АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1 інстанції: Лозинська М.І.
№ 22-ц/796/836/2014
Доповідач: Шебуєва В.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді
Шебуєвої В.А.,

суддів
Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі
Кучер Є.М.,

розглянувши апеляційну скаргу
ОпалькоМирослави Іванівни, яка діє на
підставі довіреності від імені та в
інтересах Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк», на заочне
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 22 липня 2013 року в справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 22 липня 2013
року відмовлено у задоволенні позову
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»)
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за кредитним договором.

В апеляційній скарзі представник ПАТ
«Дельта Банк» просить вказане рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Дельта Банк»заборгованість за
кредитним договором у розмірі 3 610,48 грн.
Зазначає, що відповідно до пп. 10.1.
кредитного договору строк дії договору
встановлюється з дня його підписання
сторонами і діє до повного виконання
позичальником зобов'язань за цим
договором. Відтак, суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про
відмову в задоволенні позову ПАТ
«Дельта Банк» у зв'язку із спливом
позовної давності.

В судове засідання сторони та їх
представники не з'явилися, повідомлені
про місце і час розгляду справи, а тому
судова колегія дійшла висновку про
можливість слухання справи у їх
відсутність.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 14 жовтня 2006 року
між ТОВ «Комерційний Банк «Дельта
Банк», правонаступником якого є ПАТ
«Дельта Банк» (кредитор), та ОСОБА_2
(позичальник) було укладено кредитний
договір № 002-09007-141006, відповідно до
якого кредитор надав позичальнику
кредит в сумі 2 909,00 грн. зі сплатою
позичальником 5 % річних за
користування кредитом (а. с. 5-6).

За умовами договору кредит надається
строком на 12 місяців, з кінцевим
терміном повернення та сплати всіх
плат не пізніше ніж 13 жовтня2007 року на
умовах, визначених цим договором (п.1.2.).

Пунктом 2.5. кредитного договору
передбачено, що за ведення кредитної
справи позичальник сплачує кредитору
плату в розмірі 2,5 % в місяць.

Відповідно до положень п. п. 2.8., 3.1.
кредитного договору позичальник
зобов'язався починаючи з місяця, що
слідує за місяцем, в якому наданий
кредит, щомісячно до 14-го числа кожного
місяця сплачувати кредитору 323,00 грн.,
що включає в себе заборгованість за
кредитом, заборгованість по сплаті
процентів та плати за ведення
кредитної справи.

У зв'язку з неналежним виконанням умов
кредитного договору ОСОБА_2 відповідно
до наданих позивачем розрахунків
станом на 26 квітня 2013 року утворилась
заборгованість в розмірі 3 610,48 грн., з
яких 2 671,08 грн. - заборгованість за сумою
кредиту; 66,64 грн. - заборгованість за
відсотками; 872,76 грн. - заборгованість за
комісією (а. с. 14-15).

ПАТ «Дельта Банк»порушило перед судом
питання про стягнення з ОСОБА_2
заборгованості за кредитним договором.

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд першої інстанції дійшов
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» у
зв'язку із спливом загальної позовної
давності, застосувавши позовну
давність без відповідної заяви сторони
у спорі. При цьому, суд виходив з
положень ст. ст. 257, 261 ЦК України, п. 7 ч. 13
ст. 11 Закону України «Про захист прав
споживачів», п. 31 Постанови № 5 Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішення спорів, що
виникають із кредитних правовідносин».

Колегія суддів не може погодитися з
такими висновками суду першої
інстанції та вважає, що судом було
допущено порушення норм матеріального
права.

Відповідно до положень ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна .позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України).

Частиною 3 ст. 267 ЦК України визначено,
що позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

При цьому, ЦК України не передбачає
заборони пред'явлення окремих вимог у
зв'язку з пропущенням позовної
давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» договір
про надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язується
повернути їх разом з нарахованими
відсотками.

Відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
якщо кредитодавець у позасудовому
порядку або до судового провадження
звертається з вимогою про повернення
споживчого кредиту або погашення
іншого боргового зобов'язання
споживача, кредитодавець не може у
будь-який спосіб вимагати будь-якої
плати або винагороди від споживача за
таке звернення.

При цьому кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув.

Згідно з правовою позицією, викладеною
у постанові Верховного Суду України
від 20 листопада 2013 року № 6-126 цс 13,
прийнятій за наслідком розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, що є
обов'язковою для всіх судів України, п. 7
ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист
прав споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, у системному зв'язку з
самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Суди зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність до судових
рішень Верховного Суду України (стаття
360-7 ЦПК України).

Роз'яснення Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України, які викладені у п. 31
Постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішення спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
повинні враховуватися з урахуванням
вказаних висновків Верховного Суду
України.

Як вбачається з матеріалів справи, до
суду першої інстанції заяви ОСОБА_2 про
застосування позовної давності не
надходило, а тому у суду були відсутні
підстави для її застосування.

З наданих позивачем розрахунків
заборгованості вбачається, що ОСОБА_2
зобов'язання за кредитним договором у
повному обсязі не виконала,
відповідачкою в рахунок погашення
заборгованості було внесено лише один
платіж у розмірі 323,00 грн. 07 грудня 2006
року (а. с. 14).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України
кредитодавець має право відмовитися
від надання позичальникові
передбаченого договором кредиту
частково або в повному обсязі у разі
порушення процедури визнання
позичальника банкрутом або за
наявності інших обставин, які явно
свідчать про те, що наданий
позичальникові кредит своєчасно не
буде повернений.

Враховуючи викладене, позовні вимоги
ПАТ «Дельта Банк» є законними та
обґрунтованими, з ОСОБА_2 на користь
банку підлягає стягненню
заборгованість за кредитним договором
від 14 жовтня 2006 року № 002-09007-141006, яка
станом на 26 квітня 2013 року становить 3
610,48 грн., з яких 2 671,08 грн. -
заборгованість за сумою кредиту; 66,64
грн. - заборгованість за відсотками; 872,76
грн. - заборгованість за комісією.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2
на користь ПАТ «Дельта Банк»підлягає
стягненню 229,40 грн. сплаченого ним
судового збору.

Таким чином, заочне рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 22 липня 2013 року підлягає скасуванню
з ухваленням нового рішення про
задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта
Банк».

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК
України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Опалько Мирослави
Іванівни, яка діє на підставі
довіреності від імені та в інтересах
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк», задовольнити.

Заочне рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 22 липня 2013
рокускасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» заборгованість за
кредитним договором від 14 жовтня 2006
року № 002-09007-141006, яка станом на 26 квітня
2013 року становить 3 610,48 грн. та
складається з 2 671,08 грн. заборгованості
за сумою кредиту; 66,64 грн.
заборгованості за відсотками; 872,76 грн.
заборгованості за комісією.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» 229,40 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з часу
проголошення та може бути оскаржено
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді