Справа 120/2370/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.01.2014 року Чорноморський районний
суд Автономної Республіки Крим в
складі:

головуючого судді -Єрохіної І.В.

при секретарі - Мангул В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Чорноморське цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту спільного
проживання, поділ спільного майна
подружжя

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про встановлення факту
сумысного проживання, розділ сумісно
набутого майна. Свої вимоги позивач
обґрунтовує тим, що він з лютого 2002 року
перебував з відповідачкою у фактичних
шлюбних відносинах, проживали однією
сім'єю у м. Севастополі за місцем
реєстрації позивача, вели спільне
господарство. 13.04.2007 року сторонами за
договором купівлі-продажу було набуто
земельну ділянку площею 0,06 га, яка
розташована по АДРЕСА_2. Державний акт
на право власності на земельну ділянку
був оформлений на відповідачку. 17.08.2007
року між сторонами був зареєстрований
шлюб. Враховуючи, що з лютого 2002 року
сторони проживали спільно без
реєстрації шлюбу, а з 01.01.2004 року набрав
чинності Сімейний кодекс України,
статтею 74 якого встановлено, що якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою, майно набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
тому позивач вважає, що земельна
ділянка по АДРЕСА_2 є спільною сумісною
власністю сторін. Крім того, під час
подружнього життя після реєстрації
шлюбу, відповідачкою набуто право
власності на земельну ділянку площею
0,0540 га, яка розташована по АДРЕСА_2.
Позивач вважає, що майно, набуте
подружжям під час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності. Також
позивач зазначає, що у зв'язку з тим, що
позивачу та відповідачу не вистачало
грошових коштів для проведення
будівельних робіт на земельних
ділянках, позивач 08.06.2010 року позичив
кошти у розмірі 10000 доларів США.
Рішенням Гагарінського районного суду
м. Севастополя від 14.05.2013 року з
позивача стягнуто суму боргу у розмірі
79900 грн. Позивач вважає, що грошове
зобов'язання підлягає поділу як
спільне майно подружжя. Позивач
просить встановити факт спільного
проживання його та ОСОБА_2, як подружжя
у період з 01.01.2004 року та виділити у
власність позивачу земельну ділянку,
площею 0,0540 га, яка розташована по
АДРЕСА_2 та 39950 грн., що складає ? частину
грошового зобов'язання по розписці від
08.06.2010 року. Виділити у власність
ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,0600 га,
яка розташована по АДРЕСА_2. Просить
розподілити судові витрати.

В судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги
підтримали, пояснили згідно до
вищевикладеного. Позивач також
пояснив, що відповідачці на праві
власності належала квартира АДРЕСА_1.
Вказана квартира була продана, а на
виручені гроші була придбана земельна
ділянка площею 0,06 га по АДРЕСА_2. В
період перебування у шлюбі з
відповідачкою, остання приватизувала
земельну ділянку площею 0,540 га. Також
позивач пояснив, що у 2010 році він
отримав від свого батька 10000 доларів
США для будівництва на зазначених
земельних ділянках. Вважає, що гроші
були взяті на потреби сім'ї, а тому є
спільним майном подружжя. Просив позов
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, пояснив,
що майно, яке просить поділити позивач,
є власністю відповідачки, тому не може
бути спільним майном подружжя, а тому
не підлягає поділу. Також пояснив, що
відповідачка не проживала спільно з
позивачем з 2002 року у м. Севастополі, як
це зазначає позивач, оскільки
проживала та працювала у смт
Чорноморське. Просив в позові
відмовити.

Вислухавши сторони, дослідивши та
перевіривши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 11
ЦПК України, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Згідно ст. 10, ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з
17.08.2007 року по 02.10.2012 року. Рішенням
Чорноморського районного суду АРК від
02.10.2012 року шлюб був розірваний (а.с. 7).

21.12.2009 року відповідачкою отриманий
державний акт на право власності на
земельну ділянку загальною площею 0,0540
га, розташовану по АДРЕСА_2 для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (а.с. 43).

Згідно з ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини самостійного
заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 63 СК України дружина
та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпорядження майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України
майно, набуте подружжям під час шлюбу, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Згідно до Закону України від 11.01.2011 року
«Про внесення змін до ст.. 61 СК України
щодо об'єктів права спільної сумісної
власності подружжя» земельна ділянка,
набута нею, ним за час шлюбу внаслідок
приватизації земельної ділянки, що
перебувала у її, його користуванні, або
одержана внаслідок приватизації
земельних ділянок державних і
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій,
або одержана із земель державної і
комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
Земельним кодексом України" є об'єктом
права спільної сумісної власності.

Згідно ст.. 5 ЦК України акти цивільного
законодавства регулюють відносини, які
виникли з дня набрання ними чинності.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, державний акт відповідачем був
отриманий 21.12.2009 року (а.с. 43), тобто до
прийняття вказаної норми.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України у
редакції, яка діє на момент виникнення
спірних правовідносин, земельна
ділянка, набута нею, ним за час шлюбу
внаслідок приватизації земельної
ділянки, що перебувала у її, його
користуванні, або одержана внаслідок
приватизації земельних ділянок
державних і комунальних
сільськогосподарських підприємств,
установ та організацій, або одержана із
земель державної і комунальної
власності в межах норм безоплатної
приватизації, визначених Земельним
кодексом України є особистою приватною
власністю дружини, чоловіка.

Тому, суд вважає, що спірна земельна
ділянка не є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, а тому, не
підлягає поділу.

Судом також встановлено, що 20.08.2002
року ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_1,
що підтверджується договором
купівлі-продажу (а.с. 41). У судовому
засіданні позивач пояснив, що вказана
квартира є особистою власністю
відповідачки і до придбання вказаної
квартири він не має жодного відношення.

Згідно договору купівлі-продажу
квартири від 02.04.2007 року (а.с. 39)
відповідачка продала вищевказану
квартиру.

Згідно договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 13.04.2007 року (а.с. 37)
відповідачка придбала земельну
ділянку площею 0,06 га, яка розташована
по АДРЕСА_2.

У судовому засіданні позивач не
заперечував проти того, що вказана
земельна ділянка придбана за кошти,
вилучені від продажу відповідачкою
квартири.

Згідно ст. 61 ЦПК України
обюставини, визнані сторонами, які
беруть участь у справі, не підлягають
доказуванню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Таким чином, суд вважає, що зазначена
земельна ділянка не є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
а тому також не підлягає поділу.

Рішенням Гагарінського районного суду
м. Севастополя з ОСОБА_1 було стягнуто
на користь ОСОБА_2 суму боргу 79900 грн.
згідно розписки від 08.06.2010 року.

Згідно ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним
із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в
тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Позивачем не надано суду жодного
належного та допустимого доказу того,
договір позики від 08.06.2010 року був
укладений в інтересах сім'ї, а грошові
кошти, які отримані ним згідно
розписки, були витрачені на потреби
сім'ї. Тому суд вважає, що позовні
вимоги в частині визнання за позивачем
? частини грошового зобов'язання також
не підлягають задоволенню.

Факт спільного проживання позивача з
ОСОБА_2 в період з 01.01.2004 року по 17.08.2007
року - до реєстрації шлюбу,
спростовується матеріалами справи (а.с.
47-63), а позивачем не надано суду
належних та допустимих доказів
сумісного проживання в цей період.

Таким чином, суд вважає, що позов
є необгрунтований, а тому не підлягає
задоволення.

Керуючись ст.ст. 209,213-215 ЦПК України,
суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту спільного
проживання, поділ спільного майна
подружжя - залишити без задоволення.

Рішення може бути
оскаржено в апеляційному порядку
до апеляційного суду АРК через
Чорноморський районний суд АРК
в 10-ти денний строк з дня
проголошення рішення

Суддя:
І.В.
Єрохіна