АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1900/2014
Головуючий у 1 - й інстанції: Пилаєва М.К.
Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду місті Києва
в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарях - Мурга М.В., Пилипчук
В.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_3 на рішення Печерського
районного суду м.Києва від 11 листопада
2013 року в цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Дельта-Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Печерського районного суду
м.Києва від 11 листопада 2013 року позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства «Дельта-Банк» до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
та солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на
користь Публічного акціонерного
товариства «Дельта-Банк»
заборгованість за кредитним договором
на загальну суму 1 593 198,89 грн. та витрати
по сплаті судового збору в сумі 3441 грн.
в рівних частинах з кожного.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення Печерського районного суду
м.Києва від 11 листопада 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення по
суті справи.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що
рішення суду ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. Зазначає, що кредитний договір
№0 від 28.03.2007 року було укладено
між ОСОБА_3 та Акціонерним товариством
«УкрСиббанк» про надання споживчого
кредиту в сумі 151 800 доларів США. 08.12.2011
року між Акціонерним товариством
«УкрСиббанк» та Акціонерним
товариством «Дельта-Банк» було
укладено договір купівлі-продажу прав
вимоги за кредитами, відповідно до умов
якого з 19.01.2012 р. Акціонерне товариство
«Дельта-Банк» стало новим кредитором
ОСОБА_3. Проте, про заміну кредитора в
зобов'язанні позивачем відповідача
було повідомлено лише в кінці травня 2012
року, чим порушено вимоги
законодавства щодо своєчасного
письмового повідомлення боржника та
поручителів про заміну кредитора, а
тому вважає, що період з 19.01.2012 року по
19.05.2012 року має бути виключений із суми
заборгованості відповідача перед
позивачем. Вказує на те, що надані
банком до суду розрахунки
заборгованості ОСОБА_3 є неповними та
не відповідають умовам кредитного
договору та додаткам до нього. Так,
позивачем в розрахунках
заборгованості застосовано фіксовану
процентну ставку в розмірі 13%, проте
умовами кредитного договору
встановлено змінювану процентну
ставку. Всі розрахунки банку стосовно
суми заборгованості здійснені за
курсом 7,99 грн. за долар США, що не
відповідає вимогами чинного
законодавства, оскільки
реструктуризація боргу між позивачем
та відповідачем не проводилася, а тому
банк мав застосовувати при розрахунку
заборгованості курс долара США, який
діяв на момент укладення кредитного
договору, тобто на рівні 5,05 грн. за
долар США. Також, вказує на те, що судом
1-ї інстанції безпідставно відмовлено
відповідачу в задоволенні клопотання
про залучення до участі в справі в
якості третьої особи Акціонерного
товариства «УкрСиббанк». Така відмова
стала перешкодою для з'ясування
дійсної заборгованості відповідача
перед позивачем на момент укладення
між Публічним акціонерним товариством
«УкрСиббанк» та Публічним акціонерним
товариством «Дельта-Банк» договору
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитами. Крім того, судом 1-ї
інстанції залишено поза увагою ряд
інших клопотань позивача, зокрема, щодо
передачі справи за підсудністю до
Святошинського районного суду міста
Києва тощо.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3
повністю підтримав доводи апеляційної
скарги та просив її задовольнити.

Представник Публічного акціонерного
товариства «Дельта-Банк» Самойлова Є.О.
проти доводів апеляційної скарги
заперечувала, посилалась на те, що вони
є безпідставними, а рішення суду першої
інстанції повністю відповідає вимогам
закону.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове
засідання повторно не з'явилися, про
день та час слухання справи судом
повідомлялись у порядку встановленому
ст.76 ЦПК України - і шляхом направлення
поштою за зареєстрованим місцем їх
проживання і через
житлово-експлуатаційну організацію за
місцем їх реєстрації. З акту відділення
№3 КП «Житлосервіс» від 27.01.2014 року
вбачається, що вручити повістку
неможливо, так як у квартирі АДРЕСА_1
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не проживають уже
більше трьох років. Враховуючи
зазначене, колегія суддів вважає
можливим слухати справу у відсутності
відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з слідуючих підстав.

Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним
договором банк або інша фінансова,
установа зобов'язується надати грошові
кошти /кредит/ позичальникові у розмірі
та на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 28 березня 2007 року
міжАкціонерним комерційним
інноваційним банком «УкрСиббанк» та
ОСОБА_3 було укладено кредитний договір
№0, відповідно до умов якого, банк
зобов'язується надати позичальнику, а
позичальник зобов'язується прийняти,
належним чином використовувати і
повернути банку кредит у формі
кредитної лінії в іноземній валюті в
сумі ліміту кредитної лінії, що
дорівнює 151 800 доларів США, що згідно
курсу НБУ на день укладання договору
еквівалентно сумі 766 590 грн. зі сплатою 13
% річних на строк з 28 березня 2007 року по
28 березня 2017 року.

Для забезпечення виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором №0, 28 березня 2007 року
між Акціонерним комерційним
інноваційним банком «УкрСиббанк» та
ОСОБА_5 було укладено договір поруки за
№104921, відповідно до умов якого, ОСОБА_5
зобов'язується перед банком солідарно
відповідати за своєчасне виконання
ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним
договором.

Цього ж дня, 28 березня 2007 року між
Акціонерним комерційним інноваційним
банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було
укладено договір поруки за №104916,
відповідно до умов якого, ОСОБА_4
зобов'язується перед банком солідарно
відповідати за своєчасне виконання
ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним
договором №0 від 28 березня 2007
року.

30 квітня 2009 року між Акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено
додаткову угоду №1 до кредитного
договору №0 від 28 березня 2007 року
щодо зміни схеми погашення кредиту,
відповідно до умов якої, сторони
домовилися, що для ідентифікації
договору можуть застосовуватись як
номер договору, зазначений при його
укладанні, а саме: №0, так і
реєстраційний номер договору в системі
обліку Банку, а саме: №1. При цьому
під час здійснення погашення
заборгованості за кредитом сторонами
використовується реєстраційний номер
договору. Разом з тим, сторони
домовилися про те, що розмір
ануїтетного платежу становить 1 510
доларів США з кінцевою датою виконання
основного зобов'язання 28 березня 2027
року.

У зв'язку з укладенням додаткової угоди
№1 до кредитного договору №0 від 28
березня 2007 року щодо зміни схеми
погашення кредиту, між Акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 було
укладено відповідні додаткові угоди №1
до вищевказаних договорів поруки.

Правонаступником Акціонерного
комерційного інноваційного банку
«УкрСиббанк» є Публічне акціонерне
товариство «УкрСиббанк».

Судом також встановлено, що 08 грудня 2011
року між Публічним акціонерним
товариством «УкрСиббанк» та Публічним
акціонерним товариством «Дельта-Банк»
було укладено договір купівлі-продажу
прав вимоги за кредитами, відповідно до
умов якого відбулося відступлення
права вимоги, зокрема, за кредитним
договором, №0 від 28 березня2007 року
(реєстраційний №1), укладеним між
Акціонерним комерційним інноваційним
банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3. За даним
договором Публічне акціонерне
товариство «Дельта-Банк» набуло прав
вимоги як до позичальника так і до
поручителів..

10 жовтня 2012 року та 11 жовтня 2012 року
Публічним акціонерним товариством
«Дельта-Банк» на ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 було сформовано досудові вимоги
про усунення порушень умов кредитного
договору №0 від 28 березня2007 року
(реєстраційний №1), які 23.10.2012 року
рекомендованими поштовими
відправленнями були надіслані на
адреси боржників.

Оскільки відповідачі свої обов'язки за
кредитним договорам №0від 28
березня 2007 року (реєстраційний №1)
належним чином не виконують, що
призвело до виникнення заборгованості,
то позивач звернувся до суду з позовом
про стягнення заборгованості по
договору в судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги та
стягуючи з солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4
та ОСОБА_5 на користь Публічного
акціонерного товариства «Дельта-Банк»
заборгованість за кредитним договором
на загальну суму 1 593 198,89 грн., суд 1-ї
інстанції посилався на те, що з
досліджених судом доказів достовірно
встановлено, що відповідачі, як боржник
та поручителі, свої зобов'язання за
кредитним договором №0від 28
березня 2007 року (реєстраційний №1)
не виконують, а тому позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» є
обґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду 1-ї інстанції зроблений
на підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
на в повній мірі відповідає вимогам
закону.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилась, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Пунктом 2 додаткової угоди №1 до
кредитного договору №0 від 28
березня 2007 року щодо зміни схеми
погашення кредиту встановлено, що
позичальник зобов'язаний повністю
повернути кредитні ресурси отримані за
цим кредитним договором до 28 березня 2027
року шляхом сплати до 25 числа кожного
місяця ануїтетного платежу в розмірі 1
510 доларів США.

Згідно з п. 7.1 кредитного договору
№0 від 28 березня 2007 року за
порушення позичальником термінів
погашення будь-яких своїх грошових
зобов'язань, встановлених цим
договором, зокрема, термінів
повернення кредиту (всієї суми або його
частини) та/або термінів сплати
процентів за кредит та/або комісій,
банк має право вимагати від
позичальника додатково сплатити банку
пеню в розмірі подвійної ставки НБУ від
гривневого еквіваленту суми
простроченого платежу, сума якого
розраховується за офіційним обмінним
курсом НБУ гривні до валюти
заборгованості станом на дату
нарахування такої пені, якщо сума
заборгованості виражена в іноземній
валюті. Пеня нараховується за кожен
день прострочення, включаючи день
погашення заборгованості.

Проте, ОСОБА_3 свої обов'язки за
кредитним договором №0від 28
березня 2007 року (реєстраційний №1)
належним чином не виконував, що
призвело до виникнення заборгованості.

Станом на 25.06.2013 року заборгованість за
кредитним договором №0від 28
березня 2007 року (реєстраційний №1)
становить 1593 198,89 грн., в тому числі 1 000
992,32 грн. - заборгованість за кредитом, 592
206,56 грн. - заборгованість за відсотками.

Відповідно до вимог ст.554 ЦК України, в
разі невиконання зобов'язання боржник
і поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники.
Поручитель відповідає в тому ж обсязі,
як і боржник, зокрема, відповідає за
сплату основного боргу і процентів, за
відшкодування збитків, за сплату
неустойки, якщо інше не встановлено
договором поруки.

Оскільки факт не виконання
відповідачем ОСОБА_3 взятих на себе
зобов'язань по кредитному договору
№0 від 28 березня2007 року
(реєстраційний №1) достовірно
встановлений, то суд першої інстанції
обґрунтовано стягнув солідарно з
відповідачів, як з боржника та
поручителів, на користь позивача
заборгованості на загальну суму 1593 198,89
грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що
розрахунки заборгованості ОСОБА_3 є
неповними та не відповідають умовам
кредитного договору та додаткам до
нього, колегія суддів вважає
необґрунтованими, з огляду на таке.

У силу вимог ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Розпорядившись своїми правами на
власний розсуд, відповідач не надав ні
суду 1-ї інстанції, ні суду апеляційної
інстанції жодного доказу на
підтвердження неправильності наданого
банком розрахунку заборгованості, або
ж власного розрахунку з його
обґрунтуванням, зазначивши лише, що
наданий розрахунок є неправильним.

Також не спростовують правильність
висновків суду 1-ї інстанції і доводи
апеляційної скарги про те, що всі
розрахунки банку стосовно суми
заборгованості вчинені за курсом 7,99
грн. за долар США, що не відповідає
вимогами чинного законодавства,
оскільки банк мав застосовувати при
розрахунку заборгованості курс долара
США, який діяв на момент укладення
кредитного договору, тобто на рівні 5,05
грн. за долар США.

Відповідно до ст.533 ЦК України, якщо у
зобов`язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно-правовим актом.

Виходячи з положень зазначеної норми,
курс відповідної валюти визначається
на день платежу. Сплата кредитних
коштів позичальником була прострочена,
а тому доводи апеляційної скарги про
неправильне застосування курсу валюти
є безпідставними.

Відсотки за користування кредитом
розраховані відповідно до умов
кредитного договору, так як, в
укладеному між сторонами кредитному
договорі чітко визначені всі умови
кредитування, зокрема, розмір наданого
кредиту, строк, на який наданий кредит,
порядок його надання та повернення,
розмір плати за користування
кредитними коштами, права та обов'язки
позикодавця і позичальника,
відповідальність сторін. Зокрема,
визначено, що наданий у іноземній
валюті - долар США, кредит підлягає
поверненню у іноземній валюті -
щомісячна сума мінімально необхідного
платежу складає не менше як 1 510 доларів
США.

Також, слід зазначити, що укладаючи
договір, позивач був обізнаний про
можливість коливання курсу долара і
був попереджений про валютні ризики
під час виконання зобов'язань за
договором.

Таким чином, валюта платежу співпадає з
валютою зобов'язання, а тому питання
валютних ризиків та конвертації валюти
в даному випадку не виникає, а доводи
апеляційної скарги є безпідставними та
такими, що не ґрунтуються на вимогах
закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом 1-ї інстанції безпідставно
відмовлено відповідачу в задоволенні
клопотання про залучення до участі в
справі в якості третьої особи
Акціонерного товариства «УкрСиббанк»,
що стало перешкодою для зясування
дійсної заборгованості відповідача
перед позивачем на момент укладення
між Публічним акціонерним товариством
«УкрСиббанк» та Публічним акціонерним
товариством «Дельта-Банк» договору
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитами, колегія суддів вважає
безпідставними, оскільки в матеріалах
справи наявний додаток №1 до договору
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитами від 08.12.2011 року з якого чітко
вбачається розмір невиконаного
відповідачем грошового зобов'язання.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом 1-ї інстанції безпідставно
відмовлено відповідачу в задоволенні
клопотання щодо передачі справи за
підсудністю до Святошинського
районного суду міста Києва, що призвело
до розгляду справи з порушенням правил
підсудності, колегія суддів вважає
такими, що не заслуговують на увагу.

За правилами ст.293 ЦПК України окремо
від рішення суду можуть бути оскаржені
в апеляційному порядку ухвали суду
першої інстанції, зокрема, щодо
відкриття провадження у справі з
недотриманням правил підсудності.

З матеріалів справи вбачається, що
ухвалу Печерського районного суду
м.Києва від 07 травня 2013 року про
відкриття провадження у справі ОСОБА_3
в апеляційному порядку не оскаржував.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивачем в розрахунках
заборгованості помилково застосовано
фіксовану процентну ставку в розмірі
13%, тоді як умовами кредитного договору
встановлено змінювану процентну
ставку колегія суддів вважає
безпідставними, з огляду на таке.

Умовами кредитного договору
№0від 28 березня 2007 року
(реєстраційний №1) встановлено, що
за використання кредитних коштів
протягом 30 календарних днів процентна
ставка встановлюється у розмірі 13%
річних. По закінченню цього строку та
кожного наступного місяця
кредитування процентна ставка
підлягає перегляду. У випадку, якщо
банк не повідомив позичальника про
зміну процентної ставки, на наступний
місяць строку кредитування
застосовується розмір процентної
ставки, діючий за цим договором в
попередньому місяці.

З наданого позивачем розрахунку судом
достовірно встановлено, що нарахування
Публічним акціонерним товариством
«Дельта-Банк» процентів за
користування кредитом проведено у
відповідності до умов кредитного
договору.

Зміна процентної ставки в сторону
збільшення та/або в сторону зменшення є
правом банку, а не обов'язком. Рішення
про зміну процентної ставки по
кредитним договорам позивачем не
приймалось, а тому розрахунок
заборгованості по відсоткам зроблений
позивачем правильно, виходячи із
встановленої договором кредиту
процентної ставки в розмірі 13% .

Доводи апеляційної скарги про те, що
про заміну кредитора в зобов'язанні
позивачем відповідача було
повідомлено лише в кінці травня 2012
року, чим порушено вимоги
законодавства щодо своєчасного
письмового повідомлення боржника та
поручителів про заміну кредитора, а
тому заборгованість за період з 19.01.2012
року по 19.05.2012 року має бути виключена
із загальної суми заборгованості
відповідача перед позивачем, колегія
суддів вважає необґрунтованими, так як
вони не ґрунтуються на приписах
чинного законодавства України.

Доводи апеляційної скарги про те, що
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не підписували
додаткові угоди №1 до договорів поруки
№104921 та №104916 від 28 березня2007 року,
колегія суддів вважає безпідставними
з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності, а частинами 1, 4
ст.60 ЦПК встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог, заперечень, крім випадків,
установлених ст. 61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Ні в суді першої інстанції, ні в
апеляційній інстанції апелянт не надав
належних та допустимих доказів на
підтвердження даних доводів. ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 до суду з позовом про визнання
недійсними додаткових угод №1 до
договорів поруки №104921 та №104916 від 28
березня 2007 року, з підстав підроблення
їх підписів, не зверталися.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду першої
інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим,
постановлено з дотриманням норм
процесуального та матеріального
права, а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3
відсутні.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів,-

у х в а л и
л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Печерського районного суду
м.Києва від 11 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: