РІШЕННЯ

Іменем України

06.11.2014 р.
м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в
складі:

головуючої-судді -
Мартинишин М.О.

при секретарі -
Кметь Г.М.

з участю адвоката -
ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в м.
Львові цивільну справу за позовом
ОСОБА_3

до ОСОБА_4,

третя особа: П'ята Львівська державна
нотаріальна контора

про визнання недійсним заповіту, суд -

встановив:

позивачка звернулася до суду з позовом,
в якому просить суд визнати недійсним
заповіт, ОСОБА_5, посвідчений 27 травня
2004 року, як правочин, що вчинений
особою, яка в момент його вчинення не
усвідомлювала значення своїх дій та не
могла керувати ними.

В обґрунтування своїх вимог
покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року померла її мати - ОСОБА_5. Після її
смерті залишилось спадкове майно, а
саме належна на праві власності 1/4
ідеальна частка будинку АДРЕСА_1 у
м.Львові. Будучи спадкоємцем за
законом, позивач звернулася до
нотаріуса із заявою про прийняття
спадщини, однак відповідачка
повідомила її, що мати ОСОБА_5 зробила
заповіт на неї. Вважає, заповіт
складений 27 травня 2004 року недійсним,
оскільки ОСОБА_5 на час складення
заповіту була хворою людиною,
перенесла інсульт, за нею був потрібний
постійний догляд та піклування,
страждала психічним захворювання, що
позбавляло її можливості
усвідомлювати значення своїх дій і
керувати ними. Навесні 2004 року вона
звертались за допомогою до психолога
та психіатра Львівської обласної
клінічній психіатричній лікарні.
Просить позов задоволити.

В судовому засіданні позивачка та її
представник позовні вимоги підтримали,
дали аналогічні пояснення викладеним у
позовній заяві. Просять позов
задовольнити.

Відповідачка та її представник в
судовому засіданні позов не визнали,
заперечували проти його задоволення,
посилаючись на докази, які містяться в
матеріалах справи та з підстав, які
зазначені в письмовому запереченні,
який містяться в матеріалах справи, та
те, що проведеною експертизою не надано
оцінку правочину-довіреності від 18.05.2007
року надання ОСОБА_6 відповідачці на
право розпорядження усім майном
спадкодавця. Крім цього, свідок ОСОБА_7,
як лікар не могла пояснити суду, в чому
полягала неадекватна поведінка
спадкодавця. Також до матеріалів
справи щодо призначення експертизи не
була взята до уваги виписка з медичної
картки хворого спадкодавця, надана
лікуючим лікарем від 10.02.2014 року. При
цьому вважають, що акт
судово-психіатричного експерта №602 від
29 серпня 2014 року є незаконний,
сфабрикований, в тому числі і медична
документація, а тому відносно осіб, які
були залученні до складання таких
документів, будить звертатись у
правоохоронні органи, з метою
порушення кримінальних справ. Просять
відмовити позивачу у задоволенні її
позовних вимог за безпідставністю.

Представник третьої особи у судове
засідання не з'явився, про причини
своєї неявки суд не повідомив, хоча
належним чином був повідомлений про
день, час та місце слухання справи, а
тому суд вважає, що справу слід слухати
у його відсутності на підставі наявних
у справі даних чи доказів, достатніх
для постановлення рішення, проти чого і
не заперечили інші учасники судового
процесу.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_7, пояснила, що вона працювала
дільничним лікарем-педіатром, знає
позивачку і відповідачку та їхню маму
ОСОБА_5, стосунки нормальні. ОСОБА_5 -
мати сторін мала глибоке порушення
мозкового кровообігу, яка перебувала в
комі до двох тижнів, крім того мала рак
прямої кишки. Вона не ходила, була
паралізована, жила далі із залишками
хвороби. Енцефалопатія була в неї,
проявлялася її психоемоційна
лабільність, вона то плакала то
сміялася, не завжди орієнтувалася в
особі, в часі і просторі. Могла не
назвати дочок. Ховала речі і
посміхалася. Повідомила, що такі люди
не сплять і вимагають уваги, тому для
них повинні звертатись родичі за
медичною допомогою. Тому вона як лікар
рекомендувала ОСОБА_5 консультації в
психіатра. Мова ОСОБА_5 була порушена,
вона часто плакала, коли вона
приходила, контакту не було, ніяких
розпоряджень вона не давала. На початку
2004 року говорила позивачці що потрібна
консультація в психіатра, бо ОСОБА_5 не
спала по ночах, бо внаслідок
перебування в комі два тижні мозок її
був пошкоджений.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_8, пояснила, що знає позивачку і
відповідачку, в нормальних відносинах,
повідомила, що знала їх маму ОСОБА_5, яка
після хвороби мала «дитячий» розум,
могла не впізнавати своїх дочок, та не
завжди свідок розуміла її мову.
Позивачка жила з мамою, яка не ходила. З
ОСОБА_5 неможливо було розмовляти, вона
махала більше головою і жалілася на
здоров'я, через 5 хвилин могла забути,
хто я така. Сторони часто викликали
лікарів додому для ОСОБА_5.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8
дослідивши подані сторонами документи
і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд доходить
висновку, що позов підлягає до
задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду
може звернутись кожна особа за
захистом своїх порушених прав, а також
інтересах інших осіб у випадках
встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України
способами захисту цивільного права та
інтересів є припинення дії, яка порушує
право. Суд може захистити цивільне
право і інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
померла ОСОБА_5, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1
виданого ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с.4). Після її
смерті залишилось спадкове майно у
вигляді частки у будинку АДРЕСА_1 у
м.Львові.

27 травня 2004 року ОСОБА_5 було складено
заповіт, яким спадкодавець заповіла
відповідачці належну їйна праві
особистої власності квартиру АДРЕСА_1.
в м.Львові, а також все її майно, яке
буде належати їй на день смерті, де б
воно не було із чого воно не складалось
і, взагалі, все те, на що вона за
законом матиме право. Даний заповіт
посвідчено державним нотаріусом П'ятої
Львівської державної нотаріальної
контори Білінським І.І. та
зареєстровано в реєстрі за №1-860.

В судовому засіданні позивачка та її
представник наголошували на ті
обставини, що ОСОБА_5 була хворою
людиною, перенесла інсульт, за нею був
потрібний постійний догляд та
піклування, страждала психічним
захворювання, яке позбавляло його
можливості усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними. Суд бере до
уваги покази позивачки та її
представника, оскільки вони
підтверджуються іншими доказами по
справі.

Для визначення наявності такого стану
на момент укладення правочину суд
відповідно до статті 145 ЦПК України
зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним із цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до статті 212
ЦПК України.

При розгляді справи за позовами про
визнання недійсними заповітів на
підставі статті 225, частини другої
статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145
ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі
сторін зобов'язаний призначити
посмертну судово-психіатричну
експертизу. Висновок такої експертизи
має стосуватися стану особи саме на
момент вчинення правочину.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 16 постанови від 6 листопада
2009 року N 9 "Про судову практику розгляду
справ про визнання правочинів
недійсними" для визначення наявності
такого стану на момент укладання
правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК
України зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним з цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів.

Ухвалою Франківського районного суду
м.Львова від 20.05.2014 року по вказаній
справі призначено посмертну
судово-психіатричну експертизу на
вирішення якої поставити питання:

1. Чи ОСОБА_5, враховуючи всі її
чисельні розлади здоров'я, могла
усвідомлювати значення своїх дій
станом на 27 травня 2004 року?

2. Чи ОСОБА_5, враховуючи всі її
чисельні розлади здоров'я, могла
керувати своїми діями станом на 27
травня 2004 року?

Згідно акту судово-психіатричного
експерта №602 від 29 серпня 2014 року,
ОСОБА_5 станом на 27 травня 2004 року
страждала органічним розладом
особистості та поведінки внаслідок
органічного ураження головного мозку
судинного ґенезу(дисциркуляторна
енцефалопатія, перенесені інсульти,
гіпертонічна хвороба) у виді
вираженого психоорганічного синдрому.
Враховуючи психічний стан, ОСОБА_5 не
могла усвідомлювати значення своїх дій
та керурвати ними.

Позиція позивачапідтверджується в
судовому засіданні свідками ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 Суд вважає, що такі пояснення
свідків є логічними, вірними та не
спростовуються іншими матеріалами
справи.

За ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім випадків
встановлених цим кодексом. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання відповідача та представника
відповідача на необ'єктивність
проведеної за ухвалою суду посмертної
судово-психіатричної експертизи
безпідставні. З висновку експертизи
вбачається, що при її проведенні
експертна комісія повно і об'єктивно
дослідила наявну медичну документацію
на померлу ОСОБА_5, пов'язану з її
хворобою, в тому числі врахувала покази
свідків, допитаних з боку позивача:
ОСОБА_7 та ОСОБА_8, навівши у висновку
зміст їх показів.

Суд критично ставить до виписки
із медичної картки
амбулаторного(стаціонарного) хворої
ОСОБА_5 від 10.02.2014 року виданої на вимогу
відповідача ОСОБА_3, яка була надана
суду представником відповідача у
судому засіданні 06.11.2014 року, оскільки
ухвалою про відкриття провадження у
справі (а.с.20), було зобов'язано
відповідача подати всі докази(або
заявити про них) в обґрунтування
заперечення до судового розгляду,
однак такого виконано не було. При
цьому така спростовуються наявними
матеріалами справи та поясненнями
позивача та його представника, та
допитаними свідками.

Також суд критично ставиться до
довіреності від 18.05.2007 року наданої
ОСОБА_5 відповідачці на право
розпорядження усім майном
спадкодавця(а.с.34), оскільки така
посвідчена одним і тим же, державним
нотаріусом П'ятої Львівської державної
нотаріальної контори Білінським І.І.,
який і посвідчував оскаржуваний
заповіт. При цьому така спростовуються
наявними матеріалами справи та
поясненнями позивача та його
представника, та допитаними свідками.

Крім цього, відповідач та її
представник покликаються в своїх
запереченнях на те, що свідок ОСОБА_7, як
лікар не могла пояснити суду в чому
полягала неадекватна поведінка
спадкодавця, є необгуртовані, оскільки
свідок надала логічні свої пояснення
суду, в межах розгляду даної судом
справи.

Необґрунтовані і посилання
відповідача та його представника на
необхідність призначення повторної
посмертної судово-психіатричної
експертизи, оскільки відповідач та
його представник не надали суду
доказів, які б свідчили, що висновок
посмертної експертизи суперечить
іншим матеріалам справи, або викликає
сумніви у його правильності.

Тому суд приходить до висновку, що
заперечення відповідача та його
представника є необґрунтовані,
відповідачкою та її представником не
надано належних, достатніх та
допустимих доказів на спростування
позову, тому суд діє в такому випадку
відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК
України.

Таким чином, наявними матеріалами
справи, належними доказами медичними
документами та поясненнями свідків
ОСОБА_7, ОСОБА_8 підтверджується факт
наявності у ОСОБА_5 на час складення
заповіту психічного захворювання, що
позбавляло її можливості
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними.

За положеннями ч. 1 ст.203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Згідно ч.3 ст.203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Відповідно до ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент його вчинення
сторонами вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою ст.203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

Згідно роз'яснень в п. 16 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06 листопада 2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
правила статті 225 ЦК України
поширюються на ті випадки, коли фізичну
особу не визнано недієздатною, однак у
момент вчинення правочину особа
перебувала в такому стані, коли вона не
могла усвідомлювати значення своїх дій
та (або) не могла керувати ними
(тимчасовий психічний розлад, нервове
потрясіння тощо).

Відповідно до ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та не
могла керувати ними, може бути визнаний
судом недійсним за позовом цієї особи,
а в разі її смерті - за позовом інших
осіб, чиї цивільні права або інтереси
порушені.

Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є
особисте розпорядження фізичної особи
на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України за
позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Відповідно до ст.4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

На підставі зазначеного,
дослідивши матеріали справи,
аналізуючи зібрані по справі докази в
їх сукупності та співставленні, суд
приходить до висновку, що позов слід
задовольнити, та визнати заповіт
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3, який
посвідчено 27 травня 2004 року державним
нотаріусом П'ятої Львівської державної
нотаріальної контори Білінським І.І. та
зареєстровано в реєстрі за №1-860 -
недійсним.

Керуючись ст.ст.10, 11, 31,60, 88, 169, 208, 209,
212-215, 218 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 25, 30, 203, 225,
1233, 1257 ЦК України, суд, -

вирішив:

позов задовольнити.

Визнати заповіт ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_3, який посвідчено 27 травня 2005
року державним нотаріусом П'ятої
Львівської державної нотаріальної
контори Білінським І.І. та
зареєстровано в реєстрі за №1-860 -
недійсним.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Мартинишин М.О.