нього немає, тому припинення права
власності на частку спірного
приміщення завдасть йому істотної
шкоди.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
зазначених вимог закону не врахував,
всупереч ст. ст. 212 - 214 ЦПК України
доводи і заперечення сторін належним
чином не перевірив, зокрема можливість
припинення права власності
відповідача на частку у спірній
квартирі та доводи щодо неможливості
спільного користування майном як
підставу позову; не встановив чи є
спірне помешкання єдиним місцем
проживання відповідача, чи є належна
йому частка у спільному майні
незначною та чи не завдасть істотної
шкоди інтересам відповідача та членам
його сім'ї припинення права власності
на цю частку; не врахував, що внесення
позивачем на депозитний рахунок суду
грошової компенсації вартості
належної відповідачеві частки не є
безумовною підставою до позбавлення
його права на частку у спільному майні.

Крім того, визначаючи розмір грошової
компенсації, яка підлягає присудженню
на користь співвласника, суд виходив з
вартості, встановленої експертом за
цінами станом на січень 2013 року. Разом з
тим, як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України у абз. 3 п. 6 постанови від 04
жовтня 1991 року № 7 «Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності
громадян на жилий будинок», розмір
такої грошової компенсації
визначається за угодою сторін, а за
відсутності такої угоди - судом за
дійсною вартістю будинку (квартири) на
час розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, в порушення
ст. ст. 303, 315 ЦПК України зазначені
порушення не усунув, доводи
апеляційної скарги не спростував та
передчасно залишив оскаржуване
рішення без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення судом процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, повністю не
встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
їх скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 06 вересня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Черкаської
області від 07 жовтня 2013 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян Судді:
В.І. Амелін Т.П. Дербенцева І.К.
Парінова В.О. Савченко