Провадження № 2/554/1371/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

(вступна та резолютивна частини)

11 лютого 2014 року Октябрський
районний суд м.Полтави у складі:

головуючого - судді Савченко Л.І.

при секретарі - Токар О.А.

за участю позивача - ОСОБА_1,
представника відповідача -
Бондаревської Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м.Полтава
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЕСТА ВЕЛЛ СЕРВІС
Україна» про стягнення заборгованості
по заробітній платі, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та моральної шкоди,
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 212-215, 218 ЦПК
України, суд, -

В И Р
І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЕСТА ВЕЛЛ СЕРВІС
Україна» про стягнення заборгованості
по заробітній платі, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та моральної шкоди -
відмовити.

Судові витрати віднести за
рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської області
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особи, які брали участь
у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Л.І.Савченко

Справа № 554/13179/13-ц

Провадження № 2/554/1371/2014

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

11 лютого 2014 року Октябрський
районний суд м.Полтави у складі:

головуючого - судді Савченко Л.І.

при секретарі - Токар О.А.

за участю позивача - ОСОБА_1,
представника відповідача -
Бондаревської Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м.Полтава
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЕСТА ВЕЛЛ СЕРВІС
Україна» про стягнення заборгованості
по заробітній платі, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду
з позовом до відповідача ТОВ «ЕСТА ВЕЛЛ
СЕРВІС Україна», збільшивши позовні
вимоги в ході судового розгляду справи,
про стягнення на її користь
заборгованості по заробітній платі за
період з 01 квітня 2013 року по 14 травня 2013
року у сумі 3 232 грн. 26 коп., середнього
заробітку за період затримки
розрахунку з 15 травня 2013 року по 11
лютого 2014 року у сумі 55 238 грн. 82 коп., а
при його не проведенні збільшити
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку по день
постановлення рішення суду, а також
стягнення моральної шкоди у сумі 5 000
грн., посилаючись на те, що перебувала у
трудових відносинах з ТОВ «ЕСТА ВЕЛЛ
СЕРВІСЕЗ Україна» з 21 січня 2013 року по 14
травня 2013 року на посаді начальника
юридичного відділу. На день її
звільнення заборгованість по
заробітній платі за квітень склала 5 918
грн. 18 коп., за травень - 326 грн. 32 коп.,
компенсація за невикористану
відпустку - 1637 грн. 12 коп., витрати на
службове відрядження - 200 грн., а всього 8
081 грн. 62 коп. Оскільки в день звільнення
розрахунок з нею не проведений,
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні станом на 11
лютого 2014 року становить 55 238 грн. 82 коп.,
відповідно до ст. 117 КЗпП України. Крім
того, у зв»язку з невиплатою у
визначені КЗпП України строки
заробітної плати їй спричинено
моральну шкоду, яку вона оцінює у 5000
грн. З цих підстав звернулася до суду з
позовом.

У судовому засіданні позивач
позов підтримала, надала пояснення,
аналогічні викладеним у позовній
заяві.

Представник відповідача у
судовому засіданні проти задоволення
позову заперечувала, пояснила, що
заробітна плата позивачці виплачена у
повному обсязі у липні 2014 року,
оскільки на підприємстві були
фінансові труднощі. На відрядження
ОСОБА_1 було використано транспортний
засіб на суму 3300 грн., тому підстав для
стягнення 200 грн. на службове
відрядження немає. Крім того, заявила
про пропуск строку позовної давності
позивачем, який встановлюється в три
місяці з дні, коли особа дізналася або
могла дізнатися про порушення свого
права, тобто строк закінчився 15 серпня
2014 року. Спричинення моральної шкоди
також не доведено. Прохала в позові
відмовити.

Заслухавши сторони, перевіривши
фактичні обставини справи письмовими
доказами, суд приходить до висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 21
січня 2013 року прийнята на посаду
начальника юридичного відділу ТОВ
«Еста Велл Сервісез Україна», згідно
наказу № 21/01 від 21 січня 2013 року, та
наказом № 14/05-9 від 14 травня 2013 року
звільнена з посади з 14 травня 2013 року за
угодою сторін, згідно п.1 ст. 36 КЗпП
України, що підтверджується копією
трудової книжки (а.с.3).

Відповідно до ст.. 94 КЗпП України
заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Згідно розрахунку зарплати
ОСОБА_1, наданого ТОВ «Еста Велл
Сервісез Україна», за квітень 2013 року
їй нараховано заробітної плати (за 21
день) 5 918 грн. 18 коп. - до сплати 4 849 грн. 36
коп., за травень 2013 року (за 1 день)
нараховано заробітної плати 326 грн. 32
коп. та компенсацію за невикористану
відпустку (8 днів) у сумі 1 637 грн. 12 коп. -
до сплати 1608 грн. 85 коп. (а.с.19).

Вказані суми відповідають
розрахунковим листам по заробітній
платі, в тому числі наданими позивачем
(а.с.4).

Нарахована заробітна плата
ОСОБА_1 виплачена 22 липня 2013 року за
квітень у сумі 4 849 грн. 36 коп. та 25 липня
2013 року за травень у сумі 1608 грн. 85 коп.,
всього виплачено 6 458 грн. 21 коп., що
слідує з розрахунку (а.с.19).

Крім того, зарахування заробітної
плати позивачу підтверджується листом
Голови правління ПАТ «Банк Січ» від 01
листопада 2013 року № 689/01 (а.с.25), додатком
№ 1 до Договору про розрахунково -
касове обслуговування з використанням
платіжних карток № ЗП/10 від 19.11.2012 року
(відомості № 24 від 30 квітня 2013 року та №
45 від 30 червня 2013 року) (а.с.26-28).

Заявлена позивачем сума
нарахованої заробітної плати у розмірі
5 918, 18 грн. за квітень 2013 року, 326, 32 грн.
за травень 2013 року та 1 637, 12 грн.
компенсація за невикористану
відпустку, не може бути виплачена
останній, оскільки з неї здійснені
відрахування на податок з доходів
фізичних осіб та утримання ЕСВ з
працівників, а сума зарплати з
врахуванням відрахувань виплачена
ОСОБА_1 у повному обсязі.

Судом також встановлено, що під
час виконання своїх трудових
обов»язків ОСОБА_1 23 квітня 2013 року
їздила до господарського суду
Луганської області для участі у
судовому засіданні. ЇЇ проїзд був
оплачений на суму 3 300 грн., що слідує з
рахунку № 20 від 23 квітня 2013 року, акту
виконаних робіт та платіжного
доручення (а.с.31-33).

Відповідно до ст. 121 КЗпП України
працівники мають право на
відшкодування витрат та одержання
інших компенсацій у зв»язку із
службовим відрядженням. Працівникам,
які направляються у відрядження,
виплачуються: добові за час
перебування у відрядженні, вартість
проїзду до місця призначення і назад
та витрати по найму жилого
приміщення в порядку і розмірах,
встановлюваних законодавством. За
відрядженими працівниками
зберігаються протягом усього часу
відрядження місце роботи (посада).
Працівникам, які направлені у
службове відрядження, оплата праці за
виконану роботу здійснюється
відповідно до умов, визначених
трудовим або колективним договором,
і розмір такої оплати праці не може
бути нижчим середнього заробітку.

Відповідно до п.1 розділу ІІ
Інструкції про службові відрядження в
межах України та за кордон,
затвердженої Наказом Міністерства
фінансів України 13 березня 1998 року № 59 (
в редакції наказу Міністерства
фінансів України від 17 березня 2011 року
№ 362), направлення працівника
підприємства у відрядження
здійснюється керівником цього
підприємства або його заступником та
оформляється наказом (розпорядженням)
із зазначенням: пункту призначення,
найменування підприємства, куди
відряджений працівник, строку й мети
відрядження.

З п.4 розділу ІІ Інструкції слідує,
що при відрядженні працівника строком
на один день добові відшкодовують за
повну добу.

Сума добових визначається згідно
з наказом про відрядження та
відповідними первинними документами.

Згідно п.6 розділу ІІ Інструкції
витрати на проїзд до місця відрядження
і назад відшкодовуються в розмірі
вартості проїзду , в тому числі і
автомобільним транспортом.

Враховуючи, що позивач не надала
суду доказів, що підтверджують
обов»язок відповідача відшкодувати їй
витрати на службове відрядження, а саме
наказу про відрядження та інших
первинних документів, зокрема
посвідчення про відрядження та звіту
про використання коштів, що
передбачено для відшкодування добових
відповідно до п.12 розділу 2, п.17 розділу
ІІІ Інструкції, суд не знаходить
підстав для стягнення з ТОВ «Еста Велл
Сервісез Україна» на її користь 200 грн.
витрат на службове відрядження.

Крім того, судом враховується, що
проїзд ОСОБА_1 до м.Луганськ та в
зворотньому напрямку був оплачений у
сумі 3 300 грн.

Враховуючи, що нарахована
заробітна плата позивачу виплачена у
повному обсязі, а добові у сумі 200 грн.
відшкодуванню не підлягають, суд
вважає, що позовні вимоги про стягнення
заборгованості по заробітній платі є
безпідставними, а тому в їх задоволенні
слід відмовити.

Не підлягають задоволенню і
позовні вимоги про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні з наступних
підстав.

Зі змісту ч.1 ст.116 КЗпП України
вбачається, що при звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, проводиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені у ст.116 КЗпП України, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене відшкодування в
тому разі, коли спір вирішено на
користь працівника.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки. У разі
порушення законодавства про оплату
праці працівник має право звернутися
до суду з позовом про стягнення
належної йому заробітної плати без
обмеження будь-яким строком.

Встановлено, що ОСОБА_1
звільнилася 14 травня 2013 року, заробітну
плату їй виплатили 22 та 25 липня 2013 року
у повному обсязі.

Про своє порушене право щодо
невиплати розрахунку в день звільнення
позивач дізналася саме 14 травня 2013
року, тоді як звернулася до суду з
позовом 15 жовтня 2013 року, більш ніж
через три місяці після того як
дізналася про порушення свого права.

Таким чином, позивач пропустила
тримісячний строк для звернення до
суду з позовними вимогами про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні за
період з 15 травня 2013 року по 11 лютого 2014
року у сумі 55 238 грн. 82 коп., тому підстав
для задоволення позову в цій частині у
суду немає.

Відповідно до ст.2371 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику проводиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагається від нього додаткових
зусиль для організації свого життя.

Згідно п.2 ч.2 ст. 23 ЦК України, моральна
шкода полягає у душевних стражданнях,
яких фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї.

Позивачем на надано жодного доказу на
підтвердження спричинення їй
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і прикладення зусиль
для організації свого життя внаслідок
несвоєчасної виплати заробітної плати
відповідачем.

Надана ОСОБА_1 роздруківка з особистого
рахунку про взяття коштів в кредит, на
думку суду, не є достатньою підставою
для відшкодування моральної шкоди,
оскільки не доведено необхідність
зняття коштів з кредитної карти саме у
зв»язку з невиплатою зарплати. Факти
скасування запланованого оздоровчого
відпочинку та ремонту квартири, а також
негативний вплив напруженої та
нервової обстановки в родині позивача
на стан її здоров»я та членів сім»ї не
доведені.

З цих підстав, позовні вимоги про
відшкодування моральної шкоди у сумі 5
000 грн. задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 211 ЦПК України суд
може постановити окрему ухвалу в разі
виявлення під час розгляду справи
порушень закону для усунення причин та
умов, що сприяли вчиненню порушення.

Враховуючи, що відповідач усунув
причини та умови, що сприяли порушенню,
а саме не виплаті заробітної плати у
строки, встановлені ст.116 ЦПК України,
необхідності в постановленні окремої
ухвали суд не вбачає.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
судові витрати слід віднести за
рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 212-215, 218 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЕСТА ВЕЛЛ СЕРВІС
Україна» про стягнення заборгованості
по заробітній платі, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та моральної шкоди -
відмовити.

Судові витрати віднести за
рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської області
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особи, які брали участь
у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги, якщо
його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

СуддяЛ. І. Савченко