РІШЕННЯ

Іменем України

14 лютого 2014 року

м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької
області у складі: головуючого судді:
Петренко Л.В., при секретарі: Фещенко
Д.А.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
відсотків за користування грошовими
коштами,

встановив:

У січня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, в
якому просить стягнути з відповідачів
на свою користь відсотки за
користування грошовими коштами у
розмірі 10 800,00 грн., витрати по сплаті
судового збору та витрати на правову
допомогу в розмірі 300,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що у січні 2009 року
відповідач позичив в нього грошові
кошти у розмірі 10 000 тис. доларів США на
розвиток підприємства. Відповідно до
розписки, грошові кошти позичалися
строком на три роки, до 20.01.2012 року .
Платою за користування грошовими
коштами є щомісячна виплата суми, яка
дорівнює 10 % від чистого доходу
підприємства, але не менше 1200,00 грн. На
початку 2012 року строк повернення
грошових коштів був продовжений до
01.05.2012 року за спільною домовленістю.

Грошові кошти у розмірі 10000 доларів США
дав у борг ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка надала
свою згоду як дружина на отримання
грошових коштів, які бралися саме в
сімейних інтересах для розвитку
підприємства, яке повинні були
створити сім'я ОСОБА_2, що
підтверджується рішенням Токмацького
районного суду від 01.04.2013 року та
ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 29.04.2013 року, в яких
встановлено факт, що ОСОБА_3 виготовила
розписку за допомогою комп'ютерної
техніки, власноруч вписала прізвище
ОСОБА_5, а також те, що вона приймала
активну участь у домовленості та
отриманні грошових коштів від ОСОБА_6

Через невиконання відповідачами умов
Договору позики, спір вирішувався в
судовому порядку.

Відповідно до Рішення Токмацького
районного суду Запорізької області від
25.09.2012 року, з ОСОБА_2 стягнуто на його
користь борг за договором позики у
розмірі 79930 грн. та відсотки за
користування грошима у розмірі 8620 грн.

Рішенням Токмацького районного суду
Запорізької області від 03.06.2013 року з
ОСОБА_2 стягнуто відсотки за
користування грошовими коштами у
розмірі 9600,00 гривень та судовий збір у
розмірі 229,40 гривень.

До теперішнього часу ОСОБА_2 та ОСОБА_3
за рішеннями Токмацького районного
суду Запорізької області від 25.09.2012
року та від 03.06.2013 року борг не сплачено.

24.10.2013 року виконавчий лист № 0824/3305/2012
виданий 12.12.2012 року Токмацьким районним
судом повернуто у зв'язку з
неможливістю виконати рішення суду.

До теперішнього часу, відповідачі ні
заборгованість за договором позики, ні
відсотки за користування грошовими
коштами не сплатили. Оскільки чинним
законодавством дозволяється подальше
стягнення процентів з відповідачів,
ОСОБА_1 звернувся до суду.

В судове засідання ні позивач ні
представник позивача не з'явилися,
проте надали заяви про розгляд справи
за їх відсутності, позовні вимоги
підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3, в судове засідання
не з'явилася, надала заяву про розгляд
справи за її відсутності, позовні
вимоги не визнала, про що надала
відповідні заперечення. ОСОБА_3 не
визнала позовні вимоги, щодо стягнення
з неї відсотків за користування
грошовими коштами в сумі 10 800,00 грн.,
оскільки не є стороною в договорі
позики. Рішеннями Токмацького
районного суду Запорізької області від
25.09.2012 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь
ОСОБА_1 борг за договором позики у
розмірі 79930 грн. та відсотки за
користування грошима в розмірі 8620 грн.
Також існують ще судові рішення, згідно
яких відсотки за користування
грошовими коштами стягнуті з ОСОБА_2
Кошти надані ОСОБА_1 згідно розписки
ОСОБА_2 не були витрачені останнім на
неї або на дітей. Зі змісту розписки
слідує, що ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 грошові
кошти на розвиток підприємництва.
Відсутні докази того, що договір
укладався в інтересах сім'ї, а тому
відсутні підстави для стягнення з неї
відсотків за користування грошима.

Відповідач ОСОБА_2, в судове засідання
не з'явився, про причини неявки не
повідомив.

Дослідивши матеріали цивільної справи,
суд, встановив наступні фактичні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Судом встановлено, що у січні 2009 року
ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 10
000 доларів США, зі сплатою за
користування кредитом 10 % на місяць від
доходу підприємства але не менше 1200
грн. на місяць. Кредит було надано
строком на 3 роки до 20.01.2012 р. (а.с. 6).

20.01.2012 року строк повернення кредиту
було подовжено до 01 травня 2012 року, що
підтверджується розпискою (а.с. 7).

25.09.2012 року рішенням Токмацького
районного суду Запорізької області
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 79 930,00грн боргу за договором
позики, 8620, 00 грн. відсотки за
користування грошима та судові витрати
в розмірі 885 грн. 50 коп., в іншій частині
позовних вимог відмовлено (а.с. 9).

Вказаним рішенням встановлено, що у
січні 2009 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2
кредит в розмірі 10 000 долларів США, зі
сплатою за користування кредитом 10 % на
місяць від доходу підприємництва але
неменше 1200 грн. на місяць. Кредит було
надано строком на 3 роки до 20.01.2012 р.

20.01.2012 року строк повернення кредиту
було подовжено до 01 травня 2012 року.

06 листопада 2012 року ухвалою
Апеляційного суду Запорізької області
рішення Токмацького районного суду
Запорізької області від 25.09.2012 року
було залишено без змін (а.с. 12).

03 червня 2013 року рішенням Токмацького
районного суду Запорізької області
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
відсотків за користування грошовими
коштами задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 відсотки за
користування грошима у розмірі 9 600,грн..
та судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп. В
задоволенні зустрічного позову
відмовлено (а.с. 10-11).

Вказаним рішенням встановлено, що
відповідно до розписки відповідач
зобов'язався сплачувати позивачу не
менше 1 200,00 грн. на місяць в якості
процентів від суми позики. Позовні
вимоги ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за період з серпня 2012
року по квітень 2013 року в розмірі 9 600,00
грн. (1200 грн. х 8 місяців) задоволено.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК
України, обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Згідно постанов державного виконавця
ВДВС Токмацького МРУЮ від 14.10.2013 року та
від 24.10.2013 року, виконавчі листи №
0824/3305/2012 видані 12.12.2012 року Токмацьким
районним судом, повернуто стягувану у
зв'язку з неможливістю виконати
рішення суду (а.с. 13-15).

На сьогоднішній день відповідач ОСОБА_2
рішення суду не виконав, кошти ОСОБА_2
не сплатив, взяті на себе зобов'язання
належним чином не виконав.

Вищий Спеціалізований Суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ враховуючи положення статті 34
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів", статті 360-7 ЦПК України довів до
відома судів, що Верховним Судом
України за наслідками розгляду заяв
про перегляд судових рішень з мотивів
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах, прийнято ряд постанов
та сформульовано обов'язкові для усіх
судів України правові позиції.

Так, наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін договору, не
звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених частиною другою статті 625
Цивільного кодексу України, оскільки
належним виконанням зобов'язання є
виконання, у результаті якого
припиняються права та обов'язки сторін
зобов'язання (ст. 599 ЦК України)
(постанова Верховного Суду України від
20 грудня 2010 р. у справі N 3-57гс10;
постанова Верховного Суду України від 4
липня 2011 р. у справі N 3-65гс11; постанова
Верховного Суду України від 12 вересня
2011 р. у справі N 3-73гс11; постанова
Верховного Суду України від 24 жовтня 2011
р. у справі N 3-89гс11; постанова
Верховного Суду України від 14
листопада 2011 р. у справі N 3-116гс11).

Верховний Суд України в своїх рішеннях
(зокрема і в ухвалі колегії суддів
Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України від 12 березня
2009 р.) вказував, що ухвалення судом
рішення про стягнення грошової
заборгованості не припиняє кредитних
правовідносин сторін, оскільки
відповідно до ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняються виконанням,
проведеним належним чином, а тому в
разі невиконання боржником грошового
зобов'язання й після ухвалення рішення
про повернення боргу правомірними є
вимоги кредитора про стягнення з
боржника відсотків за користування
кредитом із застосуванням до нього
відповідальності, передбаченої ч. 2 ст.
625 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема
договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509
ЦК України).

Зобов'язання припиняється на
підставах, встановлених договором або
законом (ч. 1 ст. 598 ЦК). Ці підстави
зазначені в статтях 599, 600, 601, 604-609 ЦК, в
яких не передбачено такої підстави
припинення зобов'язання, як ухвалення
судом рішення про задоволення вимог
кредитора.

За відсутності інших підстав,
передбачених договором або законом,
зобов'язання припиняється його
виконанням, проведеним належним чином
(ст. 599 ЦК України).

Належним є виконання зобов'язання, яке
прийняте кредитором і в результаті
якого припиняються права та обов'язки
сторін зобов'язання.

Саме по собі ухвалення судом рішення
про задоволення вимог кредитора,
виконання якого не здійснено, не
припиняє зобов'язальних правовідносин
сторін договору, не звільняє боржника
від відповідальності за невиконання
ним грошового зобов'язання та не
позбавляє кредитора права на отримання
сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Виходячи з аналізу норм статей 11, 12, 15, 16
ЦК України, ст. 3 ЦПК України слід
зробити висновок, що право, яке захищає
суд, має існувати на день прийняття
судового рішення.

Наявність судових рішень про стягнення
боргу та передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК
України грошових сум за інші періоди
невиконання боржником зобов'язання й
повернення виконавчих листів без
виконання за цими рішеннями за
відсутності реального виконання
боржником свого зобов'язання не
свідчить про припинення договірних
правовідносин сторін.

Судом встановлено, що на момент
ухвалення рішення борг позивачу не
було повернуто.

Відповідно до розписки відповідач
зобов'язався сплачувати позивачу не
менше 1200,00 грн. на місяць в якості
процентів від суми позики.

Враховуючи наведене, позовні вимоги
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
період з травня 2013 року по січень 2014
року в розмірі 10 800,00 грн. (1200 грн. х 9
місяців) підлягають задоволенню.

Посилання позивача на те, що
співвідповідачами є чоловік та
дружина, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
оскільки ОСОБА_2 діяв в інтересах сім'ї,
суд не бере до уваги, так як ця
обставина позивачем не доведена. В
розписці від 20.01.2009 року відсутні
посилання на те, що відповідач ОСОБА_2.
позичаючи гроші у ОСОБА_1 в сумі 10 000
доларів США діяв саме в інтересах сім'ї.
ОСОБА_3 у письмовій формі згоду на
укладення договору позики не надавала.

Посилання позивача на рішення
Токмацького районного суду
Запорізької області від 01.04.2013 року та
ухвалу апеляційного суду Запорізької
області від 29.04.2013 року в обґрунтування
того, що відповідач діяв в інтересах
сім'ї, суд не бере до уваги, оскільки
судові рішення стосуються визнання
договору позики недійсним.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Положення статті 65 Сімейного кодексу
України щодо порядку розпорядження
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, регулюють
відносини, які стосуються
розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності подружжя, і не
стосуються права одного із подружжя на
отримання кредиту, оскільки кредитний
договір є правочином щодо отримання у
власність грошових коштів.

Таким чином, суд вважає, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню, а саме щодо стягнення з
відповідача ОСОБА_2 заборгованості по
процентам за договором позики в сумі 10
800,00 грн. В частині стягнення вказаної
суми з ОСОБА_3 необхідно відмовити,
оскільки позивачем не доведено що
ОСОБА_2 позичаючи гроші у ОСОБА_1 в сумі
10 000 доларів США діяв саме в інтересах
сім'ї.

Що стосується вимоги про стягнення
витрат на правову допомогу в розмірі
300,00 грн., то суд не вбачає підстав для
задоволення цієї вимоги, оскільки
відповідно до ст.ст. 84, 88 ЦПК України,
судові витрати на правову допомогу - це
фактично понесені стороною і
документально підтверджені витрати,
пов'язані з наданням цій стороні
правової допомоги адвокатом або іншим
спеціалістом в галузі права підчас
вирішення цивільної справи. В
матеріалах справи відсутні дані про
кількість годин, які затратив для
надання правової допомоги адвокат по
даній справі. Крім договору № 03-Ц від
10.01.2014 року між адвокатом та ОСОБА_1 про
надання юридичних послуг інших
доказів, що ОСОБА_1, як позивач на
користь, якого ухвалене рішення поніс
витрати на правову допомогу в
матеріалах справи не має.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК
України, стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Так з відповідача на користь
позивача належить стягнути судовий
збір в розмірі 243,60 грн.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 3, 11, 12, 15, 16, 509, 599, 600, 601, 604-609, 625, ЦК
України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 61, 88, 197, 212-215 ЦПК
України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про стягнення відсотків за
користування грошовими коштами -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
(уродженця м. Токмак Запорізької
області, РНОКПП НОМЕР_1, який
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, (уродженця
селища Єдва Ударського району Комі,
РНОКПП НОМЕР_2, який проживає за
адресою: АДРЕСА_2 відсотки за
користування грошовими коштами у
розмірі 10 800,00 грн. (десять тисяч
вісімсот гривень 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
(уродженця м. Токмак Запорізької
області, РНОКПП НОМЕР_1, який
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, (уродженця
селища Єдва Ударського району Комі,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, який
проживає за адресою: АДРЕСА_2 судовий
збір в розмірі 243,60 грн. (двісті сорок
три гривні 60 коп.)

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через
Токмацький районний суд Запорізької
області шляхом подачі в 10-денний строк
з дня проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не було скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя /підпис/

згідно з оригіналом:

Суддя