РІШЕННЯ

Іменем України

17 грудня 2014 року Франківський
районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді - Кузь В.Я.

при секретарі -
Янковській С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в м. Львові
цивільну справу за позовом Квартирно -
експлуатаційного відділу м. Львова до
ОСОБА_1 про виселення із
службового житлового приміщення -
квартири АДРЕСА_1, без надання
іншого жилого приміщення,

В С
Т А Н О В И В:

Позивач - Квартирно -
експлуатаційний відділ м. Львова
звернувся в суд із позовною заявою до
ОСОБА_1 про виселення із
службового житлового приміщення-
квартири АДРЕСА_1, без надання
іншого жилого приміщення.

В обґрунтування своїх позовних
вимог покликається на те, що 31.03.2009 року
відповідно до типового договору найму
службового житлового приміщення
відповідачу, як військовослужбовцю ,
який не здав постійне житло за
попереднім місцем служби , а саме трьох
кімнатну квартиру АДРЕСА_2, житловою
площею 37 кв.м,
квартирно-експлуатаційний відділ м.
Львова на час проходження служби у
Львівському гарнізоні надав
полковнику ОСОБА_1 у користування
службове житлове приміщення -
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

17.05.2011 року на підставі наказу
директора департаменту
житлово-комунального господарства та
інфраструктури Львівської міської
ради № 215 від 21.04.2011 року ОСОБА_1 на
склад сім»ї на одну особу, видано
ордер на займане службове жиле
приміщення - однокімнатну квартиру
АДРЕСА_1.

Зазначене службове жиле приміщення
знаходиться у будівлі , яка перебуває
на балансі позивача та згідно
обліку основних засобів в бюджетних
установах обліковане як службове у
квартирно - експлуатаційному відділі
м. Львова.

Проте, після звільнення із
військової служби у запас, відповідач
приміщення не здав та продовжує
безпідставно займати його. При цьому,
відповідач працює у м. Рівне, де
проживає із членами сім»ї у отриманому
раніше під час проходження військової
служби, постійному житлі -
трьохкімнатній квартирі АДРЕСА_2.

Покликаючись на вимоги ст. ст. 109,
118, 124 ЖК Української РСР, звертає
увагу суду на те, що що службові
жилі приміщення призначаються для
заселення громадянами, які у звязку з
характером їх трудових відносин
повинні проживати за місцем роботи,
або поблизу від нього. особи які
припинили трудові відносини з
підприємством, організацією,
установою підлягають виселенню з
службового житлового приміщення з
усіма особами, які з ним проживають,
без надання іншого житлового
приміщення.

Відповідач не перебуваючи на
військовій службі у Збройних Силах
України, в порушення положень п.п.3.1.,
3.7 Наказу МО України № 737 від 30
листопада 2011 року "Про затвердження
Інструкції про організацію
забезпечення військовослужбовців
Збройних Сил України та членів їх
сімей жилими приміщеннями" ,
безпідставно проживає в займаному
службовому приміщенні, що відноситься
до житлового фонду військового
відомства.

Просить ухвалити рішення, яким
зобовязати відповідача висилитися
із службового житлового приміщення -
квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
житлового приміщення,

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
пояснення дав аналогічні викладені в
позовній заяві. Просить задоволити
позов.

Відповідач в судове засідання не
прибув, направив представника, який в
судовому засіданні проти позову не
визнав, покликаючись на свої письмові
заперечення відповідно до яких, вважає
позовні вимоги безпідставними та
необґрунтованими виходячи з того, що
службове жиле приміщення за адресою:
АДРЕСА_1 його довіритель отримав
правомірно відповідно до п.1 ст. 12.
Закону України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей». Вселення
відповідача відбулось в травні 2011 року
на підставі ордеру № 000331 від 17.05.2011 року
з відома і дозволу позивача. Наказом
Міністра оборони України від 02.12.2013
року, відповідач звільнений із
військової служби у відставку за
пунктом «б» ч.6 ст. 26 Закону України «Про
військовий обов»язок та військову
службу» має вислугу 31 рік 03 місяці та
продовжує працювати в установі МОУ на
посаді інженера інспектора
Територіального відділу державного
нагляду за охороною праці, а його син -
ОСОБА_2 є курсантом військової академії
м.Одеса.

Вважає, що відповідач не підлягає
виселенню, оскільки підпадає під
список осіб, яких не може бути виселено
без надання іншого жилого приміщення,
як це передбачено ст.. 124 Житлового
Кодексу України та п.35 Положення від
04.02 1988 РОКУ №37, а саме: інвалідів війни
та інших інвалідів з числа
військовослужбовців, які стали
інвалідами внаслідок поранення,
контузії, що їх вони дістали при
захисті СРСР чи при виконанні інших
обов»язків військової служби або
внаслідок захворювання пов'язаного із
перебуванням на фронті, сім'ї
військовослужбовців, осіб , що
пропрацювали на підприємстві, в
установі чи організації, що надали їм
житлові приміщення, не менше як 10
років. Крім того відповідач не
припинив трудових відносин із
підприємством, що надало це приміщення,
як стверджує представник позивача.

Також вважає безпідставним покликання
позивача на забезпечення житлом
відповідача у м.Рівне, оскільки
відповідно до ст.. 114 ЖК України, інше
жиле приміщення, надане громадянину у
зв'язку із виселенням має знаходитись в
межах даного несеного пункту, а згідно
витягу із Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно від 01.12.2014 року,
відповідач житлом у м.Львові не
забезпечений. При цьому представник
відповідача звернув увагу суду на
те, що його довіритель перебуває на
квартирному обліку, і такий
квартирний облік векдеться
позивачем,, що й підтверджується
відповідною довідкою, виданою
керівництвом позивача. Просить
відмовити в задоволенні позовних вимог
за безпідставністю таких.

Суд, заслухавши пояснення
представника позивача та відповідача,
дослідивши докази в справі у їх
сукупності, приходить до висновку, що в
задоволенні позовних вимог слід
відмовити за безпідставністю таких.

Судом встановлено, що 31.03.2009 року,
відповідно до типового договору найму
службового житлового приміщення
військовослужбовцям , які не здали
постійне житло за попереднім місцем
служби , а саме трьох кімнатну
квартиру АДРЕСА_2 , житловою площею 37
кв.м, квартирно-експлуатаційний відділ
м.Львова на час проходження служби у
Львівському гарнізоні надав
відповідачу - полковнику ОСОБА_1 у
користування службове житлове
приміщення - однокімнатну квартиру
АДРЕСА_1 (а.с.8-10).

17.05.2011 року на підставі наказу
директора департаменту
житлово-комунального господарства та
інфраструктури Львівської міської
ради № 215 від 21.04.2011 року, ОСОБА_1 на
склад сім»ї на одну особу, видано ордер
на займане службове жиле приміщення, а
саме на однокімнатну квартиру
АДРЕСА_1, ордер № 000331 (а.с.7).

Відповідно до довідки № 1295 від 19.11.2014
року, виданої КЕВ БУ № 4, у службовій
квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 та його
син ОСОБА_2.

Відповідно до довідки №1/55/524 від
09.10.2014 року, виданої військовою
академією м.Одеса, курсант ОСОБА_2,
навчається на п»ятому курсі
Військової академії м.Одеса з 24.08.2012
року.

Як вбачається із матеріалів справи,
Наказом Міністра оборони України від
02.12.2013 року, відповідач звільнений із
військової служби у відставку за
пунктом «б» ч.6 ст. 26 Закону України «Про
військовий обов»язок та військову
службу» - за станом здоров»я та має
вислугу 31 рік 03 місяці.

Наказом начальника Територіального
відділу державного нагляду за охороною
праці по стройовій частині від 08.01.2014
року № 3, ОСОБА_1 прийнято на роботу
інженером інспектором Територіального
відділу державного нагляду за охороною
праці у м.Рівне , що знаходиться по
місцю постійної дислокації у КЕВ м.
Львова , а робоче місце його
знаходиться у приміщенні КЕВ Західного
регіону: м.Львів, вул.. Мечнікова,16.

Як встановлено судом , відповідач
іншого житла, окрім службової квартири
у м.Львові, не має, що стверджується
дослідженими в судовому засіданні
витягом із Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно від 01.12.2014 року,
і у той же час перебуває на
квартирному обліку у позивача. Тобто
позивач зобовязаний забезпечити
відповідача житлом.

також, відповідно до ст.. 125 ЖК України
та п.35 Положення від 04.02.1988 року № 37, не
може бути виселено без надання іншого
жилого приміщення у випадках
зазначених у ст.. 124 ЖК України, та п.34
Положення від 04.02.1988 року, зокрема:
інвалідів війни та інших інвалідів з
числа військовослужбовців, які стали
інвалідами внаслідок поранення,
контузії, що їх вони дістали при
захисті СРСР чи при виконанні інших
обов'язків військової служби або
внаслідок захворювання пов'язаного із
перебуванням на фронті, сім'ї
військовослужбовців, осіб , що
пропрацювали на підприємстві, в
установі чи організації, що надали їм
живе приміщення не менше, як 10 років ,
осіб, що звільнені з посади , у зв'язку з
якою їм було надане жиле приміщення,
однак не припинили трудових відносин
із підприємством, що надали це
приміщення.

Із вищенаведеного слідує, що
відповідач підпадає під дані категорії
осіб ,що не підлягають виселенню із
службового приміщення без надання
іншого житлового приміщення, а крім
того, суд бере до уваги, що відповідач
не забезпечений житлом і обовязок у
такому зщабезпеченні покладено на
позивача де і перебуває на обліку
відповідавч.

Згідно із ст. 124 ЖК УРСР, робітники і
службовці, що припинили трудові
відносини з підприємством, установою,
організацією, а також громадяни, які
виключені з членів колгоспу або вийшли
з колгоспу за власним бажанням,
підлягають виселенню з службового
жилого приміщення з усіма особами, які
з ними проживають, без надання іншого
жилого приміщення.

В той же час, ч. 1 ст. 125 ЖК УРСР
передбачено, що без надання іншого
жилого приміщення у випадках,
зазначених у статті 124 цього Кодексу, не
може бути виселено, зокрема, сім'ї
військовослужбовців.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1, як
основний квартиронаймач службової
квартири, по місцю проходження
військової служби у м. Львові, житлом не
забезпечувався, а також те, що він
власного житла не має, але продовжує
трудові відносини з МО України, суд
приходить до переконання, що виселення
відповідача із службового жилого
приміщення без надання іншого жилого
приміщення прямо суперечитиме п. 1 ч. 1
ст. 125 ЖК УРСР.

Відтак, на підставі наведеного, суд
приходить до переконання, що позовні
вимоги Квартирно-експлуатаційного
відділу м. Львова є безпідставними та
задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 8, 10, 88, 169, 208 - 210, 212- 215 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог про виселення
ОСОБА_1 , 1963 року народження із
службового приміщення - квартири
АДРЕСА_1 без надання іншого жилого
приміщення за безпідставністю таких.

Апеляційна скарга на рішення
суду може бути подана протягом
десяти днів з часу його оголошення
до апеляційного суду Львівської
області через суд, що ухвалив
рішення.

Суддя
В. Кузь