Провадження № 2/522/2506/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року
м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у
складі:

головуючого судді Єршової Л.С.

при секретарі Бондаревій Є.П., Громові
А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одеса цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії
Одеського обласного управління АТ
«Державний ощадний банк України»,
треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3, про
визнання Додаткової угоди № 1 до
Договору поруки № 2 до Кредитного
договору №1150-н від 15 січня 2007 року
недійсною (нікчемним правочином),-

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси
звернулась ОСОБА_1 з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» в
особі філії Одеського обласного
управління АТ «Державний ощадний банк
України», треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3, в
якому після уточнення позовних вимог
(а.с.166-169) просила суд визнати Додаткову
угоду № 1 до Договору поруки № 2 до
Кредитного договору №1150-н від 15 січня
2007 року недійсною (нікчемним
правочином).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15
січня 2007 року між нею та відповідачем
було укладено Договір Поруки №1 до
кредитного договору №1150-н від 15 січня
2007 року. Відповідно до п. 1.1 зазначеного
Договору поруки вона зобов'язалась
перед кредитором відповідати
солідарно в повному обсязі за
своєчасне виконання ОСОБА_2 зобов'язань
за Договором про іпотечний кредит
№1150-н від 15 січня 2007р., а також
додатковими угодами до нього, що
укладені та можуть бути укладені в
майбутньому. Відповідно до визначення
та тлумачення термінів Договору поруки
№1 до кредитного договору №1150-н від 15
січня 2007 року «Зобов'язання» -
зобов'язання Боржника перед
кредитором, що випливає з договору про
іпотечний кредит, а саме : здійснити
погашення кредиту у розмірі 88700,00
(вісімдесят вісім тисяч сімсот) доларів
США, що складає 447935,00 (чотириста сорок
сім тисяч дев'ятсот тридцять п'ять )
гривень по курсу національного банку
України на 15 січня 2007 року, сплатити
Кредитору відсотки за користування
кредитом в розмірі 12,5 (дванадцять цілих
п'ять десятих)%, штраф пеню та інші
платежі у розмірі, порядку та на умовах
зазначених у Договорі про іпотечний
кредит. Відповідно до п.6.4 Договору
Поруки № 1 до кредитного договору №1150-н
від 15 січня 2007 року Доповнення та зміни
умов Договору вносяться за згодою
сторін і оформлюються додатковими
угодами. При цьому, позивачка
посилається на те, що додаткових угод
до Договору Поруки № 1 до кредитного
договору №1150-н від 15 січня 2007 року не
існує. У 2011 році їй стало відомо, що 22
грудня 2010 року Приморським районним
судом м. Одеси було винесено рішення по
справі №2-10284/10 за позовом ВАТ
«Державний ощадний банк України» до
ОСОБА_2, ОСОБА_1 (Поручитель 1), ОСОБА_3
(Поручитель 2), згідно якого було
стягнуто заборгованість по Договору
про іпотечний кредит №1150-н від 15 січня
2007р. в розмірі 884 758,23 гривень.
Звернувшись до філії Одеське обласне
управління ВАТ «Ощадбанк», кредитор,
надав їй копію Додаткової угоди № 1 до
Договору поруки №2 до кредитного
договору №1150-н від 15 січня 2007р., згідно
якої розмір її відповідальності виріс,
а саме піднята процента ставка з 12,5% до
16,5%. Як зазначає позивачка у позові,
ніякого правочину в усній або
письмовій формі щодо Договору поруки
№2 до кредитного договору №1150-н від 15
січня 2007р. між нею та відповідачем не
відбувалось та не вчинялось. Крім того,
між нею та відповідачем немає
підписаного в письмовій чи в іншій
формі оформленого Договору поруки №2
до кредитного договору №1150-н від 15
січня 2007 року. Таким чином, позивачка
вважає, що Договір поруки №2 до
кредитного договору №1150-н від 15 січня
2007 року між ОСОБА_1 та Відкритим
акціонерним товариством «Державний
ощадний банк України» є нікчемним.
Також позивачка посилається на те, що
Додаткова угода №1 до Договору поруки
№2 до кредитного договору №1150-н від 15
січня 2007 р. була підписана невідомими
особами, та оскільки на її засадах
«Державний ощадний банк України» в
особі Філії Одеського обласного
управління ВАТ «Ощадбанк» збільшив
розмір відповідальності поручителя -
ОСОБА_1 з 12,5% до 16,5% річних, подав позовну
заяву та отримав рішення по справі №
2-10284/10, у неї існує необхідність визнати
зазначений правочин недійсним, що і
стало приводом для звернення до суду.

Представник позивачки з`явився у
судове засідання, підтримав позовні
вимоги та просив суд позов
задовольнити.

Представник відповідача з`явився у
судове засідання, просив суд у
задоволенні позову відмовити.

Треті особи до суду не з`явились, були
повідомлені належним чином, причини
неявки суду не повідомили.

Заслухавши думку сторін, дослідивши
надані сторонами докази, суд вважає, що
позов ОСОБА_1 до ПАТ «Державний ощадний
банк України» в особі філії Одеського
обласного управління АТ «Державний
ощадний банк України», треті особи -
ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання Додаткової
угоди № 1 до Договору поруки № 2 до
Кредитного договору №1150-н від 15 січня
2007 року недійсною (нікчемним
правочином), задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судом встановлено, що між
позивачкою та відповідачем було
укладено Договір Поруки №1 до
кредитного договору №1150-н від 15 січня
2007 року. Відповідно до п. 1.1 зазначеного
Договору ОСОБА_1 зобов'язалась перед
кредитором відповідати солідарно в
повному обсязі за своєчасне виконання
Боржником (ОСОБА_2) зобов'язань за
Договором про іпотечний кредит №1150-н
від 15 січня 2007р., а також додатковими
угодами до нього, що укладені та можуть
бути укладені в майбутньому.
Відповідно до визначення та тлумачення
термінів Договору поруки №1 до
кредитного договору №1150-н від 15 січня
2007 року «Зобов'язання» - зобов'язання
Боржника перед кредитором, що випливає
з договору про іпотечний кредит, а саме:
здійснити погашення кредиту у розмірі
88700,00 (вісімдесят вісім тисяч сімсот)
доларів США, що складає 447935,00 (чотириста
сорок сім тисяч дев'ятсот тридцять
п'ять ) гривень по курсу національного
банку України на 15 січня 2007 року,
сплатити Кредитору відсотки за
користування кредитом в розмірі 12,5
(дванадцять цілих п'ять десятих)%, штраф
пеню та інші платежі у розмірі, порядку
та на умовах зазначених у Договорі про
іпотечний кредит. Відповідно до п.6.4
Договору Поруки № 1 до кредитного
договору №1150-н від 15 січня 2007 року
Доповнення та зміни умов Договору
вносяться за згодою сторін і
оформлюються додатковими угодами.

10 листопада 2008 року між ВАТ «Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Одеське обласне управління ВАТ
«Ощадбанк» та ОСОБА_1, було укладено
Додаткову Угоду № 1 до договору поруки
№ 2 до кредитного договору № 1150-н від
15.01.2007 року, відповідно до якої внесено
зміни до пункту визначення та
тлумачення терміну «Зобов'язання» до
договору, а саме: «здійснити погашення
кредиту у розмірі 88 700,00 дол. США,
сплатити кредитору проценти за
користування кредитом в розмірі 12,5 %
річних, комісійні винагороди та інші
платежі в порядку, на умовах та в
строки, визначені договором про
іпотечний кредит № 1150-н, а починаючи з
листопада 2008 року сплачувати проценти
за користування Кредитом в розмірі 16,5%
річних».

Згідно п. 3 Додаткової угоди №1 до
Договору поруки №2, Угода сторонами
прочитана, відповідає їх намірам та
досягнутим домовленостям, що
засвідчується підписами сторін, що
діють у повній відповідності з
наданими їм повноваженнями та повним
розумінням предмета та змісту
додаткової угоди.

Відповідно до п. 2 Додаткова угода
набирає чинності з 10 листопада 2008 року.

Як на підставу визнання Додаткової
Угоди № 1 до договору поруки № 2 до
кредитного договору № 1150-н від 15.01.2007
року нікчемним правочином, позивачка у
своїй позовній заяві, у тому числі,
посилається на те, між нею та
відповідачем не існує підписаного в
письмовій чи в іншій формі оформленого
Договору поруки №2 до кредитного
договору №1150-н від 15 січня 2007 року.

Як вбачається з пояснень представника
відповідача, в якості додаткового
забезпечення зобов'язань за кредитним
договором №1150-н від 15.01.2007р., між банком
з однієї сторони та ОСОБА_3, 15 січня 2007
року було укладено Договір поруки №2 до
кредитного договору №1150-н від 15.01.2007р.,
про що свідчить особистий підпис
поручителя ОСОБА_3 в Договорі поруки №2
(а.с.230-232). Під час укладення Додаткової
угоди №1 до договору поруки №2 до
кредитного договору №1150-н від 15 січня
2007р., між банком та поручителем ОСОБА_1,
в назві додаткової угоди, працівником
кредитного відділу ОСОБА_4 допущено
технічну помилку в нумерації договору
поруки, замість «до договору поруки №1»
зазначено «до договору поруки №2».

Таким чином, судом встановлено, що
Додаткова угода №1 до договору поруки
№2 до кредитного договору №1150-н від
15.01.2007р., стосується договору Поруки №1
до кредитного договору №1150-н від 15
січня 2007 року, укладеного з поручителем
ОСОБА_1.

Також позивачка свої позовні вимоги
обґрунтовує тим, що спірну Додаткову
Угоду № 1 до договору поруки № 2 до
кредитного договору № 1150-н від 15.01.2007
року вона не підписувала.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 207 ЦК України,правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 215 ЦК
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Нікчемний правочин є недійсним через
невідповідність його вимогам закону та
не потребує визнання його таким судом.
(п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними»).

По даній справі призначалася судова
почеркознавча експертиза проведення
якої було доручено Одеському
науково-дослідному інституту судових
експертиз Міністерства Юстиції
України. Згідно висновку експерта №
1209/02 від 25.03.2013 року встановити ким,
ОСОБА_1 чи іншою особою виконаний
підпис в Додатковій Угоді № 1 до
договору поруки № 2 до кредитного
договору № 1150-н від 15.01.2007 року не
виявляється можливим.

В мотивувальній частині вказаного
висновку зазначено, що оцінка
результатів порівняльного дослідження
дозволяє стверджувати, що встановлені
збіжні ознаки, хоча й досить чисельні,
але при наявності розбіжностей, які
неможливо пояснити однозначно, не
можуть бути покладені в основу
позитивного висновку про виконання
досліджуваного підпису самою ОСОБА_1
При цьому, вирішення питання
ускладнювалося малим обсягом
графічного матеріалу, який міститься у
короткому досліджуваному підписі
простої будови, а також значною
варіаційністю та конструктивною
простотою підписів-зразків.

Як вбачається з матеріалів справи,
інших належних і допустимих доказів,
які б доводили, що підпис в оспорюваній
Додатковій Угоді № 1 до договору поруки
№ 2 до кредитного договору № 1150-н від
15.01.2007 року виконані не нею, позивачка
суду не надала. З клопотаннями про
призначення повторної експертизи,
виклик свідків, витребування доказів
позивачка до суду не зверталася.

Виходячи з вищевикладеного, відсутні
підстави для визнання Додаткової Угоди
№ 1 до договору поруки № 2 до кредитного
договору № 1150-н від 15.01.2007 року
нікчемним правочином.

Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до вимог цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Таким чином, розглянувши справу в межах
позовних вимог, судом встановлено, що
позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 5, 8, 10, 11, 15, 16, 60, 61, 79, 84, 88,
213-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії Одеського обласного
управління АТ «Державний ощадний банк
України», треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3,
про визнання Додаткової угоди № 1 до
Договору поруки № 2 до Кредитного
договору №1150-н від 15 січня 2007 року
недійсною (нікчемним правочином), -
відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Л.С. Єршова

15.01.2014