Справа №469/1191/13-ц 10.02.2014 10.02.2014 10.02.2014
Провадження №22-ц/784/238/14
Суддя по 1 інстанції - Гапоненко Н.О.
Доповідач апеляційної інстанції
Ухвала

Іменем України

10 лютого 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів: Серебрякової Т.В.,
Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання
- Богуславською О.М.,

без участі осіб, які беруть участь у
справі належно повідомлених про час і
місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
"Акцент-Банк"

на рішення Березанського районного
суду Миколаївської області від 12
листопада 2013 року у справі за
позовом публічного акціонерного
товариства "Акцент Банк" до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

встановила:

У вересні 2013 року публічне
акціонерне товариство "Акцент-Банк"
звернулося з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Позов обґрунтовано тим, що 05
вересня 2008 року між позивачем та
відповідачем укладено кредитно -
заставний договір, за умовами якого
відповідачка отримала 15 180
грн. на придбання товару строком до 05
вересня 2011 року зі сплатою 1 % в місяць
на залишок заборгованості (або 12 %
річних), а також і щомісячної комісії в
розмірі 273 грн. 24 коп.

Умови кредитного договору
відповідачка виконувала неналежно,
тому станом на 21 серпня 2013
року утворилося 164 469 грн. 13 коп.
заборгованості, із яких:

- 15 180 грн. - заборгованість за
кредитом;

- 2 002 грн. 16 коп. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

- 4 098 грн. 60 коп. - заборгованість по
комісії за користування кредитом;

- 134 880 грн. 32 коп. - пеня за
несвоєчасне виконання зобов'язань;

- 500 грн. - штраф (фіксована
складова);

- 7 808 грн. 05 коп. - штраф (процентна
складова).

Посилаючись на викладене, а також
на те, що вказаним договором
встановлена позовна давність
тривалістю у п'ять років, позивач
просив про задоволення позову.

Рішенням Березанського районного
суду Миколаївської області від 12
листопада 2013 року позов
задоволено частково. Стягнуто з
відповідача на користь Банку
31 921 грн. 14 коп. заборгованості за
кредитним договором та 319 грн. 21 коп.
судових витрат.

В апеляційній скарзі представник
Банку, посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду, просив
його змінити та стягнути нараховану
заборгованість у повному обсязі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Задовольняючи позовні вимоги
частково та зменшуючи загальний розмір
нарахованої неустойки (у вигляді пені
та штрафів) за порушення зобов'язання,
суд виходив з положень п. 5 ч. 3 ст. 18
Закону України «Про захист прав
споживачів» про те, що розмір неустойки
є непропорційно великою сумою
компенсації за невиконання кредитного
зобов'язання.

Колегія суддів погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції.

Згідно із ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити відсотки.

За змістом ст. ст. 526, 527, 530, 612 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином і в
установлений сторонами строк,
відповідно до вказівок договору та
вимог Цивільного Кодексу,
одностороння відмова від виконання
або одностороння зміна його умов не
допускається. Боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Як вбачається із матеріалів
справи, 05 вересня 2008 року між позивачем
та відповідачкою укладено кредитно -
заставний договір, який складається із
заяви позичальника разом з Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам та Тарифами. Датою укладення
договору є дата підписання
позичальником заяви.

За умовами договору
відповідачка отримала 15 180 грн.
кредитних коштів (із яких 1 380 грн.
становила одноразова винагорода за
надання фінансового інструменту) на
придбання товару строком до 05 вересня
2011 року зі сплатою 1 % в місяць на
залишок заборгованості (або 12 % річних),
а також зобов'язався щомісячно
сплачувати комісію в розмірі 273 грн. 24
коп.

Загальний щомісячний платіж мав
становити 778 грн. 64 коп., який
відповідачка повинна була сплачувати
з 5 по 10 число кожного місяця для
погашення заборгованості по кредиту,
відсоткам, комісії, а також інших
витрат згідно з Умовами.

Відповідачка також зобов'язалася
за порушення зобов'язання по погашенню
заборгованості по кредиту сплачувати
Банку пеню у розмірі 1,25 % від суми
простроченої заборгованості за кожен
день такої прострочки (п.5.1 умов). Крім
того, при порушенні строків будь-яких
платежів, передбачених договором більш
ніж на 30 днів, позичальник
зобов'язаний сплатити Банку штраф у
розмірі 500 грн. + 5% від суми
заборгованості ( п.5.3 Умов).

Строки позовної давності по
вимогам про стягнення кредиту,
відсотків за користування кредитом,
винагороди, неустойки - пені, штрафів за
даним договором встановлюється
сторонами тривалістю у 5 років ( п. 5.5
Умов).

Тому суд першої інстанції вірно
виходив з того, що позовну давність
Банком не пропущено.

До того ж, пунктом 4.3 Умов
передбачена черговість погашення по
кредиту у разі наявності
заборгованості, відповідно до якої
тіло кредиту погашається в останню
чергу.

Із заяви, підписаної ОСОБА_2
вбачається, що вона ознайомлена та
погоджується з Умовами надання
вказаного споживчого кредиту (а.с.5).

Відповідачка неналежно
виконувала умови договору, оскільки
погашення кредиту проводила
нерегулярно та не в повному обсязі.
Внаслідок чого, згідно із розрахунком
Банку, станом на 21 серпня 2013 року
утворилося 164 469 грн. 13 коп.
заборгованості, із яких:

- 15 180 грн. - заборгованість за
кредитом;

- 2 002 грн. 16 коп. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

- 4 098 грн. 60 коп. - заборгованість по
комісії за користування кредитом;

- 134 880 грн. 32 коп. - пеня за
несвоєчасне виконання зобов'язань;

- 500 грн. - штраф (фіксована
складова);

- 7 808 грн. 05 коп. - штраф (процентна
складова).

Разом з тим, суд першої інстанції
дійшов до обґрунтованого висновку про
те, що висунута позивачем вимога про
сплату неустойки в сумі 143 188 грн. 37 коп.
(пені та штрафів разом) лише за
порушення зобов'язання є непропорційно
великою сумою компенсації за
невиконання кредитного зобов'язання
(понад 50% вартості продукції).

Тоді як, статтею 18 Закону України
"Про захист прав споживачів" визначено,
що є недійсними несправедливі умови
договору, якщо всупереч принципу
добросовісності його наслідком є
істотний дисбаланс договірних прав і
обов'язків на шкоду споживача. А саме:
встановлення вимоги щодо сплати
споживачем непропорційно великої суми
компенсації (понад п'ятдесят відсотків
вартості продукції) у разі невиконання
ним зобов'язань за договором ( п. 5 ч.3 ст.
18 цього Закону).

Отже, вимога Банку про сплату
відповідачем компенсації за порушення
кредитного зобов'язання понад 50 %
вартості фінансового продукту є
нікчемною.

Як вбачається із змісту умов
вказаного договору, вартість всієї
наданої відповідачу фінансової
послуги (продукту), становить приблизно
21 280 грн. 76 коп. (15 180 грн. + 2002 грн. 16 коп. + 4
098 грн. 60 коп.).

А тому суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
розмір компенсації за порушення
кредитного зобов'язання не може
перевищувати 10 640 грн. 38
коп., оскільки така вимога згідно п. 5 ч.
3 ст. 18 Закону України "Про захист прав
споживачів" є нікчемною.

Доводи в апеляційній скарзі Банку
про те, що до спорів щодо виконання
кредитного договору не застосовуються
положення Закону України «Про захист
прав споживачів» є необґрунтованими,
оскільки є наслідком невірного
тлумачення норм матеріального права.
При цьому порушення судом вимог ст. ст.
19, 58, 129 Конституції України не
встановлено.

Крім того, нікчемність вимоги
Банку про сплату відповідачем
компенсації за порушення кредитного
зобов'язання понад 50 % вартості
фінансового продукту, згідно Закону
України «Про захист прав споживачів»,
не вимагає визнання такого правочину
судом.

До того ж, вирішуючи спір в
частині стягнення неустойки суд першої
інстанції взагалі не посилався на
підстави, передбачені ч. 3 ст. 551 ЦПК
України.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків
суду першої інстанції.

Таким чином, апеляційна скарга не
містить доводів, які б спростовували
висновки суду чи доводили б порушення
судом вимог цивільного та
процесуального законодавства, а тому
колегія суддів не вбачає підстав для
скасування або зміни рішення суду.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідачки на користь позивача не
підлягає стягненню судовий збір за
подану апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Акцент Банк"
відхилити, а рішення Березанського
районного суду Миколаївської області
від 12 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
з цього часу протягом двадцяти днів
може бути оскаржена у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: