Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 лютого 2014 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Готри Т.Ю., Кеміня М.П.

при секретарі: Свіді Г.С.

розглянувши в судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10 січня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки майна, що є у спільній частковій власності,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки майна, що є у спільній частковій власності.

Позов обґрунтовувала тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 17.07.1997 року їй належить 1/2 частина житлового будинку з господарськими спорудами за №2 по вул. Механізаторів в м.Ужгороді.

Довідкою КП «БТІ м.Ужгород» стверджується, що вказаний будинок зареєстровано за двома співвласниками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 1/2 частині кожному. Дане будинковолодіння складається з житлового будинку літ АА'А'' загальною площею 394,9 кв.м., житлова площа 126,1 кв.м.

Згідно рішення виконкому Ужгородської міської ради від 14.09.1988 №185 її покійному чоловіку ОСОБА_4 надано дозвіл на проведення добудови житлової кімнати до власної частини у будинку по вул. Механізаторів, 2 в м. Ужгороді. На підставі даного рішення здійснено прибудову А'' площею 95,2 кв.м. Оскільки забудовником даної прибудови являються вона та її покійний чоловік, то така прибудова є її особистою приватною власністю та при виділі в натурі не повинна враховуватися.

За таких обставин просила суд виділити в натурі належну їй 1/2 частку житлового будинку №2 по вул. Механізаторів в м. Ужгороді згідно інвентарної справи: І гараж 60,4 кв.м.; ІІ підсобне приміщення 1,7 кв.м.; ІІІ підсобне приміщення 2.4 кв.м.; ІV підвал 4,8 кв.м.; V підвал 11,3 кв.м.; 1 житлова 30,5 кв.м.; 2 коридор 9,5 кв.м.; 3 кухня 10,9 кв.м.; 4 ванна 5,4 кв.м.; 5 комора 5,1 кв.м.; 6 хол 10,5 кв.м.; 7 комора 2,2 кв.м.; ІХ сходова клітка 8,1 кв.м.; 17 кухня 10,1 кв.м.; 18 вітальня 9,5 кв.м.; 19 ванна 3,8 кв.м.; 20 житлова 14,4 кв.м.; 21 житлова 18 кв.м.; 22 комора 2,8 кв.м.; 23 коридор 10,3 кв.м.; 24 житлова 11,8 кв.м.; Х сходова клітка 10 кв.м.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 10 січня 2014 року даний позов задоволено.

На дане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити по даній справі нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зокрема зазначає, що ОСОБА_4 дано дозвіл на добудову тільки однієї кімнати, а тому всі інші приміщення є самовільним будівництвом. Експерт при проведенні експертизи не звернув увагу на відсутність у позивачки права власності на самовільне будівництво, а тому така експертиза не може братися до уваги. Також посилається на порушення строків позовної давності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги та заперечення на апеляційну скаргу, вважає що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що весь житловий будинок під літ. АА'А'' є спільною частковою власністю сторін, поклавши в основу варіанту виділу висновок судової будівельно-технічної експертизи.

Однак з даним висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 143 ЦПК України для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Згідно приписів ч.ч.3, 6, 7 ст. 147 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім'я, освіта, спеціальність, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав, докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті їх висновки і обґрунтовані відповіді на поставлені судом питання. Висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. Незгода суду з висновком експерта повинна бути мотивована в рішенні або ухвалі.

В основу рішення про виділення позивачці конкретних приміщень суд поклав висновок експерта №0006/2013 від 16.04.2013 року (а.с.42), яким визначено один варіант виділення сторонам приміщень, що повністю співпадає з запропонованим позивачкою варіантом.

Однак колегія суддів критично оцінює як доказ даний висновок експерта, зважаючи на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 17.07.1997 року ОСОБА_3 є спадкоємцем майна ОСОБА_4, яке складається з 1/2 частини жилого будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в м.Ужгороді, вул. Механізаторів, №2. Вказаний жилий будинок в цілому: під літ. А, цегельний, жилою площею 95,1 кв.м., гараж літ. Б, навіс літ. В, вбиральня літ. Д, огорожа, споруди І, розташований на земельній ділянці площею 824 кв.м. (а.с.5, 6).

Дане свідоцтво про право на спадщину є єдиним правовстановлюючим документом на спірне майно, наданим позивачкою. При чому в даному свідоцтві чітко вказано, що до складу спадщини ходить будинок лише під літ. А.

Згідно довідки КП «БТІ м.Ужгорода» спірний будинок зареєстровано за гр. ОСОБА_3 1/2 частина та ОСОБА_2 ? частина (а.с.8). В даній довідці вже вказано, що житлова площа становить 126,1 кв.м., а не 95,1 кв.м. З довідки вбачається, що до складу нерухомого майна включено будівлі під літерами АА'А''. При цьому вказано, що згідно рішення №185 від 14.09.88 року ОСОБА_3 проведена добудова до власної частини будинку, що підлягає здачі в експлуатацію.

В матеріалах справи наявний витяг з рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів від 14.09.88 року № 185, відповідно до якого дозволено ОСОБА_4 провести добудову житлової кімнати до власної частини у будинку по вул. Механізаторів, 2. Забудовнику замовити проектну документацію та погодити її у головного архітектора міста (а.с.9).

Як зазначено позивачем у позовній заяві та не заперечується відповідачкою вказана прибудова позначена на плані будинку під літ. А''.

Однак, як вбачається з технічного паспорту на спірний будинок зазначена прибудова складається з декількох кімнат, а не одної, як по це вказано в рішенні виконкому (а.с.13, 14). Будівництво побудови згідно технічного паспорту закінчено у 1990 році, однак проектна документація та дозвіл на будівельні роботи щодо прибудови не предявлено (а.с.11, 18). Не містять матеріали справи і акту прийняття в експлуатацію зазначеної прибудови під літ. А''

Також матеріали справи не містять жодних відомостей того, що ОСОБА_4, як забудовником, оформлялося право власності на прибудову в порядку передбаченому п.26 чинної на той час Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року.

Все зазначене в сукупності свідчить, що прибудова під літ А'' була самовільним будівництвом в розумінні ст. 105 ЦК УРСР (є самочинним будівництвом згідно чинного законодавства ст. 376 ЦК України).

Як розяснено в п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Це майно не є обєктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів.

Тобто, прибудова під літ. А'' є не узаконеною, щодо неї не може виникати жодних майнових прав і таке майно не може бути обєктом поділу (виділу).

Не зважаючи на вказане, експерт у своєму висновку включив самовільну прибудову під літ. А'' в майно, що підлягає виділу та запропонував у своєму висновку всі приміщення даної прибудови виділити позивачці, що є явно незаконним.

Суд на вказане не звернув уваги та взявши до ваги даний висновок експерта фактично узаконив самочинне будівництво в порядку вирішення питання про виділ частки, хоча законодавством встановлено інший порядок вирішення такого питання.

За таких обставин, зважаючи на відсутність у матеріалах справи жодних інших варіантів виділу частки в натурі позивачці (до яких би не входила самочинна прибудова), що унеможливлює вирішення питання про виділ частка в натурі, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_3 слід відмовити.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції, відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_2 понесені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 121,80 грн., які підлягають стягненню з позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10 січня 2014 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки майна, що є у спільній частковій власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 121 (сто двадцять одна) гривня 80 (вісімдесят) копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, після чого протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції

Суддя-доповідач

Судді