Справа № 459/1661/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2014 року Червоноградський
міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді
Новосад М.Д.

при секретарі
Смолій О.В.

за участю: позивача
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

представника відповідача Зазуляк
А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Червонограді
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ТзОВ ТВК «Львівхолод» про поновлення
на роботі та стягнення заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
немайнової шкоди ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду із
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що згідно наказу ТзОВ ТВК «Львівхолод»
№ 496/1 - к від 11 березня 2014 року її було
звільнено із займаної посади, а саме
оператора - касира магазину
«Рукавичка» за ч.2 ст. 41 КзПП України - у
зв'язку із втратою довір'я. Однак
вважає, що звільнення є упередженим
ставленням до неї та не відповідає
дійсним обставинам, оскільки недостача
грошових коштів не є підставою для
звільнення за зазначеною статтею.
Окрім цього, засідання профкому з
вищезазначених обставин відбулося 03
березня 2014 року у її відсутності, так як
цього дня вона перебувала на
амбулаторному лікуванні. А тому,
складений протокол № 9 від 03.03.2014 року,
на якому було прийнято рішення про
звільнення її з роботи, на її думку, є
незаконним. Відтак припинення із нею
трудового договору на підставі
описаного вище рішення профкому, яке
проведене всупереч законодавству у її
відсутності - під час лікарняного,
вважає незаконним.

Також, наказ про звільнення її з роботи
підписаний особою не наділеною на це
відповідними повноваженнями. Тому
просить суд скасувати наказ №496/1-к від
11.03.2014 р. про її звільнення із займаної
посади оператора касира магазину
«Рукавичка», стягнути з ТЗОВ ТВК
«Львіввхолод» в її користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу,
стягнути 10000 грн. моральної шкоди та
зобов'язати відповідача повернути
грошові кошти з нарахування премій за
результатами роботи за два місяці які
були стягнені для погашення нестачі та
за дні перебування у примусовій
відпустці без збереження заробітку.

У судовому засіданні позивачка
позовні вимоги підтримала повністю,
уточнила їх, а саме просила скасувати
новий наказ про її звільнення від 08.05.2014
р. та поновити її на роботі. Окрім цього,
просила стягнути з ТзОВ ТВК
«Львівхолод» у її користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу у
сумі 17000, 22 грн., нарахований та
невиплачений заробіток та премію за
листопад - грудень 2013 р. у сумі 1966, 33 грн.;
372,40 грн. - за дні перебування у
примусовій відпустці без збереження
заробітку та 10000 грн. моральної шкоди.
Додатково пояснила, що влаштувавшись
на роботу оператором-касиром вона не
отримувала заробітної плати та премій.
25.02.2014 р. вийшовши на роботу була
повідомлена про нестачу. Керівництво
магазину примусили її написати заяви
на відпустку за власний рахунок та про
звільнення за власним бажанням. Згодом
вона дізналась що її було звільнено
11.03.2014 р. за п.2 ст.41 КЗпП України, хоча у
цей час вона перебувала на лікарняному.
Пред'явивши лікарняний лист,
відповідачем була видано новий наказ
від 08.05.2014 р. про скасування наказу про
її звільнення від 11.03.2014 р. та винесено
наказ про її звільнення від 08.05.2014 р..
Вважає що її звільнено неправомірно та
просить позов задовольнити повному
обсязі, оскільки відсутній вирок суду
яким її визнано винною у вчиненні
крадіжки. Щодо невидачі покупцям чеків
та їх анулювання пояснила, що у зв'язку
із значним напливом людей у ці дні вона
помилково зазначала у чеку товар який
не придбавався, тому вона зберігала
чек, а потім анулювала помилково
вказані позиції.

Пояснення позивачки підтримав її
представник ОСОБА_2, який додатково
вказав, що звільнення ОСОБА_1 відбулось
не по її заяві, а під примусом. Окрім
цього, наказ про звільнення від 11.03.2014 р.
винесено у період тимчасової
непрацездатності. Вважає, що у зв'язку
із цим відповідачка отримала значний
стрес, завдано шкоди її репутації, тому
вважає, що заявлена сума моральної
шкоди у 10000 грн. є розумною та просить
таку стягнути в її користь.

Представник відповідача позов
заперечив. В обґрунтування своїх
доводів зіслався на те, що позивачці
було вручені матеріальні цінності.
Позивачкою неодноразово порушено
вимоги посадової інструкції, а саме при
відпусканні покупців ОСОБА_1 не
видавала товарні чеки, тобто
відпускала товар без чеку. Окрім цього,
остання неодноразово покидала робоче
місце (касу) для здійснення обміну
готівки. Також, за допомогою карти
анулювання, позивачка скасовувала чеки
на покупу товарів, у зв'язку із чим у
магазині виникла нестача, власне по цій
категорії товарів які були зазначені у
чеках, та не було лишків грошей у касі,
що виявлено актом перевірки. Додатково
пояснив, що камерами спостереження
зафіксовано вищевказані факти
порушення ОСОБА_1 трудової дисципліни і
на даний час у Червоноградському МВ
ГУМВСУ у Львівській області на
розгляді перебувають матеріали
кримінального провадження порушеної
за ознаками розкрадання. Зазначив, що
позивачка була звільнена із роботи на
підставі п.2 ст.41 КЗпП України, у зв'язку
із втратою довір'я, через неодноразове
порушення посадової інструкції, а не у
зв'язку із вчинення нею крадіжки.

Допитана у суді свідок ОСОБА_4
пояснила, що вона працює продавцем у
магазині «Рукавичка» ТзОВ ТВК
«Львівхолод». 22.02.2014 р. у магазині
перевіркою було встановлено, що певний
товар рахується в залишку за магазином,
однак відсутній в наявності. 25.02.2014 р.
ОСОБА_1 вийшла на роботу, проте охорона
не допустила її до каси, з'ясовували де
поділись чеки. У неї було відібрано
пояснення та остання добровільно
написала заяву на відпустку за власний
рахунок. Додатково пояснила, що на час
нестачі товару лише у позивачки була
картка на анулювання чеків. Зі слів
охорони магазину їй відомо, що
позивачка не видавала товарних чеків
покупцям.

З пояснень свідка ОСОБА_5 судом
встановлено, що він працює на посаді
старшого охоронця у магазині
«Рукавичка» ТзОВ ТВК «Львівхолод».
22.02.2014 р. було виявлено факт
неправомірних дій позивачки. По
камерах спостереження було видно, що
саме остання продавала товар клієнтам,
давала решту, але не видавала чек, а
згодом за допомогою спеціальної карти
анульовувала його. Під час проведення
перевірки нестачі товару було
встановлено, що товари проходили по
касі, а потім чеки анульовувались.

Свідок ОСОБА_6, суду пояснив, що
працює в департаменті безпеки ТзОВ ТВК
«Львівхолод». Від охорони магазину
«Рукавичка» поступила інформація про
факти зловживання ОСОБА_1. Остання
25.02.2014 р. дала пояснення по вказаному
факту. Ним була проведена службова
перевірка, за результатами якої
встановлено, що позивачка допускала
неодноразовий відпуск покупцям
товарів через касу магазину без друку
та видачі на руки фіскальних чеків. В
подальшому протягом зміни ці чеки вона
анулювала за допомогою спеціальної
картки для анулювання товарних
позицій, а виручені кошти із продажу
товарів вона вилучала із каси магазину.
В порушення касової дисципліни
покидала своє робоче місце для розміну
грошей, при цьому не повідомляла про це
охорону та адміністратора. За
результатами перевірки керівництву
він подав службову записку на підставі
якої останню було звільнено. Додатково
пояснив, що картка на анулювання
товарних позицій була надана позивачці
для зручності обслуговування клієнтів
магазину.

З пояснень свідка ОСОБА_7 судом
встановлено, що 22.02.2014 р. він отримав
повідомлення про нестачу товарів.
Проведеною перевіркою він встановив,
що ОСОБА_1 порушила вимоги посадової
інструкції, а саме не видавала покупцям
товарних чеків, без дозволу
адміністрації брала з каси гроші,
залишала робоче місце і проводила їх
розмін. Окрім цього ОСОБА_1 за допомогою
карти повернення анульовувала чеки і в
подальшому забирала з каси готівку.
25.02.2014 р. прийшовши на роботу, позивачку
не допустили на робоче місце. Їй було
запропоновано інше робоче місце, але
вона написала заяву про розрахунок за
власним бажанням. Також, пояснив, що він
разом із ОСОБА_4 розмотували контрольну
стрічку по якій встановлено, що касир
зберігала чеки, а в подальшому
анулювала їх. Згодом актами звірки та
інвентаризації у лютому виявлено
значну недостачу у магазині.

Допитана у судовому засіданні свідок
ОСОБА_8 пояснила, що вона працює на
посаді директора магазину «Рукавичка».
Від адміністратора, вона дізналась що
позивачка відпускала покупцям товар,
брала за нього гроші однак не видавала
чеку і в подальшому за допомогою карти
повернення анулювала дані чеки. Окрім
цього пояснила, що на час виготовлення
працівникам зарплатних карток вона
оформляла від їх імені доручення на
отримання коштів (заробітної плати), а
саме у грудні 2013 р. та у лютому 2014 р.
заробітна плата видавалась по
відомості наручно, так як не працювали
банкомати. Скарг з приводу невиплати
заробітної плати від позивачки не
поступало. Пояснила, що заробітна плата
складається із окладу та 20% премії,
однак виплата останньої зменшується і
може взагалі бути скасована
адміністрацією у разі неналежного
виконання трудових обов'язків.

Вислухавши пояснення учасників
судового розгляду, повністю дослідивши
усі обставини справи суд вирішив
наступне.

Судом встановлено, що позивачка з 01.11.2013
р. перебувала у трудових відносинах з
ТзОВ ТВК «Львівхолод», а саме працювала
на посаді оператора-касира магазину
«Рукавичка» у м. Червонограді.

04.11.2013 р. між сторонами було укладено
договір про повну індивідуальну
матеріальну відповідальність, згідно
умов якого ОСОБА_1 несе повну
матеріальну відповідальність за
збереження довірених їй грошових
коштів та матеріальних цінностей (а.с.32)

Окрім цього 28.09.2012 р. на підприємстві з
ОСОБА_1 було укладено договір про
колективну (бригадну) матеріальну
відповідальність.

Наказом №496/1-к від 11.03.2014 р. її було
звільнено у зв'язку із втратою довір'я
на підставі п.2 ст.41 КЗпП України.

Пунктом 2 частини 1 ст. 41 КЗпП України
передбачено, що крім підстав,
передбачених ст.40 КЗпП України,
трудовий договір з ініціативи власника
або уповноваженого ним органу може
бути розірваний також у випадку
вчинення дій працівника, який
безпосередньо обслуговує грошові,
товарні або культурні цінності, якщо ці
дії дають підстави для втрати довіри до
нього з боку власника або
уповноваженого ним органу.

Підставою для розірвання трудового
договору у зв'язку із втратою довіри є
здійснення працівником винних дій.
Форма вини при цьому значення не має.
Необережна вина працівника також може
бути підставою для звільнення так, як і
вина умисна. Однак, власник у разі спору
зобов'язаний довести і факт порушення,
і вину працівника в конкретних
порушеннях.

Судом встановлено, що підставою для
звільнення ОСОБА_1 на підставі п.2 ч.1
ст.41 КЗпП України послужила службова
записка від 26.02.2014 р. керівника відділу
охорони, про виявлення фактів
зловживання ОСОБА_1, яка була складена
на основі проведеного службового
розслідування, огляду записів із камер
спостереженням магазину, актів
інвентаризації, актів вибіркових
ревізій та акту про нестачу.

03.03.2014 р. директором департаменту
персоналу ТзОВ ТВК «Львівхолод» ОСОБА_9
на підставі даної службової записки,
голові профкому ТзОВ ТВК «Львівхолод»
було скеровано подання про надання
згоди на звільнення оператора-касира
магазину «Рукавичка» в м. Червонограді.

Рішенням засідання профспілкового
комітету від 11.03.2014 р. було надано згоду
на звільнення оператора-касира
магазину «Рукавичка» в м. Червонограді
ОСОБА_1 на підставі п.2 ст.41 КЗпП України.

11.03.2014 р. наказом №496/1-к позивачку було
звільнено із займаної посади. (а.с. 3)

В подальшому, у зв'язку із пред'явленням
ОСОБА_1 листка непрацездатності про
перебування останньої на лікарняному з
26.02.2014 р. по 19.03.2014 р., наказом
генерального директора ТзОВ ТВК
«Львівхолод» від 08.05.2014 р. №1077-к було
скасовано наказ про звільнення ОСОБА_1
за №496/1-к від 11.03.2014 р. та 08.05.2014 р. видано
наказ №1078-к від 08.05.2014 р. про звільнення
останньої з роботи з 18.03.2014 р.. (а.с.76-77)

Наказом генерального директора за
№1102/1-к від 12.05.2014 р. було внесено зміни
до наказу №1078-к від 08.05.2014 р., згідно
яким ОСОБА_1 було звільнено із займаної
посади з 19.03.2014 р.. (а.с.124)

Діяльність касира-оператора у магазині
«Рукавичка» регулюється Посадовою
інструкцією оператора-касира,
Інструкцією «Про касову дисципліну»,
правилами внутрішнього трудового
розпорядку.

При влаштуванні на роботу ОСОБА_1,
роботодавцем позивачка була повністю
ознайомлена з умовами роботи, своїми
посадовими обов'язками та нормативними
документами, які регламентують її
роботу.

(а.с. 31-32, 78-79)

Так згідно п.п. 7-8 п. «Посадової
інструкції оператора-касира», у
функціональні обв'язки продавця-касира
входить друк чеку для розрахунку з
клієнтом, озвучення суми належної
решти та видачу її клієнтові разом із
чеком.

Окрім цього, згідно п.6.1. Інструкції
«Про касову дисципліну» оператор -
касир зобов'язаний видати кожному
покупцю чек на повну суму покупки та
решту.

Видача розрахункового документу
покупцеві також передбачена ЗУ «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг».

В порушення своїх посадових обов'язків,
та нормативних актів які регулюють її
діяльність, позивачкою в період з 01.02.2014
р. по 20.02.2014 р. при відпуску покупців
проводила товар через касу, брала кошти
за нього, повертала покупцям решту,
однак не роздруковувала товарний чек і
не вручала його. В подальшому позивачка
за допомогою карти повернення
анулювала збережені товарні чеки і
вилучала готівку за придбану продукцію
у зв'язку із чим створила нестачу
продуктів.

Даний факт підтверджується актом
інвентаризації товарів і тари від
27.02.2014 р. (а.с.30), актом про нестачу від
26.02.2014 р. (а.с. 67), з якого вбачається, що в
результаті перевірки контрольних
касових стрічок касира ОСОБА_1 виявлено
анульовані видалені чеки, а саме : від
05.02.2014 р. каса 1 чек №673842, каса 1 чек №673961,
каса 1чек №673962; від 07.02.2014 р. каса 1 чек №
674980; від 10.02.2014 р. каса 2 чек№792371, каса 2
чек №792371, каса 2 чек №792361, каса 2 чек
№792361, каса 2 чек №792167, каса 2 чек №792148;
від 20.02.2014 р. каса 2 чек №796448, каса 2 чек
№796438, каса 2 чек №796431, каса 2 чек №796579,
каса 2 чек №796630, каса 2 чек №796631, каса 2
чек №796658, каса 2 чек №796790 - всього на
загальну суму 1668,50 грн., що спричинило
нестачу товарів та продукції в
магазині та чітко відповідає
асортименту та кількості анульованих
чеків.

Окрім цього, факт не видачі позивачкою
товарних чеків, підтверджується
оглянутими у судовому засіданні
матеріалами відеозаписів із камер
спостереження магазину «Рукавичка», з
яких встановлено, що на протязі 05.02.2014 р.
07.02.2014 р.,10.02.2014 р., 20.02.2014 р. позивачка
відпускала товар через касу, видавала
решту, не видавала товарних чеків, хоче
зберігала їх, та в подальшому за
допомогою карти повернення
анульовувала їх.

Також оглядом відеозаписів із камер
спостереження підтверджено, порушення
позивачкою п.6.1., 6.2 Інструкції «Про
касову дисципліну», а саме те, що ОСОБА_1
під приводом здійснення обміну грошей,
виймала з каси гроші та залишала робоче
місце (касу), що є забороненим.

Посилання представника позивачки на
те, що записи із камер спостереження не
є допустимим доказом, оскільки зібрані
із порушенням вимог законодавства
судом до уваги не приймаються, оскільки
відповідно до п.3.1.11 «Правил
внутрішнього розпорядку» ТзОВ ТВК
«Львівхолод», з якими позивачка при
прийнятті на роботу була ознайомлена,
приміщення та територія підприємства,
можуть обладнуватись системами відео
спостереження. Інформація про
обладнання приміщень і територій
камерами відео спостереження
розміщується у доступних для огляду
місцях. Отримані з камер відео
спостереження матеріали можуть бути
використані з метою підтримання
загальної та особистої безпеки,
контролю доступу до приміщень і
території, а також для організації
трудових відносин, зокрема для
вирішення дисциплінарних та інших
питань. Окрім цього, записи із камер
відео спостереження містять
інформацію, щодо предмету доказування,
а саме підтвердження факту порушення
трудової та касової дисципліни ОСОБА_1

Тому суд вважає дані докази належним та
допустимими у відповідності до
положень ст.57, 58 ЦПК України.

З врахуванням наведеного суд прийшов
до висновку, що у зв'язку із вчиненням
ряду порушень трудової та касової
дисципліни ОСОБА_1, це призвело до
виникнення у магазині «Рукавичка» ТзоВ
ТВК «Львівхолод» нестачі товару, що
стало підставою у відповідності до п.2
ч.1 ст.41 КЗпП для втрати довір'я до неї з
боку власника.

Що стосується посилання позивачки та
її представника на недотримання
відповідачем процедури її звільнення
суд дійшов до наступного.

При звільненні працівника з
підстав втрати довір'я до нього
власнику або уповноваженому ним органу
необхідно дотримуватись вимог статті 43
КЗпП України. Положеннями цієї статті
визначено, що розірвання трудового
договору з підстав, передбачених
пунктом 2 статті 41 КЗпП, може бути
проведено лише за попередньою згодою
виборного органу (профспілкового
представника), первинної профспілкової
організації, членом якої є працівник. У
випадках, передбачених законодавством
про працю, виборний орган первинної
профспілкової організації, членом якої
є працівник, розглядає у
п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване
письмове подання власника або
уповноваженого ним органу про
розірвання трудового договору з
працівником.

Подання власника або уповноваженого
ним органу має розглядатися у
присутності працівника, на якого воно
внесено. Розгляд подання у разі
відсутності працівника допускається
лише за його письмовою заявою. За
бажанням працівника від його імені
може виступати інша особа, у тому числі
адвокат. Якщо працівник або його
представник не з'явився на засідання,
розгляд заяви відкладається до
наступного засідання. У разі повторної
неявки працівника (його представника)
без поважних причин подання може
розглядатися за його відсутності.
Судом встановлено, що 28.02.2014 р. ОСОБА_1
була повідомлена про її виклик на
засідання профкому ТзОВ ТВК
«Львівхолод» для розгляду питання про
розірвання трудового договору. У
зв'язку зі її неявкою, останню
рекомендованим листом від 03.03.2014 р.
повторно було викликано на засідання
профкому на 11.03.2014 р..

На засідання профкому11.03.2014 р.
позивачка не з'явилась, тому засідання
було проведене у її відсутності, та
протоколом №10 від 11.03.2013 р. було надано
згоду на її звільнення згідно п.2 ч.1 ст.41
КЗпП України.

Посилання позивачки на те, що у цей
період вона перебувала на лікарняному,
спростовується тим, що остання із
заявами про відкладення засідання
профкому не зверталась та не
пред'являла лікарняного листа у ТзОВ
ТВК «Львівхолод».

Звільнення працівника з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
в період його тимчасової
непрацездатності, а також у період
перебування працівника у відпустці не
допускається.

08.05.2014 р. ОСОБА_1 пред'явила листок не
працездатності, у зв'язку із чим ТзОВ
ТВК «Львівхолод» наказом №1077-к від
08.05.2014 р. скасувало наказ про її
звільнення №496/1-к від 11.03.2014 р. та було
видано новий наказ №1078-к від 08.05.2014 р.
про звільнення ОСОБА_1 з 18.03.2104 р., у який
наказом від 12.05.2014 р. було внесено зміни,
в частині дати звільнення з 19.03.2014 р..

За цей період позивачці нараховано
середньомісячну заробітну плату.

Окрім цього, представником відповідача
надано розрахункові листи за
листопад-березень 2014 р. з яких
вбачається, що ТзОВ ТВК «Львівхолод»
провело виплату заробітної плати у
повному розмірі (а.с.148-152). Даний факт
підтверджується також, платіжними
відомостями на ім'я ОСОБА_1 (а.с. 155-156) та
відомостями про зарахування
заробітної плати в ПАТ КБ «Правекс
Банк» (а.с.157-182).

Також, з пояснень представника
відповідача у судовому засіданні, а
також пояснень свідка ОСОБА_8
встановлено, що на час виготовлення
працівникам зарплатних карток вона їх
імені було оформлено доручення на
отримання коштів (заробітної плати), у
зв'язку із чим у грудні 2013 р. та у лютому
2014 р. заробітна плата видавалась по
відомості. До уваги суд бере і той факт,
що на той час позивачка із скаргами про
невиплату їй заробітної плати не
зверталась.

З врахуванням наведеного, суд
приходить до висновку, що порушень з
боку роботодавця процедури звільнення
позивачки не допущено.

Що стосується вимог про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу у сумі 17000, 22 грн., нарахованого
та невиплачений заробітку та премії за
листопад - грудень 2013 р. у сумі 1966, 33 грн.;
виплати заборгованості за дні
перебування у примусовій відпустці без
збереження заробітку у сумі - 372,40 грн.
та 10000 грн. моральної шкоди, то такі до
задоволення не підлягають, з огляду на
наведенні вище обставини.

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ТзОВ ТВК
«Львівхолод» про скасування наказу
№1078-к від 08.05.2014 р. про її звільнення;
поновлення на роботі та стягнення з
ТзОВ ТВК «Львівхолод» у її користь
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу у сумі 17000, 22 грн., нарахованого
та невиплаченого заробітку та премії
за листопад - грудень 2013 р. у сумі - 1966, 33
грн.; стягнення 372,40 грн. за дні
перебування у примусовій відпустці без
збереження заробітку та 10000 грн. як
відшкодування завданої моральної
шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Львівської області
через Червоноградський міський суд
Львівської області шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня проголошення рішення.

Рішення набуває законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. В разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: М. Д.
Новосад