РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 2-605/11

пр. № 2/759/1581/14

16 січня 2014 року Святошинський районний
суд м. Києва

у складі головуючого судді
Кохановської З.С.

при секретарі Копчук
Р.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди заподіяної
працівником при виконанні трудових
обов'язків, -

В С Т
А Н О В И В :

Представник позивача 20.10.2010 року
звернувся до суду з позовом, яким
просить стягнути з ОСОБА_1 на користь
ПАТ КБ «Приватбанк» відшкодування
матеріальної шкоди у розмірі 164029,72 грн.
та судові витрати, посилаючись на те, що
відповідно до укладеного трудового
договору № 291 від 28.09.2006 року та наказу
№ 686/1 п/с, ОСОБА_1 прийнятий на посаду
старшого спеціаліста по
обслуговуванню фізичних осіб
відділення № 17 філії «Розрахунковий
центр» ПАТ КБ «Приватбанк». 11.06.2008 року
відповідно до службового
розслідування встановлено що ОСОБА_1
здійснив несанкціоновані операції по
корпоративним рахункам клієнтів
відділення № 17, а також незаконні
операції з картковими рахунками
клієнтів - фізичних осіб, в зв'язку з чим
ОСОБА_1 було завдано матеріальну шкоду
в сумі 164029,72 грн.

В судове засідання представник
позивача не з'явився, надав заяву якою
підтримує позовні вимоги, не заперечує
проти винесення заочного рішення,
просить справу слухати у його
відсутність.

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився,
повідомлений належним чином 18.12.2013
року, причини неявки суду не повідомив.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає можливим розглянути дану
справу у відсутності представника
позивача та відповідача і ухвалити
заочне рішення на підставі наявних у
справі доказів, про що представник
позивача не заперечує, яким відмовити в
задоволенні заявлених вимог, виходячи
з наступного.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України
працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної
відповідальності права і законні
інтереси працівників гарантуються
шляхом встановлення відповідальності
тільки за пряму дійсну шкоду, лише в
межах і порядку, передбачених
законодавством, і за умови, коли така
шкода заподіяна підприємству,
установі, організації винними
протиправними діями (бездіяльністю)
працівника.

Відповідно до 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України
зазначено, що працівники несуть
матеріальну відповідальність у
повному розмірі шкоди, заподіяної з їх
вини підприємству, установі,
організації, у випадках, коли, між
працівником і підприємством,
установою, організацією відповідно до
статті укладено письмовий договір про
взяття на себе працівником повної
матеріальної відповідальності за
незабезпечення цілості майна та інших
цінностей, переданих йому для
зберігання або для інших цілей.

Як встановлено судом, відповідно до
трудового договору № 218 від 28.09.2006 року
та наказу № 681/1 п/с від 28.09.2006 року
ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду
експерт спеціаліст
рекламно-інформаційного пункту
кредитування (а.с. 7, 8-9).

Відповідно до договору про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність від 28.09.2006 року (а.с. 10),
ОСОБА_1 в разі незабезпечення з вини
співробітника збереження ввірених
йому матеріальних цінностей,
визначення розміру завданого збитку
банку та його відшкодування
провадиться відповідно діючого
законодавства. Співробітник не несе
матеріальну відповідальність, якщо
буде доказано, що шкода завдана не по
його вині.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму
Верховного суду України №14 від 29.12.1992
року «Про судову практику в справах про
відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками» суд у кожному випадку
зобов'язаний вживати передбачених
законом заходів до всебічного, повного
й об'єктивного з'ясування обставин, від
яких згідно зі статтями 130,135-3, 137 КЗпП
залежить вирішення питання про
покладення матеріальної
відповідальності та про розмір шкоди,
що підлягає відшкодуванню.

Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої
дійсної шкоди та її розмір; якими
неправомірними діями її заподіяно і чи
входили до функцій працівника
обов'язки, неналежне виконання яких
призвело до шкоди; в чому полягала його
вина; в якій конкретно обстановці
заподіяно шкоду; чи були створені
умови, які забезпечували б схоронність
матеріальних цінностей і нормальну
роботу з ними; який майновий стан
працівника.

Згідно відповіді першого заступника
начальника Святошинського РУ ГУ МВС
України в м. Києві Сліпчука О.С. (а.с. 159),
27.06.2008 року прокуратурою
Святошинського району м. Києва за
фактом привласнення чужого майна,
шляхом зловживання службовим
становищем службовими особами філії
«Розрахунковий центр» ЗАТ КБ
Приватбанк в особливо великих
розмірах, яке належить ЗАТ КБ
«Приватбанк», за ознаками злочину,
передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України,
30.10.2008 року прокуратурою
Святошинського району м. Києва у
кримінальній справі № 58-1914 проведено
перекваліфікацію злочину з ч. 5 ст. 191 КК
України на ч. 4 ст. 190 КК України з
одночасним порушенням кримінальної
справи за фактом заволодіння грошовими
коштами філії «Розрахунковий центр»
ЗАТ КП Приватбанк, шляхом обману та
досудове слідство по кримінальній
справі № 58-1914 зупинено 24.09.2009 року на
підставі п. 3 ст. 206 КПК України в
редакції 1961 року.

Враховуючи, що позивачем на надано
доказів, що відповідачем заподіяно
матеріальну шкоду при виконанні
трудових обов'язків та враховуючи, що
кримінальну справу порушено по факту, а
не відносно ОСОБА_1, суд вважає за
необхідне відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 130, 134 КЗпП, Постановою
Пленуму Верховного суду України №14 від
29.12.1992 року «Про судову практику в
справах про відшкодування шкоди,
заподіяної підприємствам, установам,
організаціям їх працівниками», ст.ст. 10,
57-60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічному
акціонерному товариству комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди заподіяної
працівником при виконання трудових
обов'язків відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача поданою протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги на рішення
суду протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

СУДДЯ