АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/42/2014
інстанції Скрипнік Л.А.
Доповідач: Пузанова Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року січня місяця 21 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Пузанової
Л.В.Суддів:Фурман Т.Г. Чиркової К.Г.При
секретарі:Бараш Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційними
скаргами ОСОБА_5 та ОСОБА_6, діючого від
імені ОСОБА_7 на рішення
Комсомольського районного суду м.
Херсона від 19 листопада 2013 року в
справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, управління
комунальної власності Херсонської
міської ради про визнання частково
незаконним та скасування в частині
розпорядження про приватизацію
квартири, визнання частково недійсним
свідоцтва про право власності на
квартиру, усунення перешкод у
користуванні приміщенням шляхом
знесення самочинного будівництва,

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання незаконним
та скасування розпорядження про
приватизацію квартири, визнання
частково недійсним свідоцтва про право
власності на квартиру, усунення
перешкод у користуванні приміщенням
шляхом знесення самочинного
будівництва, зазначаючи, що йому на
підставі укладеного та нотаріально
посвідченого 06 травня 1991 року з
державою в особі Херсонського
міськжилкомунуправління договору
купівлі-продажу належить 11/100 частини
домоволодіння, що відповідає квартирі
№13 і знаходиться в АДРЕСА_1.

До складу квартири входить приміщення
площею 6,3кв.м, позначене в технічній
документації як приміщення ІІІ-1,
частину якого зайняли відповідачі,
самочинно перепланувавши під
вбиральню площею 0,8кв.м та коридор
площею 0,8кв.м і приєднавши їх до
квартири №12, що розташована в будинку
АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що в послідуючому
зазначена частина наведеного вище
приміщення, яке судовими рішеннями
визнано спільним для власників квартир
№12 та №13, незаконно, без його на те
угоди, на підставі розпорядження №4807Ж
від 22.11.99р. Фонду комунального майна
м.Херсона передано у власність
відповідачів, позивач просив суд
визнати незаконними та скасувати це
розпорядження в частині визнання права
власності на вбиральню площею 0,8кв.м,
яке зазначене в технічному плані на
квартиру відповідачів як приміщення 7,
та коридор площею 0,8кв.м, який зазначено
в технічному плані на квартиру
відповідачів як приміщення 6, свідоцтво
про право власності на житло та
технічну документацію в частині права
власності на ці приміщення загальною
площею 1,6кв.м. Зобов'язати відповідачів
за власний рахунок знести самочинне
будівництво, а саме: вбиральню та
коридор площею 0,8кв.м кожна, а також
самочинно зроблений отвір вхідних
дверей та вікна до квартири
відповідачів закласти та повернути в
попередній стан згідно технічної
документації 1991 року.

Ухвалою від 30 липня 2013 року суд залучив
до участі в справі як співвідповідача
управління комунальної власності
Херсонської міської ради.

Рішенням суду від 19 листопада 2013 року
постановлено позов задовольнити
частково.

Визнати незаконним та скасувати
розпорядження Фонду комунального
майна м.Херсона №4807Ж від 22.11.1999 року в
частині визнання права власності на
приміщення №7 - вбиральня площею 0,8кв.м.

Зобов'язати ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10 за власний рахунок знести
самочинне будівництво, а саме:
приміщення №7 - вбиральня площею 0,8кв.м,
привівши приміщення ІІІ-1 - коридор
загального користування до первинних
розмірів, а саме: 6,3кв.м.

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
рішення суду скасувати частково і
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його вимоги щодо
зобов'язання відповідачів усунути
перешкоди в користуванні та
розпорядженні належним йому
приміщенням №1 площею 6,3кв.м шляхом
знесення самочинного будівництва -
вбиральні площею 0,8кв.м, привівши
приміщення №1, що належить йому на
праві власності, до первинних розмірів
(6,3кв.м) та визнати недійсним свідоцтво
про право власності на квартиру №12 по
АДРЕСА_1, видане Фондом комунального
майна м.Херсона за №4807, в частині
визнання права власності на приміщення
площею 0,8кв.м, що належить йому на праві
власності та є частиною квартири №13 по
АДРЕСА_1, зазначаючи, що суд
необґрунтовано визнав спірне
приміщення приміщенням загального
користування і всупереч вимог ст.ст. 386,
387, 391, 393 ЦК України не здійснив захист
його порушених прав як власника.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7, від імені
якого діяв ОСОБА_6, просить рішення суду
скасувати, а провадження у справі
закрити, зазначаючи, що висновки суду у
спірних правовідносинах не
відповідають обставинам справи,
суперечать положенням діючого в
Україні законодавства та зроблені без
врахування тієї обставини, що в
цивільній справі №2-2536/2011 ухвалено
судове рішення, яке набрало чинності, з
приводу спору між тими ж самими
сторонами, про той самий предмет спору
і з тих самих підстав.

У письмових запереченнях на апеляційну
скаргу позивача ОСОБА_6, діючий від
імені ОСОБА_7, її доводи не визнав,
рішення суду в частині відмови у
задоволенні позову просить залишити
без змін.

Письмові заперечення на апеляційну
скаргу ОСОБА_6, діючого від імені
ОСОБА_7, від позивача до суду
апеляційної інстанції не надходили. В
судовому засіданні ОСОБА_5 та його
представник ОСОБА_11 доводи скарги не
визнали.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів прийшла до
висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_5
задоволенню не підлягає, а апеляційна
скарга ОСОБА_6, діючого від імені ОСОБА_7
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд виходив з того, що відповідачам в
порядку приватизації державного
житлового фонду неправомірно передано
у власність вбиральню площею 0,8кв.м, яка
є частиною спільного для власників
квартир №12 і №13, що розташовані в
АДРЕСА_1, приміщення ІІІ-1, площа якого
за правовстановлюючими документами
становить 6,3 кв.м.

Проте до такого висновку суд дійшов,
допустивши порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
спору.

Так, судом встановлено, що 06 травня 1991
року ОСОБА_5 купив у держави в особі
Херсонського
міськжитлокомунуправління із
належного продавцю домоволодіння,
розташованого в АДРЕСА_1, 11/100 частин
цього домоволодіння, що відповідає
квартирі №13, про що був укладений та
нотаріально посвідчений договір
купівлі-продажу.

Технічна характеристика квартири, що
відчужена, в договорі відсутня, як
відсутній і технічний паспорт на
придбану ОСОБА_5 квартиру /а.с. 11-12/.

Із копій висновку судової
будівельно-технічної експертизи від
27.10.2011р., інформації, що надавалася
Херсонським державним бюро технічної
інвентаризації на ім'я позивача, змісту
судових рішень, ухвалених в справі за
позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5, виконкому
Херсонської міської ради, треті особи -
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, Херсонське ДБТІ
про визнання договору купівлі-продажу
частково недійсним та за зустрічним
позовом ОСОБА_5 .до ОСОБА_7 про усунення
перешкод в користуванні власністю та
зобов'язання вчинити певні дії,
вбачається, що при розрахунку частки,
яку становить квартира №13 в
домоволодінні по АДРЕСА_1, до складу
квартири віднесені житлові приміщення
загальною площею 51,2кв.м, вбиральня,
ванна та коридор площею 6,3кв.м.

Фактично ОСОБА_5 на час укладення
договору купівлі-продажу і до
теперішнього часу користується
квартирою №13, до складу якої входять
житлові приміщення загальною площею
44,09кв.м, вбиральня та ванна, а спірний
коридор, позначений на плані як
приміщення ІІІ-1 є приміщенням
спільного користування для
співвласників квартир №12 та №13 і має
площу 5,5кв.м, а не 6,3кв.м, як про це
зазначає позивач /а.с. 17-21, 14-16, 47-57/.

Наведене, а також ордер, що виданий
ОСОБА_5 виконкомом Комсомольської ради
народних депутатів м.Херсона 19.06.1986
року на право зайняття квартир №13 по
АДРЕСА_1, житлова площа якої зазначена в
43,05кв.м, (що є наближеною до житлової
площі в 44,09кв.м, яку фактично займає
позивач), а не 51,2кв.м, як про це
зазначено в розрахунках частки, що
становить квартира в домоволодінні,
свідчать про те, що в домоволодінні
АДРЕСА_1 відбувалося перепланування,
яке компетентними органами до
самовільного не віднесено і яке не було
враховано при визначенні частки
квартири в домоволодінні /а.с. 116/.

Квартира №12, що розташована в АДРЕСА_1
була приватизована сім'єю ОСОБА_7, яка
її займала, відповідно до вимог Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» з видачею свідоцтва
про право власності на житло згідно з
розпорядженням від 22.11.1999 року №4807Ж
/а.с. 143/.

Складовою частиною наведеного вище
свідоцтва є технічний паспорт, який
містить характеристику квартири та її
обладнання і відповідає відомостям про
займані відповідачами приміщення та їх
площу згідно з інвентаризаційними
матеріалами, як це передбачено діючим
на час проведення приватизації
Положенням про порядок передачі
квартир (будинків) у власність
громадян, затвердженим наказом
Державного комітету України по
житлово-комунальному господарству від
15 вересня 1992р. №56 із послідуючими
змінами та доповненнями.

Відповідно до наведених вище
документів квартира №12 по АДРЕСА_1 крім
інших приміщень складається також із
вбиральні площею 0,8кв.м та коридору
площею 0,8кв.м, які є спірними в даній
справі.

Інші вбиральні в квартирі відповідачів
не значаться, а коридор забезпечує
вихід із квартири на вулицю /а.с. 144-146/.

Така технічна характеристика квартири
№12 відповідає існуючій на час вселення
позивача в квартиру №13 за ордером від
19.06.1986 року і не змінювалася в оспореній
позивачем частині до цього часу.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що приватизація
квартири №12 по АДРЕСА_1 відбулася з
дотриманням Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», Положення про порядок передачі
квартир (будинків) у власність
громадян; спірні, передані у власність
відповідачів приміщення (вбиральня та
коридор), не входять до складу квартири
позивача, а тому передбачені законом
підстави для визнання приватизації
частково недійсною відсутні, як і
відсутні підстави вважати право ОСОБА_5
у спірних правовідносинах порушеним.

Однак суд при вирішенні даної справи
виходив з того, що за
правовстановлюючими документами площа
приміщення ІІІ-1, частиною якою є спірні
приміщення, становить 6,3кв.м.

При цьому такий висновок суд
обґрунтував абрисом та планом будинку
літ. «Б», розташованого по АДРЕСА_1, які
датовані відповідно 16.05.1946 року
та 1953 роком і які правовстановлюючими
документами не являються та не
відображають технічну характеристику
спірних приміщень на час їх передачі у
власність сторін.

Крім того, суд не врахував, що
відповідно до п.22 Положення про порядок
передачі квартир (будинків) у власність
громадян в редакції, що діяла на час
виникнення спірних правовідносин,
відомості про займані наймачем
приміщення та їх площу наводяться
згідно з інвентаризаційними
матеріалами, які зберігаються у
державному підприємстві по
обслуговуванню житла. При відсутності
інвентаризаційних матеріалів або
невідповідності їх інформації
фактичному стану, що викликано
проведенням ремонту чи реконструкцією
будинку, підприємство по
обслуговуванню житла відновлює їх
через бюро технічної інвентаризації.
Уточнення необхідних для приватизації
квартир (будинків) даних шляхом
обстеження можуть здійснювати
підприємства, на які покладено
обов'язок оформлення документів по
приватизації державного житлового
фонду, що й було зроблено в спірних
правовідносинах.

Таким чином, висновки суду щодо
необхідності приведення приміщення
ІІІ-1 до попередньої площі в 6,3кв.м не
відповідають обставинам справи,
вимогам закону та є неправильними, а
тому ухвалене судом рішення в частині
задоволення позову та розподілу
судових витрат підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову про визнання
незаконним та скасування
розпорядження Фонду комунального
майна м.Херсона №4807Ж від 22.11.1999 року в
частині визнання права власності на
приміщення №7 - вбиральня площею 0,8кв.м
та зобов'язання відповідачів за
власний рахунок знести це приміщення,
привівши приміщення ІІІ-1 - коридо до
первинних розмірів (6,3кв.м).

В решті частині рішення суду
постановлено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстави для його скасування та
ухвалення нового рішення про
задоволення позову відсутні з
наведених вище підстав.

Доводи апеляційної скарги позивача
висновки суду у наведеній частині не
спростовують і, як такі, що не
ґрунтуються на законі та належних
доказах, підлягають відхиленню.

Зокрема, колегія суддів не приймає до
уваги доводи позивача про те, що
приміщення ІІІ-1 площею 6,3кв.м, частиною
якого є спірні приміщення, належить
йому на праві власності, оскільки
наведена обставина спростовується
змістом укладеного ним з державою
06.05.1991р. договору купівлі-продажу та
судовими рішеннями від 29.11.2011 року і від
31.01.2012 року щодо визнання недійсним
договору купівлі-продажу від 06.05.1991р. в
частині продажу приміщення загального
та допоміжного користування ІІІ-1
загальною площею 5,5кв.м.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303,307,309 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а
апеляційну скаргу ОСОБА_6, діючого від
імені ОСОБА_7 частково задовольнити.

Рішення Комсомольського районного
суду м. Херсона від 19 листопада 2013 року
в частині задоволення позову та
розподілу судових витрат скасувати і
ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, управління
комунальної власності Херсонської
міської ради про визнання незаконним
та скасування розпорядження Фонду
комунального майна м.Херсона №4807Ж від
22.11.1999 року в частині визнання права
власності на приміщення №7 - вбиральня
площею 0,8кв.м та зобов'язання
відповідачів за власний рахунок знести
це приміщення, привівши приміщення
ІІІ-1 -коридор до первинних розмірів
(6,3кв.м) відмовити за необґрунтованістю.

В решті частині це ж рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з дня
його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий: (підпис)

Судді: (два підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя
Л.В. Пузанова