У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Леванчука А.О.,
Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про стягнення заборгованості за
кредитним договором за касаційною
скаргою публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк «Надра»
на рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 16 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 1 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Комерційний банк «Надра»
(далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 27 листопада 2007 року згідно з
кредитним договором ОСОБА_3
надано кредит у розмірі 121 396 доларів 57
центів США зі сплатою за користування
кредитом 12,39 % річних на строк до 27
листопада 2027 року. У
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором 27 листопада
2007 року із ОСОБА_4 та 4 серпня 2009 року
з ОСОБА_5 укладено договори поруки, за
умовами яких позичальник та поручителі
відповідають перед кредитором за
виконання умов кредитного договору як
солідарні боржники. Взяті на себе
зобов'язання ОСОБА_3 не виконав, у
зв'язку з чим станом на 22 квітня 2013 року
виникла заборгованість за кредитним
договором у розмірі 179 469 доларів 11
центів США, що є еквівалентом 1 434 469 грн
59 коп.

Оскільки ОСОБА_6 і ОСОБА_5 згідно з
договорами поруки поручились перед
кредитором за виконання ОСОБА_3 свого
зобов'язання, то позивач просив суд
стягнути з відповідачів у солідарному
порядку заборгованість за кредитним
договором у розмірі 179 469 доларів 11
центів США та судові витрати.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 16 квітня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 1 вересня 2014 року, позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ПАТ «КБ«Надра»
заборгованість за кредитним договором
від 27 листопада 2007 року в розмірі 157 691
доларів 53 центи США та судові витрати в
розмірі 3 441 грн. У задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_4, ОСОБА_5
відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «КБ «Надра»
просить оскаржувані судові рішення
змінити, посилаючись на порушення
судами норм матеріального й
процесуального права, та ухвалити нове
рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на
користь банку заборгованість за
кредитним договором від 27 листопада 2007
року в розмірі 173 107 доларів 27
центи США та судові витрати в розмірі 3
441 грн.

В іншій частині судові рішення не
оскаржуються, тому в силу ч. 1 ст. 335 ЦПК
України не переглядається.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову ПАТ «КБ «Надра», суд
першої інстанції виходив із того, що
згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, оскільки ОСОБА_3 свої
зобов'язання за кредитним договором не
виконав, це є підставою для стягнення з
нього грошових коштів за цим договором.
Разом з тим суд відмовив у задоволенні
позовних вимог щодо стягнення пені у
зв'язку з тим, що розрахунок пені
проведено невірно й позивачем не
надано нового розрахунку й щодо
стягнення штрафу, оскільки позивачем
не надано розрахунку його нарахування,
а також у задоволенні позовних вимог до
поручителів, застосувавши положення ч.
1 ст. 559 ЦК України.

Апеляційний суд погодився з такими
висновками суду першої інстанції,
зазначивши, що суд першої інстанції
повно та всебічно дослідив і оцінив
обставини справи, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює, порушень норм
процесуакльного законодавства при
розгляді справи не допустив.

Проте повністю погодитись із таким
висновком апеляційного суду не можна,
оскільки суд дійшов його з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судове рішення
апеляційної інстанції в частині
позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором не відповідає.

Судами встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 27
листопада 2007 року між позивачем та
ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за
умовами якого банк надав останньому
кредит 121 396 доларів 57 центів США зі
сплатою за користування кредитом 12,39 %
річних на строк до 27 листопада 2027 року,
а 4 серпня 2009 року між ними укладено
додаткову угоду № 1 до кредитного
договору від 27 листопада 2007 року,
згідно з якою кредитной договір
викладений у новій редакції. У
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором 27 листопада 2007
року із ОСОБА_4 та 4 серпня 2009 року з
ОСОБА_5 укладено договори поруки.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Так, судами було обґрунтовано
визначено, що мало місце порушення умов
кредитного договору, що полягало в
невиконанні відповідачами договірних
зобов'язань у визначений в ньому строк.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 551 ЦК
України якщо предметом неустойки є
грошова сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства. Розмір неустойки,
встановлений законом, може бути
збільшений у договорі.

Згідно з п. 4.2 кредитного договору
сплата штрафу як виду
цивільно-правової відповідальності
передбачена за порушення
позичальником вимог, зазначених у
пп. 3.3.2 - 3.3.5, 3.3.7 - 3.3.17 кредитного
договору, зокрема, п. 3.3.8 передбачає
обов'язок позичальника своєчасно та в
повному обсязі погашати кредит з
нарахованими процентами за фактичний
час його використання та можливими
штрафними санкціями в порядку,
визначеному положеннями кредитного
договору.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до розрахунку
заборгованості за кредитним договором,
доданого до позовної заяви, суми
фактичної заборгованості за кредитом
та нарахованими процентами
відображаються в таблиці «Розрахунок
пені за прострочення сплати
мінімального платежу» у стовбці «Сума
заборгованості по сплаті мінімальних
платежів».

Отже, матеріали справи містять
розрахунок заборгованості, який
позивач вважає правильним, та який, на
його думку, відповідає умовам договору
та вимогам закону.

Таким чином, вимагати від ПАТ «КБ
«Надра» іншого розрахунку є порушенням
ст. ст. 10, 11 ЦПК України, ч. 4 ст. 129
Конституції України, тому якщо суд не
погоджується з наданим розрахунком
кредитної заборгованості, то повинен
дати йому належну правову оцінку (ст. 212
ЦПК України), а не відмовляти в
задоволенні позовних вимог у разі
ненадання банком іншого розрахунку.

Проте апеляційний суд у порушення ст.
ст. 212 - 214, 315 ЦПК України на зазначені
положення закону уваги не звернув, не
встановив дійсних прав і обов'язків
сторін, які випливають з кредитного
договору, не дослідив розрахунок
заборгованості за кредитним договором
та дійшов передчасного висновку про
залишення в силі рішення суду першої
інстанції.

За таких обставин ухвала апеляційного
суду в частині позовних вимог
ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
підлягає скасуванню з передачею справи
в цій частині на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції з підстав,
передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської
області від 1 вересня 2014 року в частині
позовних вимог публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
скасувати, справу в цій частині
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Леванчук

А.О.
Лесько

С.Ф. Хопта

В.А.
Черненко