У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Остапчука Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_4, треті особи, які
не заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору: відділ Держземагенства
у Софіївському районі
Дніпропетровської області,
реєстраційна служба Софіївського
районного управління юстиції
Дніпропетровської області, про
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки за касаційною
скаргою суб'єкта підприємницької
діяльності фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20 лютого
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду із зазначеним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що вона на підставі
державного акта на право приватної
власності на землю від 26 жовтня 2001 року
є власником земельної ділянки площею
8,300 га, розташованої на території
Софіївської селищної ради
Софіївського району Дніпропетровської
області. 25 листопада 2011 року вона
уклала з відповідачем договір оренди
вищезазначеної земельної ділянки.
Після його реєстрації 25 травня 2012 року
у відділі Держкомзему у Софіївському
районі Дніпропетровської області вона
дізналася, що договір оренди укладено з
порушенням вимог ст. 15 Закону України
«Про оренду землі», оскільки він не
містить кадастрового номеру земельної
ділянки, умови передачі у заставу та
внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки, які є
істотними умовами договору.

Посилаючись на викладене, позивач
просила визнати вказаний договір
оренди земельної ділянки недійсним та
скасувати його державну реєстрацію,
зобов'язати відповідача повернути їй
передану в оренду земельну ділянку.

Рішенням Софіївського районного суду
Дніпропетровської області від 28
листопада 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20 лютого
2014 року рішення Софіївського районного
суду Дніпропетровської області від 28
листопада 2013 року скасовано та
ухвалено нове рішення, яким позов
задоволено.

Визнано недійсним договір оренди
земельної ділянки НОМЕР_1 від 25
листопада 2011 року, укладений між ОСОБА_3
та суб'єктом підприємницької
діяльності - фізичною особою ОСОБА_4,
зареєстрований у відділі Держкомзему у
Софіївському районі Дніпропетровської
області 25 травня 2012 року за №
13001303, та скасовано його державну
реєстрацію.

Зобов'язано суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичну особу ОСОБА_4
повернути ОСОБА_3 земельну ділянку
площею 8,300 га, розташовану на території
Софіївської селищної ради
Софіївського району Дніпропетровської
області.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20 лютого
2014 року, залишити в силі рішення суду
першої інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням судом апеляційної
інстанції норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Судами встановлено, що на підставі
державного акта на право приватної
власності на землю ОСОБА_3 належить
земельна ділянка площею 8,300 га, яка
розташована на території Софіївської
селищної ради Софіївського району
Дніпропетровської області.

25 листопада 2011 року між ОСОБА_3 та
суб'єктом підприємницької діяльності -
фізичною особою ОСОБА_4 укладено
договір оренди земельної ділянки
НОМЕР_1, за умовами якого позивач
передала відповідачу в користування
вказану земельну ділянку.

25 травня 2012 року зазначений договір
оренди зареєстрований у відділі
Держкомзему у Софіївському районі
Дніпропетровської області.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із
відсутності правових підстав,
передбачених ст. 215 ЦК України, для
визнання договору оренди земельної
ділянки недійсним.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про задоволення позову, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що укладений сторонами договір,
всупереч вимогам частини першої статті
15 Закону України «Про оренду землі», не
містить умов передачі у заставу та
внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки, які є
істотними, що відповідно до частини
другої цієї статті є підставою для
визнання договору недійсним.

Проте повністю з такими висновками
суду апеляційної інстанції погодитись
не можна.

Згідно зі ст. ст. 303, 304 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
апеляційним судом за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК
України та роз'яснень, викладених у п. 17
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ в апеляційному порядку»,
перевіряючи законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, суд апеляційної
інстанції повинен з'ясувати: чи
враховані судом першої інстанції при
ухваленні рішення всі факти, що входять
до предмета доказування; чи
підтверджені обставини (факти), якими
мотивовано рішення, належними й
допустимими доказами та чи доведені
вони; чи відповідають висновки суду
встановленим фактам; чи дотримано та чи
правильно застосовано норми
матеріального й процесуального права.

Таким чином, зазначеними положеннями
цивільного процесуального
законодавства на суд апеляційної
інстанції покладено обов'язок
перевіряти законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, встановлені судом фактичні
обставини й усувати недоліки, допущені
судом першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

За змістом частини другої статті 792 ЦК
України відносини щодо найму (оренди)
земельної ділянки регулюються законом.

Згідно із частиною першою статті 14
Закону України «Про оренду землі»
договір оренди укладається у письмовій
формі і відповідно до статті 18 цього
Закону набуває чинності після його
державної реєстрації.

Статтею 15 Закону України «Про оренду
землі» (у редакції, чинній на момент
укладення договору) визначено істотні
умови договору оренди землі, якими є:
об'єкт оренди (кадастровий номер, місце
розташування та розмір земельної
ділянки); строк дії договору оренди;
орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкта оренди; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін; умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі
однієї з істотних умов, а також
порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього
Закону є підставою для відмови в
державній реєстрації договору оренди і
для визнання договору оренди недійсним
відповідно до закону.

Судом апеляційної інстанції залишено
поза увагою вимоги ст. 3 ЦПК України та
ст. 15 ЦК України про те, що в порядку
цивільного судочинства підлягає
захисту саме порушене право, і не
встановлено, чи дійсно порушує право
позивача відсутність у договорі оренди
зазначеної умови, її істотності, а
також судом не з'ясовано, у чому саме
полягає порушення законних прав
позивача.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
зазначене не врахував, не звернув уваги
на те, що позивач у своїй позовній заяві
не вказує, які його права як
орендодавця порушено у зв'язку з
відсутністю в договорі оренди
кадастрового номеру земельної ділянки,
умови щодо передачі у заставу та
внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки.

Таким чином, суд апеляційної інстанції,
в порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК
України на вказане уваги не звернув, не
врахував норми матеріального та
процесуального права, які регулюють
спірні правовідносини, не встановив
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, та
дійшов передчасного висновку про
задоволення позову.

Ураховуючи викладене, рішення суду
апеляційної інстанції на підставі ст.
338 ЦПК України підлягає скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20 лютого
2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Г Головуючий Г О.П.Касьян Судді: В
В.П.Гончар В Т.П.Дербенцева
С.О.Карпенко А Д.О.Остапчук