Провадження : 22ц/790/1071/14
Головуючий 1-ї інстанції - Караченцев
Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : житлове.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Бобровського
В.В., Кокоші В.В.

при секретарі - Ткаченко Г.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Харківського районного суду
Харківської області від 19 грудня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 лілії Борисівни, третя особа -
Харківський РВ ГУ ДМС в Харківській
області про усунення перешкод в
користуванні квартирою, виселення та
зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_3 про
усунення перешкод в користуванні
квартирою, виселення та зняття з
реєстраційного обліку, посилаючись на
те, що він є власником квартири
АДРЕСА_1. Тимчасово він дозволив
проживати та зареєстрував ОСОБА_3 в
належній йому квартирі до вирішення
нею житлових проблем. При цьому
відповідачка зобов'язалась частково
сплачувати комунальні послуги, проте
умови усної домовленості вона не
виконує, не сплачує свою частину
комунальних послуг, а також
відмовляється добровільно залишити
тимчасове помешкання та скасувати
реєстрацію місця проживання у його
квартирі.

З даним позовом він звертався
раніше до Харківського районного суду
Харківської області, проте в
задоволенні позову йому було
відмовлено на тих підставах, що він не
повідомив відповідача про розірвання з
ним усного договору найму житлового
приміщення не менш як за три місяці. На
теперішній час вимоги суду було
виконано, у зв'язку з чим він звернувся
із зазначеним позовом про захист свого
цивільного права.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову
заперечувала, оскільки з позивачем
вони проживали однією сім'єю як чоловік
та дружина з січня 2001 року по січень 2012
року. Вказана квартира була придбана за
їх спільні кошти для сумісного
проживання. Реєстрація її місця
проживання у спірній квартирі була
постійною з моменту придбання
квартири, іншого житла вона не має.

Рішенням Харківського районного
суду Харківської області від 19 грудня
2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

В обґрунтування доводів
апеляційної скарги апелянт
посилається на порушення судом норм
процесуального і матеріального права.

Заслухавши доповідь
судді, пояснення учасників процесу,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, що були заявлені у суді
першої інстанції, дослідивши
матеріали справи, судова колегія
приходить до наступного.

Статтею 213 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного законодавства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове
рішення суду першої інстанції не
відповідає.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи
в задоволенні позову суд першої
інстанції виходив з того, що відсутні
докази, на підтвердження того, що
ОСОБА_1 попереджав відповідачку за три
місяці про наступне виселення із
спірного житлового приміщення. Крім
позивач не надав доказів того, що дія
угоди про надання житлового приміщення
ОСОБА_3 закінчилась з підстав отримання
нею у власність житла на підставі
договору довічного утримання, оскільки
відчужував за цим договором продовжує
мешкати там, а тому подія з якою
позивач пов'язує припинення договору
найму не настала.

Проте з такими висновками
суду першої інстанції погодитися не
можна.

Судом встановлено, що позивач
являється власником квартири АДРЕСА_1
на підставі договору купівлі-продажу
від 27 березня 2003 року (а.с.5).

Відповідачка вселилася у житлове
приміщення та зареєструвалася у ньому
як наймач, оскільки не є членом родини
позивача та не відноситься до
тимчасових мешканців.

З урахуванням викладеного між
сторонами склалися правовідносини, які
регулюються договором найму житлового
приміщення на невизначений строк.
Вказане підтверджується судовими
рішеннями.

Так, починаючи з липня 2012
року і по січень 2013 року між сторонами
існував спір, щодо усунення перешкод у
користуванні квартирою, виселення та
зняття з реєстраційного обліку (а.с.27-33).

Згідно рішення Харківського
районного суду Харківської області від
24 грудня 2012 року, залишеного без змін
ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 09 січня 2013 року
встановлено, що між позивачем ОСОБА_1
та відповідачкою ОСОБА_3 фактично
склались відносини з найму житлового
приміщення, хоча договір у письмовій
формі укладено не було.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України
передбачено, що обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Тобто вищезазначеними
судовими рішеннями встановлена судова
преюдиція щодо права ОСОБА_3,
відповідачки по справі, на спірні
житлові приміщення, як наймача
спірного житла.

Проте відмовляючи
позивачеві у задоволенні його позову
суд зазначених обставин не врахував та
оцінки їм не дав.

Положеннями статей 150, 158
Житлового Кодексу України передбачено,
що громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди. Договір
найму жилого приміщення укладається
між власником будинку і у письмовій
формі з наступною реєстрацією у
виконавчому комітеті місцевої Ради
народних депутатів або в органі
управління, що ним утворюється.

Договір найму жилого приміщення,
укладений на невизначений строк, може
бути розірвано за вимогою наймодавця,
якщо жиле приміщення, займане наймачем,
необхідне для проживання йому та
членам його сім'ї. У цьому випадку
власник будинку (квартири) повинен
попередити наймача про наступне
розірвання договору за три місяці.

У разі припинення договору найму
жилого приміщення наймач і особи, які
проживають разом з ним , зобов'язані
звільнити жиле приміщення, а в разі
відмовлення - підлягають виселенню в
судовому порядку без надання іншого
жилого приміщення.

Заперечуючи проти позову
відповідачка посилалась на те, що вона
вселилась на спірну житлову площу як
член сім'ї власника квартири, оскільки
між ними існували фактичні шлюбні
відносини.

Проте такі посилання ОСОБА_3
будь-якими належними та допустимими
доказами не підтверджуються, а крім
того, на 2003 рік, коли відповідачка була
зареєстрована у спірній квартирі,
діючим на той час законодавством, яке
регулювало щлюбно-сімейні відносини,
не передбачалось фактичних шлюбних
відносин, які б породжували
правовідносини як чоловіка та
дружини.

Гарантуючи захист права
власності, закон надає власнику право
вимагати усунення будь-яких порушень
його права хоч би ці порушення і не були
поєднані з позбавленням володіння.
Способи захисту права власності
передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК
України.

Власник майна, як зазначено у ст.
391 ЦК України має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

В жовтні 2012 року позивач
звернувся до відповідачки з письмовою
вимогою про її виселення із спірної
квартири зв'язку з тим, що він як
власник має намір розпорядитися своєю
власністю (а. с. 9).

Відповідачка на вимогу позивача
відмовляється у добровільному порядку
виселитися із вказаної квартири. Її
посилання на те, що вона не отримала
письмової вимоги спростовуються
копією листа-попередження та поштовою
квитанцією про направлення вказаного
попередження рекомендованим листом.

Крім того, про вимогу позивача
виселитися із його власності ОСОБА_3
також відомо із первісного позову та
матеріалів судової справи.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені статтями 317, 383 ЦК
України та ст. 150 ЖК України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд. Обмеження чи
втручання у права власника можливе
лише на підставах, передбачених
законом. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місце знаходження майна.

З огляду на наведене та
встановивши, що відповідачка вселилася
та проживає у спірній квартирі як
наймач, а не член сім'ї та враховуючи,
що відповідачка не набула самостійного
права на спірне житло з підстав,
передбачених законом, колегія суддів
вважає, що права позивача, як власника
зазначеної спірної квартири, порушені,
що відповідно до правил ст. 391 ЦК
України є підставою для усунення
порушень прав власника, усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном за обраним ним способом захисту
порушеного права.

Що стосується посилання суду
першої інстанції на ст. ст. 71,72 ЖК
України, які не містять в собі такий
спосіб захисту як виселення, то колегія
суддів вважає його помилковим. Крім
того позивачем не заявлялись вимоги
про поновлення його права власника із
підстав вищезазначених норм права.

Оскільки між сторонами
фактично склались відносини як
наймодавця та наймача, а тому
відповідно до статті 168 ЖК України
ОСОБА_3 не набула самостійних прав на це
житло і зобов'язана його звільнити при
пред'явленні такої вимоги власником -
позивачем ОСОБА_1

Виходячи з наведеного та
керуючись статтями 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317,
319, 324 Цивільного процесуального
кодексу України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Харківського
районного суду Харківської області від
19 грудня 2013 року скасувати і ухвалити
нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3
задовольнити.

' Усунути ОСОБА_1 перешкоди у
користуванні та розпорядженні
квартирою шляхом виселення та зняття з
реєстраційного обліку ОСОБА_3 із
квартири АДРЕСА_1.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, проте може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий

Судді