Справа № 0907/2-4860/2011
Провадження № 2/344/78/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року
м.
Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Островського
Л.Є.

секретарів Попович Л.І.,
Федорак Я.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Івано-Франківського
міського суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення,
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про вселення та усунення перешкод в
користування ним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про виселення. Відповідно до
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 17.10.2013 року ОСОБА_1
прийняв спадщину за померлим ОСОБА_3 і
є його правонаступником.

28.09.2011 року ОСОБА_2 звернулась до суду із
зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1
про вселення та усунення перешкод в
користування ним.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав у повному обсязі у
зустрічних позовних вимогах просив суд
відмовити.

Відповідач в судове засідання не
з'явилася, хоча про день та час розгляду
справи повідомлялася належним чином
про причини своєї неявки суд не
повідомила.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, зустрічний
позов підтримав у повному обсязі,
просив суд його задовольнити.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому
засіданні зазначили, що ОСОБА_2
постійно проживала в квартирі АДРЕСА_1,
вела спільне господарство, оплачувала
комунальні послуги, а ОСОБА_3
перешкоджав ОСОБА_2 проживати та
перебувати у спірній квартирі,
змінював замки.

Суд вислухавши поснення сторін,
свідків по справі, дослідивши письмові
матеріали справи приходить до
висновку, що у задоволенні первісного
позову та зустрічного позову слід
відмовити виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до
копії свідоцтва про розірвання шлюбу
від 03.01.2006 року шлюб між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 розірвано, про що в Книзі
реєстрації розірвань шлюбів зроблено
відповідний актовий запис за №5 від
03.01.2006 року.

Згідно із свідоцтвом про право
власності від 03.04.1997 року, квартира, яка
знаходиться за адресою АДРЕСА_1
належала на праві власності ОСОБА_3.

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 17.10.2013 року
ОСОБА_1 прийняв спадщину за померлим
ОСОБА_3.

Відповідно до ст.109 ЖК України
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом.

У відповідності до ст.157 ЖК країни
членів сім'ї власника жилого будинку
може бути виселено у випадках,
передбачених частиною першою статті 116
цього Кодексу. Виселення проводиться у
судовому порядку без надання іншого
жилого приміщення.

Згідно ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач,
члени його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил співжиття роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі чи в одному будинку, а
заходи запобігання і громадського
впливу виявились безрезультатними,
виселення винних на вимогу наймодавця
або інших заінтересованих осіб
провадиться без надання іншого жилого
приміщення.

Відповідно до ст. 47 Конституції України
кожен має право на житло. Ніхто не може
бути примусово позбавлений житла
інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

Згідно ч. 1, 4 ст. 156 ЖК України члени сім'ї
власника жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Таким чином, в судовому засіданні
встановлено, що до відповідачки
ОСОБА_2 заходи запобігання і
громадського впливу не
застосовувались. Доказів на
підтвердження систематичного
псування або руйнування житлового
приміщення з боку позивача суду не
надано. Окрім того в судовому засіданні
встановлено, та не заперечувалось
відповідачкою, що на даний час ОСОБА_2,
прописана у квартирі АДРЕСА_1, однак там
не проживає.

Проаналізувавши вищезазначені норми
чинного законодавства, суд дійшов до
висновку, що правові підстави для
виселення відповідачки з спірної
квартири, на які посилається позивач -
відсутні, а тому вважає за необхідне
відмовити позивачу в задоволенні
позовних вимог.

Згідно із відповіддю з
Івано-Франківського МВ УМВС України
від 29.09.2011 року вбачається, що ОСОБА_2
зверталась у Пасічнянське міське
відділення міліції з приводу
конфліктів з громадянином ОСОБА_3 По
даному зверненню прийнято рішення про
відмову в порушенні кримінальної
справи на підставі ст.6 КПК України.

Відповідно до ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб і не має
права використовувати його для
промислового виробництва.

Відповідно до ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Отже, не підлягають задоволенню
позовні вимоги по зустрічному позову,
оскільки судом не встановлено, що
позивачці по зустрічному позову
чиняться перешкоди в користуванні
житловим приміщенням, що по АДРЕСА_1,
так як судом встановлено, що ОСОБА_2
добровільно залишила місце проживання
у спірній квартирі.

Слід також відмітити, що на
сьогоднішній день відповідно до
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 17.10.2013 року ОСОБА_1
прийняв спадщину за померлим ОСОБА_3 і
ОСОБА_2 не є членом сім»ї власника.

На підставі ст.ст. 109, 116, 156, 157 ЖК України,
ст.ст.317, 3190 389, 391 ЦК України, ст. 47
Конституції України ст.57, 60 ЦПК України,
, керуючись ст. ст. 215-218 ЦПК України, суд,
-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про виселення - відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про вселення та усунення
перешкод в користування ним -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подачі
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя
Л.Є.Островський