Справа №577/6473/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Разумова І. Є.Номер
провадження 22-ц/788/249/14 Суддя-доповідач -
Сибільова Л. О. Категорія - 27
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

30 січня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого - Сибільової Л. О.,

суддів - Дубровної В. В., Лузан Л. В.,

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк»

на заочне рішення Конотопського
міськрайонного суду Сумської області
від 12 грудня 2013 року

у справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_3 про стягнення 2891 грн. 20 коп.
заборгованості за кредитним договором,

в с т а н
о в и л а:

05 грудня 2013 року ПАТ «Дельта Банк»
звернулось до суду з вказаним позовом,
мотивуючи вимоги тим, що 11 липня 2007
року між ТОВ «Комерційний банк
«Дельта», правонаступником якого є ПАТ
«Дельта Банк», та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір №004-18030-110707, згідно п.
1.2 якого банк відкрив відповідачу
картковий рахунок НОМЕР_1 в гривні,
випустив та надав йому як держателю
платіжну картку, ПІН-код до картки,
зобов'язався здійснювати
обслуговування Держателя картки на
умовах, викладених в Тарифному пакеті
Visa класичний, що міститься в Додатку №
1 до договору, та в Правилах здійснення
операцій за картковими рахунками.

Банк надав відповідачеві як держателю
кредит шляхом відкриття
відновлювальної відкличної кредитної
лінії на підставі п. 1.3 договору, який
передбачає відкриття кредитної лінії
на загальну суму 30 000 грн. та на день
укладання кредитного договору
встановив ліміт кредитної лінії на
рахунку у розмірі 2500 грн. Умовами
кредитного договору передбачено, що
банк самостійно один раз на місяць може
змінювати розмір ліміту кредитної
лінії в межах кредитної лінії без
складення додаткової угоди сторонами.

Відповідно до п. 1.5 кредитного договору
кредитні кошти та власні кошти
Держателя картки використовуються для
розрахунків за товари чи послуги,
придбані у суб'єктів господарювання,
зняття готівки, виконання зобов'язань
перед банком за договором та вчинення
інших операцій, передбачених
договором.

Відповідно до п. 2.1 договору моментом
надання банком кредиту є день
здійснення операції за допомогою
картки або день утримання платежів за
умови відсутності на рахунку власних
коштів держателя.

Відповідач зобов'язаний щомісяця у
строки, визначені Правилами,
здійснювати погашення частини суми
заборгованості за кредитною лінією, а
також здійснювати погашення в повному
обсязі заборгованості за овердрафтом,
яка виникла за попередній звітний
місяць, сплачувати всю суму процентів,
нарахованих за користування кредитною
лінією та/або овердрафтом за
попередній звітний місяць, та всю суму
пені, нарахованої за попередній
звітний місяць у разі порушення
строків сплати заборгованості за
кредитною лінією та/або овердрафтом та
процентів за користування кредитною
лінією та/або овердрафтом.

В п. 2.13 договору держатель доручив
банку здійснювати договірне списання
грошових коштів з рахунку в рахунок
погашення сум заборгованості за
кредитним договором.

Позичальник взятих на себе зобов'язань
за кредитним договором не виконує, був
повідомлений банком про виникнення
заборгованості по оплаті передбачених
договором платежів. Станом на 20 вересня
2013 року за ним утворилась
заборгованість на суму 2891,20 грн. -
прострочене тіло кредиту, яку позивач
просив стягнути з відповідача.

Заочним рішення Конотопського
міськрайонного суду від 12 грудня 2013
року в задоволенні позову відмовлено у
зв'язку з пропуском строку звернення до
суду.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк»,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позов.

Вислухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника позивача, який
підтримав скаргу з мотивів, в ній
викладених, дослідивши матеріали
справи та перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи ПАТ «Дельта Банк» у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
ПАТ «Дельта Банк» пропустив трирічний
строк позовної давності для звернення
до суду за захистом свого порушеного
права.

Цей висновок суду узгоджується з
обставинами справи, вірно
встановленими судом, та відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено і з
матеріалів справи вбачається, що 11
липня 2007 року між ТОВ «Комерційний банк
«Дельта», правонаступником якого є ПАТ
«Дельта Банк», та ОСОБА_3 був укладений
договір №004-18030-110707 на відкриття
карткового рахунку та обслуговування
платіжної картки, згідно п. 1.2 якого
банк відкрив відповідачу картковий
рахунок НОМЕР_1, випустив та надав йому
платіжну картку, ПІН-код до картки.

Банк зобов'язався здійснювати
обслуговування Держателя картки на
умовах, викладених в Тарифному пакеті
Visa класичний, що міститься в Додатку №
1 до договору, та на умовах, викладених в
Правилах здійснення операцій по
карткових рахунках. Крім договору, була
заповнена анкета позичальника та
анкета клієнта-фізичної особи.

Відповідно до п. 1.3 договору банк надає
держателю кредит шляхом відкриття
відновлювальної відкличної кредитної
лінії на загальну суму 30 000 грн. та на
день укладення цього договору
встановлює ліміт кредитної лінії на
рахунку в сумі 3 000 грн. Ліміт кредитної
лінії розраховується банком
самостійно та не може перевищувати
загальної суми кредитної лінії.
Перегляд та/або зміна ліміту кредитної
лінії здійснюється у відповідності до
внутрішніх процедур банку та умов
цього договору. Банк самостійно не
більше одного разу на місяць може
змінювати розмір ліміту кредитної
лінії, при цьому сторони погодили, що у
даному випадку додаткова угода до
договору про зміну ліміту кредитної
лінії сторонами не складається.

Відповідно до п. 1.4 договору
кредитування рахунку в межах кредитної
лінії здійснюється протягом 364
календарних днів. Кожна наступна
кредитна лінія надається після спливу
строку надання попередньої, на умовах,
погоджених сторонами у цьому договорі,
та не потребує підписання додаткових
угод.

Відповідно до п. 1.5 кредитні кошти та
власні кошти держателя
використовуються для розрахунків за
товари, що придбаються держателем у
суб'єктів господарювання, та зняття
готівки, виконання держателем своїх
зобов'язань перед банком за цим
договором, та вчинення інших операцій,
передбачених договором.

П. 2. 7 передбачає черговість погашення
платежів за кредитним договором.

Згідно п. 4.2 договору, договір набуває
чинності з дати його підписання
сторонами та діє до повного виконання
сторонами зобов'язань за цим договором.

П. 2.13 договору передбачає, що держатель
доручає банку здійснювати договірне
списання грошових коштів з рахунку в
рахунок погашення сум заборгованості,
яка виникає за цим договором та/або
кредитними договорами, укладеним
сторонами, в тому числі плати за надані
банком послуги з розрахунково-касового
обслуговування у розмірі та строки
передбачені правилами та тарифами.

П. 3.1 договору передбачає, що з
підписанням цього договору держатель
засвідчує, що він ознайомлений з
Правилами, Тарифами та погоджується
вважати їх обов'язковими для
застосування до відносин, які виникли
на підставі цього договору.

П.1.2 Тарифів на обслуговування
платіжних карток Delta Visa Classik, Тарифний
пакет класичний, передбачає плату за
обслуговування кредитного залишку в
розмірі 2, 99 % від суми використаних
кредитних коштів.

Відповідно до п. п. 1.3, 1.4 Тарифів
визначений обов'язковий мінімальний
щомісячний платіж, який включає,
зокрема, 7% поточної заборгованості,
обов'язкові до погашення щомісяця
(процент від суми фактичної
заборгованості станом на розрахункову
дату) (а.с.5-8).

Згідно наданих банком-позивачем
розрахунків вбачається, що, враховуючи
ті суми, які позичальник використав з
своєї картки, в тому числі знявши з
картки останній раз 4 квітня 2008 року 500
гр., банком були розраховані відповідно
до умов кредитного договору щодо
порядку погашення заборгованості
щомісячні суми платежів на погашення
отриманих відповідачем сум.

З розрахунку вбачається, що
позичальник останній платіж по
погашенню тіла кредиту повинен був
сплатити у вересні 2009 року (сплатив у
квітні 2008 року), по процентах - у червні
2008 року (сплатив останній раз у січні
2009 року), по комісії та інших
нарахуваннях - у травні 2008 року (сплатив
останній раз у січні 2009 року). Після
цього відповідач не здійснював
платежів.

Всього внаслідок неналежного
виконання відповідачем зобов'язань за
кредитним договором щодо своєчасного
повернення кредиту та сплати відсотків
за користування грошовими коштами
станом на 20 вересня 2013 року
заборгованість ОСОБА_3 за кредитним
договором, яку просив стягнути банк,
склала 2991,20 грн. - прострочене тіло
кредиту, що не оспорене відповідачем.
(а.с.12-13).

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ч.1 ЦПК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться; якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Ст. 1054 ЦК України передбачає, що за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046, ч.1 ст. 1048 ЦК
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Позикодавець має право на
отримання від позичальника процентів
від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором або законом.

Ч.1 ст. 1049, ч. 2 ст. 1050 ЦК України
передбачають, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами ( з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статі 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України,
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору. Закінчення строку договору
не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд прийшов до вірного висновку
про обґрунтованість позову по суті та
необхідність відмови в його
задоволенні в зв'язку зі спливом
позовної давності.

Згідно ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу; загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила;
за зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Після
переривання перебіг позовної
давності починається заново (ч. ч. 1, 3
ст. 264 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові.

При ухваленні заочного рішення,
застосовуючи позовну давність, суд
послався на роз'яснення, які містяться
в ч. 2 п. 31 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30 березня 2012 року
№5, згідно яких, враховуючи положення п.
7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист
прав споживачів», суди мають виходити з
того, що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку з цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Законом України від 1 грудня 2005 року №
3161-1У «Про внесення змін до Закону
України «Про захист прав споживачів»,
який набрав чинності з 13 січня 2006 року,
Закон України «Про захист прав
споживачів» викладено в новій
редакції.

З цього часу абзац перший та пункт 7
абзацу другого частини 11 статті 11
вказаного Закону («Права споживача в
разі придбання ним продукції в кредит»)
передбачають, що якщо кредитодавець у
позасудовому порядку або до судового
провадження звертається з вимогою про
повернення споживчого кредиту або
погашення іншого боргового
зобов'язання споживача, кредитодавець
не може у будь-який спосіб вимагати
будь-якої плати або винагороди від
споживача за таке звернення. При цьому
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.

Верховний Суд України в постанові від
20 листопада 2013 року у цивільній справі
№6-126цс13 висловив правову позицію,
обов'язкову для всіх судів України
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України,
згідно якої пункт 7 частини 11 статті 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, у системному зв'язку з
самою частиною 11 статті 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

В постанові Верховного Суду України
від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13)
висловлена позиція, згідно якої у
випадку неналежного виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором, позовна давність за
вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Проте посилання банку в апеляційній
скарзі на безпідставність
застосування судом позовної давності
без заяви про це відповідача не
спростовують висновків суду в цій
частині.

Як вбачається з матеріалів справи, суд
відкрив провадження у справі 5 грудня
2013 року, призначив справу до розгляду
на 12 грудня 2013 року, ухвалив у справі
заочне рішення за відсутності
відповідача, який є інвалідом П групи,
що свідчить про те, що відповідач не мав
змоги заявити відповідно до положень
ч. 4 ст. 267 ЦК України про застосування
позовної давності.

Таку заяву відповідач надав
апеляційному суду, в якій він
погоджується з застосуванням позовної
давності судом першої інстанції.

Та обставина, що банк пропустив позовну
давність, банком в апеляційній скарзі
не оспорюється і доводиться
матеріалами справи. Доказів
протилежному банк не надав.

З огляду на зазначене, колегія суддів
вважає можливим погодитись з рішенням
суду про відмову в задоволенні позову
банку в зв'язку зі спливом позовної
давності.

Застосування судом позовної давності
без заяви відповідача за умови надання
такої заяви відповідачем апеляційному
суду і її обґрунтованості дають
підстави для залишення рішення суду
без зміни.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
відхилити.

Заочне рішення Конотопського
міськрайонного суду Сумської області
від 12 грудня 2013 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -