Справа № 266/2460/13-ц
Провадженя№ 2/266/53/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23.01.2014 р.
м.
Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя
Донецької області в складі головуючого
судді Пантелєєва Д.Г., при секретарі
Сидоровій Н.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про визнання недійсними
договору про наміри та стягнення
грошової суми -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2013 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду із позовом до
відповідачки ОСОБА_2, у заяві
зазначивши, що у квітні 2013 р. він уклав
із відповідачкою договір про наміри в
наступному купити будинок по АДРЕСА_1.
Згідно зазначеного договору він
передав ОСОБА_2 аванс у сумі 8000 гривень,
що еквівалентно 1000 доларам США. Згодом
позивач з-за недоліків у будинку
відмовився його купувати та
запропонував відповідачці відмовитися
від майбутнього договору
купівлі-продажу з поверненням йому
авансу. Однак, відповідачка
відмовилася. Вважаючи договір про
наміри попереднім договором, який
укладений без його нотаріального
посвідчення, оскільки він має
укладатися у формі, передбаченій для
договору основного, просив визнати
договір про наміри недійсним,
застосувавши двосторонню реституцію,
та стягнути з відповідачки на його
користь 8 000 гривень.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3 позов підтримала,
пояснивши у відповідності із заявою,
просила позов задовольнити.

Відповідчка ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не
визнали.

ОСОБА_2 в суді пояснила, що у квітні 2013
року вона з позивачем ніяких угод не
укладала. В лютому 2013 р. вони із ОСОБА_1
досягли згоди, що той у травні купить в
неї будинок в АДРЕСА_1 за 17000 доларів
США, та 05.02.2013 р. між ними був підписаний
договір про наміри. На прохання
позивача вона передала йому ключі від
будинку, та з лютого по квітень 2013 р. той
мешкав у будинку, сплачував комунальні
платежі, тому добре знав про стан
будинку. Грошей від позивача вона не
отримувала. Договір про наміри від
05.02.2013 р. не створював ніяких прав та
обов'язків для сторін, тому не є
правочином, та не може бути визнаний
недійсним.

Суд, заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, допитавши свідка,
дослідивши письмові матеріали справи,
вважає, що позов задоволенню не
підлягає на підставі наступних
правових норм та встановлених судом
обставин справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 635 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором. Попередній договір
укладається у формі, встановленій для
основного договору, а якщо форма
основного договору не встановлена, - у
письмовій формі. Договір про наміри
(протокол про наміри тощо), якщо в ньому
немає волевиявлення сторін щодо
надання йому сили попереднього
договору, не вважається попереднім
договором.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Як вбачається з договору без дати
(наданий позивачем) про наміри (а.с. 7),
укладеному у простій письмовій формі,
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 домовилися про
наступний продаж ОСОБА_1 належного
ОСОБА_2 жилого будинку АДРЕСА_1 за 17000
доларів США у строк до 05.05.2013 року.

Таким чином зазначений договір є
попереднім, про що прямо зазначено у
договорі, та він встановлює всі
необхідні умови наступного договору
купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, крім
договорів купівлі-продажу майна, що
перебуває в податковій заставі.

З цього випливає, що укладений між
сторонами попередній договір не
відповідає вимогам закону про його
нотаріальну форму оформлення.

За правилами ч. 1 ст. 229 ЦК Украни у разі
недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним.

Оскільки попередній договір укладений
не у формі, встановленій для основного
договору, то він є нікчемним.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 635 ЦК України
зобов'язання, встановлене попереднім
договором, припиняється, якщо основний
договір не укладений протягом строку (у
термін), встановленого попереднім
договором, або якщо жодна із сторін не
направить другій стороні пропозицію
про його укладення.

А відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України
пропозицію укласти договір (оферту)
може зробити кожна із сторін
майбутнього договору. Пропозиція
укласти договір має містити істотні
умови договору і виражати намір особи,
яка її зробила, вважати себе
зобов'язаною у разі її прийняття.

Таким чином, не зважаючи на подану
ОСОБА_2 телеграму на ім'я ОСОБА_1 від
25.04.2013 р. (а.с. 18), жодна з сторін у
встановлений законом спосіб не не
зробила пропозиції про укладення
майбутнього договору, тому
зобов'язання за попереднім договором є
припиненими в силу закону.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

Як зазначено у п. 7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» правочин може
бути визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом. У разі якщо під
час розгляду спору про визнання
правочину недійсним як оспорюваного та
застосування наслідків його
недійсності буде встановлено
наявність підстав, передбачених
законодавством, вважати такий правочин
нікчемним, суд, вказуючи про
нікчемність такого правочину,
одночасно застосовує наслідки
недійсності нікчемного правочину. За
змістом статті 216 ЦК та виходячи із
загальних засад цивільного
законодавства суд може застосувати з
власної ініціативи реституцію як
наслідок недійсності оспорюваного
правочину. Інші наслідки недійсності
оспорюваного правочину (відшкодування
збитків, моральної шкоди тощо) суд
застосовує відповідно до статті 11 ЦПК.
Судам необхідно враховувати, що
виконання чи невиконання сторонами
зобов'язань, які виникли з правочину,
має значення лише для визначення
наслідків його недійсності, а не для
визнання правочину недійсним. У разі
якщо правочин ще не виконаний, він є
таким, що не створює жодних юридичних
наслідків (частина перша статті 216 ЦК).

Таким чином, оскільки попередній
договір (договір про наміри) є
нікчемним правочином, то він не може
бути визнаний недійсним. Однак, суд
може застосувати реституцію, якщо для
цього є правові підстави.

Позивачем не надано жодного письмового
доказу, який свідчив би про отримання
ОСОБА_2 грошей від ОСОБА_1 Від цього суд
не приймає до уваги показань свідка
ОСОБА_5, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 1
ст. 218 ЦК України заперечення однією із
сторін факту вчинення правочину або
оспорювання окремих його частин може
доводитися письмовими доказами,
засобами аудіо-, відеозапису та іншими
доказами. Рішення суду не може
грунтуватися на свідченнях свідків.

За вказаних підстав позов задоволенню
не підлягає.

Оскільки рішення суду ухвалюються не
на користь позивача, то його судові
витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 215, 218, 229, 635, 641, 655, 657 ЦК
України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
недійсними договору про наміри та
стягнення грошової суми - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до Апеляційного суду Донецької
області через суд першої інстанції в
10-денний строк з дня його проголошення,
а особою, у відсутність якої ухвалено
рішення - у той самий строк з дні
отримання його копії. Рішення суду
набирає законної сили після спливу
строку подачі апеляційної скарги. В
разі подачі апеляційної скарги
рішення, якщо воно не скасовано,
набуває законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя:
Пантелєєв Д. Г.