Справа № 664/1807/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 року
Цюрупинський
районний суд

Херсонської області

у складі: судді
Никифорова Є.О.,

при секретарі
Імшеницькій
К.В.,

за участю: позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

представників відповідачів
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Цюрупинську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ВУСО» та приватного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія «Княжа Вієнна
Іншуранс Груп» про стягнення
матеріальної та моральної шкоди,
спричиненої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди
заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди в якому
зазначає, що 02.07.2012 р. о 16.00 год. на 29 км +240
м автодороги
Херсон-Джанкой-Феодосія-Керч, поблизу
с. Раденськ, сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «Mersedes-Benz 609», д/н НОМЕР_4, під
керуванням позивача, ЗІЛ 5301, д/н НОМЕР_2,
під керуванням відповідача ОСОБА_9, та
автомобіля «Lexus», д/н НОМЕР_5, під
керуванням відповідача ОСОБА_6 Після
ДТП відносно позивача було складено
протокол про адміністративне
правопорушення, передбачене ст. 124
КУпАП.

Постановою судді Сімферопольського
районного суду АР Крим від 01.10.2012 року,
провадження у справі про
адміністративне правопорушення
відносно позивача закрито за
відсутністю в його діях складу
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП. Постановою
судді Апеляційного суду АР Крим від
06.11.2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 на
постанову судді Сімферопольського
районного суду АР Крим від 01.10.2012 року
залишено без задоволення, а
вищевказану постанову залишено без
змін.

Позивач зазначає, що у ході розгляду
справи про адміністративне
правопорушення за фактом ДТП, що
сталася 02.07.2012 року за участю сторін
встановлено, що 02.07.2012 року позивач
керував автомобілем та рухався по
автодорозі Харків-Сімферополь в
напрямку від м. Херсона зі швидкістю 64-70
км/год. В напрямку його руху перед ним
рухався автомобіль ЗІЛ, під керуванням
відповідача ОСОБА_7 По зустрічній смузі
в порушення вимог дорожнього знаку
«Обгін заборонено», його обігнав
автомобіль «Лексус» під керуванням
відповідача ОСОБА_6 Після обгону
автомобіль «Лексус» різко почав
гальмувати та прийняв вправо
внаслідок чого сталося зіткнення між
автомобілями «Лексус» та ЗІЛ. Після
цього зіткнення позивач почав екстрене
гальмування, але допустив зіткнення з
автомобілем ЗІЛ.

Позивач вказує, що винуватцями ДТП є
відповідачі водії автомобілів
«Лексус» та ЗІЛ, які своїми діями
спровокували ДТП внаслідок грубого
порушення ними вимог Правил дорожнього
руху. Внаслідок протиправних дій
відповідачів йому було спричинено
матеріальну шкоду.

Згідно зі звітом про визначення
вартості відновлювального ремонту та
матеріальної шкоди, спричиненої
власнику транспортного засобу № 31-0437
від 30.07.2012 р., сума матеріального збитку,
що спричинена власнику а/м «Mersedes-Benz 609»,
д/н НОМЕР_4, пошкодженого внаслідок ДТП,
становить 66261,97 грн.

Крім того, позивач вказує, що йому було
спричинено і моральну шкоду, оскільки
внаслідок зіткнення він отримав
травму, а саме перелом пальця на правій
нозі в результаті чого був змушений
звернутися до лікарні. Внаслідок
отриманого перелому він протягом 4
місяців не міг повноцінно працювати та
здійснювати будь-яку діяльність рукою
зі зламаним пальцем. Постійно відчував
біль, був змушений піти на лікарняний,
не міг повноцінно працювати водієм,
відчував себе неповноцінною людиною.
Крім того, внаслідок ДТП він переніс
сильне душевне потрясіння внаслідок
чого був змушений звернутися до лікаря
психіатра за отриманням психологічної
допомоги, де йому був поставлений
діагноз депресивний синдром і він
знаходився під наглядом лікаря. Також
зазначає, що знаходячись за кермом
автомобіля почав відчувати тривогу,
він важко переживає пошкодження його
майна, а саме автомобіля оскільки
багато років збирав кошти на його
купівлю, підтримував його у доброму
стані, але автомобіль фактично знищено
і потрібно бути витрачати зусилля на
купівлю нового. Розмір моральної шкоди,
спричиненої йому протиправними діями
відповідачів він оцінює в сумі 5000 грн.
Просив стягнути з відповідачів на його
користь матеріальну шкоду в сумі 66261,97
грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн.
та судові витрати.

В ході розгляду справи судом
притягнуто до участі у справі в якості
співвідповідачів ПрАТ «Страхова
компанія «ВУСО» та ПрАТ «Українська
страхова компанія «Княжа Вієнна
Іншуранс Груп».

Після притягнення до участі у справі
вищевказаних страхових компаній
позивач свої позовні вимоги уточнив та
просив стягнути на його користь з
відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_9, ПрАТ
«Страхова компанія «ВУСО» та ПрАТ
«Українська страхова компанія «Княжа
Вієнна Іншуранс Груп» 66261,97 грн.
матеріальної шкоди, а також стягнути на
його користь з відповідачів ОСОБА_6,
ОСОБА_9 відшкодування моральної шкоди у
сумі 5000 грн.

Позивач та його представник в судовому
засіданні позов підтримали та
пояснили, що в ході розгляду справи про
адміністративне правопорушення за
фактом ДТП, що відбулося 02.07.2012 року за
участю позивача та відповідачів,
встановлено невинуватість у порушенні
ПДР позивача та встановлено факт
порушення ПДР з боку відповідачів
ОСОБА_6, ОСОБА_9 Судами також
встановлено факт первинності
зіткнення саме автомобілів «Лексус» та
ЗІЛ внаслідок чого відбулося зіткнення
між автомобілем ЗІЛ та «Mersedes-Benz 609» та
зазначено про відсутність у позивача
технічної можливості уникнути
зіткнення. Таким чином, ДТП сталося
внаслідок дій водіїв автомобілів
«Лексус» та ЗІЛ, а тому останні несуть
відповідальність за спричинення
позивачу матеріальної та моральної
шкоди відповідно до ступеня їх вини.
Позивач також пояснив, що після ДТП
автомобіль «Mersedes-Benz 609» був фактично
знищений, а тому був ним розібраний на
металобрухт, а кузов знаходиться у його
дворі та використовується у якості
сараю. З заявою про отримання
страхового відшкодування до страхових
компаній відповідачів він не
звертався, оскільки йому не було відомо
де саме застраховані відповідачі.

Позивач також пояснив, що внаслідок ДТП
дійсно отримав травму, але ушкодження
він виявив вже після того, як
працівниками ДАІ були оформлені
матеріали по факту ДТП, а тому про
травму в ході огляду місця події не
заявляв. Депресивний синдром у нього
виник після ДТП, що підтверджується
відповідними довідками. Просив позов
задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 в
судовому засіданні позов не визнав та
пояснив, що водій автомобіля «Лексус»
не винуватий у вчиненні ДТП, його вина
належним чином не доведена, оскільки
протокол про адміністративне
правопорушення відносно нього не
складався, постанова про визнання його
винним у порушенні вимог ПДР не
виносилася. Посилаючись на висновок
експертного дослідження, що проведене
експертами-автотехніками на його
замовлення, зазначає, що винним у ДТП є
водій автомобіля ЗІЛ, який порушив
вимоги п. 13.1 ПДР та не обрав безпечну
дистанцію до автомобіля «Лексус» та
відповідно до п. 12.3 ПДР не здійснив
зниження швидкості, необхідне для
уникнення зіткнення з автомобілем
«Лексус». Крім того, зазначив, що розмір
матеріальної шкоди належним чином не
підтверджений, оскільки під час огляду
автомобіля оцінювачем не запрошувався
представник відповідача, а в ході
судової експертизи автомобіль
позивача не оглядався, що викликає
сумнів в її достовірності. Крім того,
позивачем не надано доказів
спричинення йому тілесних ушкоджень, а
діагноз депресивний синдром
поставлений йому ще до ДТП. Просив у
позові відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_9 позов
не визнала та пояснила, що ДТП за участю
позивача та відповідачів ОСОБА_6,
ОСОБА_9 дійсна мало місце, але вина
останнього відсутня, що
підтверджується висновком експерта
від 19.09.2012 року, де зазначено, що водій
автомобіля ЗІЛ, тобто ОСОБА_9, не мав
технічної можливості уникнути
зіткнення з автомобілем «Лексус», а
тому він не порушував ПДР. Крім того,
протокол про адміністративне
правопорушення відносно відповідача
не складався, постанова про визнання
його винним у порушенні вимог ПДР не
виносилася. Факт отримання позивачем
тілесних ушкоджень не доведений, під
час оформлення матеріалів ДТП про
тілесні ушкодження позивач нічого не
казав. Крім того, при визначенні
матеріального збитку не враховано
коефіцієнт зносу автомобіля позивача.
Просила у позові відмовити.

Представник відповідача ПрАТ
«Українська страхова компанія «Княжа
Вієнна Іншуранс Груп» в судовому
засіданні позов не визнав та пояснив,
що автомобіль відповідача ОСОБА_9
дійсно забезпечений за договором
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, що підтверджується полісом №
АВ 1957612 строк дії якого з 31.05.2012 року по
30.05.2013 року. Проте, у відповідача немає
підстав для виплати страхового
відшкодування оскільки вина власника
забезпеченого транспортного засобу не
встановлена. В ході розгляду справи про
адміністративне правопорушення
проведено експертизу з якої вбачається
відсутність вини водія автомобіля ЗІЛ.
Крім того, пояснив, що у встановлений
законом строк відповідач ОСОБА_9 надав
страховій компанії повідомлення про
ДТП. Позивач не має вимагати виплати
страхового відшкодування, оскільки із
заявою про отримання страхового
відшкодування не звертався, необхідних
документів для його отримання, а також
транспортний засіб до огляду не надав.
У страховика для прийняття рішення про
виплату відшкодування є 90 днів, що
передбачено законом. Просив в
задоволенні позову в частині позовних
вимог до ПрАТ «Українська страхова
компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»
відмовити.

Представник відповідача ПрАТ
«Страхова компанія «ВУСО» в судове
засідання не з'явився. Від відповідача
ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО»
надійшли письмові заперечення проти
позову та клопотання про розгляд
справи без присутності представника
відповідача. У своїх письмових
запереченнях представник відповідача
позов не визнає та вказує, що на момент
настання ДТП автомобіль «Лексус»
НОМЕР_5 був забезпечений за договором
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АВ 0965737 в ПрАТ «ВУСО». Проте, у
відповідача не виникає обов'язку по
відшкодуванню шкоди заподіяної майну
відповідача, так як відсутня вина
забезпеченого транспортного засобу,
оскільки справу про адміністративне
правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно
позивача судом закрито за відсутністю
складу адміністративного
правопорушення, а справи про
притягнення інших учасників ДТП до
адміністративної відповідальності не
розглядались і вини їх не встановлено.
Належних доказів вини відповідача
ОСОБА_6 позивачем не надано. Тому
відсутні підстави для виплати
страхового відшкодування. При
наявності вини водія забезпеченого
транспортного засобу підстав для
виплати страхового відшкодування
також немає, оскільки ОСОБА_6 не виконав
передбаченого ст. 33 Закону України «Про
обов'язкове страхування цивільної
відповідальності власників
транспортних засобів» обов'язку
протягом трьох робочих днів з дня
настання ДТП письмово повідомити
страхову компанію про настання ДТП.
Тому шкода має відшкодовуватись
безпосередньо завдавачем шкоди. Просив
в задоволенні позову в частині
позовних вимог до ПрАТ «ВУСО»
відмовити.

Судом встановлено, що 02.07.2012 р. о 16.00 год.
на 29 км +240 м автодороги
Херсон-Джанкой-Феодосія-Керч, поблизу
с. Раденськ Цюрупинського району
Херсонської області, сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «Mersedes-Benz 609», д/н НОМЕР_4, під
керуванням позивача, ЗІЛ 5301, д/н НОМЕР_2,
під керуванням відповідача ОСОБА_9, та
автомобіля «Lexus», д/н НОМЕР_5, під
керуванням відповідача ОСОБА_6
Внаслідок ДТП вищевказані автомобілі
отримали механічні пошкодження. Після
ДТП відносно позивача було складено
протокол про адміністративне
правопорушення, передбачене ст. 124
КУпАП. Постановою судді
Сімферопольського районного суду АР
Крим від 01.10.2012 року, провадження у
справі про адміністративне
правопорушення відносно позивача
закрито за відсутністю в його діях
складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП. Постановою судді Апеляційного
суду АР Крим від 06.11.2012 року апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на постанову судді
Сімферопольського районного суду АР
Крим від 01.10.2012 року залишено без
задоволення, а вищевказану постанову
залишено без змін. Інші учасники ДТП до
адміністративної відповідальності не
притягалися. Зазначеними рішеннями
встановлено, що 02.07.2012 року позивач
керував автомобілем та рухався по
автодорозі Харків-Сімферополь в
напрямку від м. Херсона зі швидкістю 64-70
км/год. В напрямку його руху перед ним
рухався автомобіль ЗІЛ, під керуванням
відповідача ОСОБА_7 По зустрічній смузі
в порушення вимог дорожнього знаку
«Обгін заборонено», його обігнав
автомобіль «Лексус» під керуванням
відповідача ОСОБА_6 Після обгону
автомобіль «Лексус» різко почав
гальмувати та прийняв вправо
внаслідок чого сталося зіткнення між
автомобілями «Лексус» та ЗІЛ. Після
цього зіткнення позивач почав екстрене
гальмування, але допустив зіткнення з
автомобілем ЗІЛ.

Судом також встановлено, що на момент
ДТП автомобіль відповідача ОСОБА_9 був
забезпечений за договором
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів згідно з полісом № АВ 1957612
строк дії якого з 31.05.2012 року по 30.05.2013
року. У встановлений законом строк
відповідач ОСОБА_9 надав страховій
компанії повідомлення про ДТП, що не
заперечується представником
відповідача.

Судом також встановлено, що на момент
настання ДТП автомобіль «Лексус»
НОМЕР_5 був забезпечений за договором
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АВ 0965737 в ПрАТ «ВУСО». Власник
автомобіля «Лексус» ОСОБА_6 до
страхової компанії з повідомленням про
ДТП не звертався.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України,
вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Суд, на підставі постанови судді
Сімферопольського районного суду АР
Крим від 01.10.2012 року, залишеної без змін
постановою судді Апеляційного суду АР
Крим від 06.11.2012 року, приходить до
висновку, що позивач не порушував
правил дорожнього руху, а тому відсутня
його вина у вчиненні ДТП.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Суд, враховуючи, що при розгляді справи
про адміністративне правопорушення
відносно позивача приймали участь в
якості потерпілих також відповідачі
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вважає, що обставини
ДТП встановлені у вказаних вище
постановах суддів, а тому не підлягають
доказуванню у зазначеній цивільній
справі.

Так, судами встановлено, що 02.07.2012 року
позивач керував автомобілем та рухався
по автодорозі Харків-Сімферополь в
напрямку від м. Херсона зі швидкістю 64-70
км/год. В напрямку його руху перед ним
рухався автомобіль ЗІЛ, під керуванням
відповідача ОСОБА_7 По зустрічній смузі
в порушення вимог дорожнього знаку
«Обгін заборонено», його обігнав
автомобіль «Лексус» під керуванням
відповідача ОСОБА_6 Після обгону
автомобіль «Лексус» різко почав
гальмувати та прийняв вправо
внаслідок чого сталося зіткнення між
автомобілями «Лексус» та ЗІЛ. Після
цього зіткнення позивач почав екстрене
гальмування, але допустив зіткнення з
автомобілем ЗІЛ.

В ході розгляду справи про
адміністративне правопорушення
проведено автотехнічну експертизу.
Згідно з висновком експерта №122е від
19.02.2012 року, водій автомобіля «Лексус»
ОСОБА_6 допустив порушення ряду пунктів
ПДР та мав можливість не допустити
зіткнення виконанням вимог ПДР, а водії
автомобілів ЗІЛ ОСОБА_7 та «Мерседес»
ОСОБА_1 не мали технічної можливості не
допустити зіткнення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України,
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що винуватцем ДТП є відповідач ОСОБА_6,
який порушив вимоги ПДР, а тому саме
останній зобов'язаний відшкодувати
завдану ним шкоду. З цих підстав в
задоволенні позовних вимог до
відповідача ОСОБА_7 слід відмовити,
оскільки останній не мав технічної
можливості запобігти зіткненню.

Не зважаючи на доведеність вини
відповідача ОСОБА_6 у вчинені ДТП,
позовні вимоги про відшкодування
матеріальної шкоди не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

В обґрунтування позовних вимог в
частині розміру матеріальної шкоди
позивач посилається на звіт про
визначення вартості відновлювального
ремонту та матеріальної шкоди,
спричиненої власнику транспортного
засобу за № 31-0437 від 30.07.2012 р., згідно з
яким сума матеріального збитку, що
спричинена власнику а/м «Mersedes-Benz 609», д/н
НОМЕР_4, пошкодженого внаслідок ДТП,
становить 66261,97 грн. Крім того, позивач
також посилається на висновки судової
автотоварознавчої експертизи № 31-0500
від 16.10.2013 року, згідно з яким сума
матеріального збитку, спричиненого
власнику а/м «Mersedes-Benz 609», д/н НОМЕР_4
ОСОБА_1 становить 66261,97 грн.

Ухвалою суду від 24.09.2013 року у справі
призначено судову автотоварознавчу
експертизу з питань визначення
вартості матеріального збитку,
завданого автомобілю «Mersedes-Benz 609», д/н
НОМЕР_4 належного позивачу, проведення
якої доручено ТОВ
«Укравтотехекспертиза».

В ході проведення експертизи
встановлено, що експерт не проводив
огляд вищевказаного транспортного
засобу оскільки позивачем він був
проданий на запчастини, що
підтверджується заявою позивача на
ім'я директора експертної установи.
Внаслідок цього експертизу було
проведено без огляду пошкодженого
транспортного засобу за матеріалами
справи, зокрема, на підставі на звіту
про визначення вартості
відновлювального ремонту та
матеріальної шкоди, спричиненої
власнику транспортного засобу за №
31-0437 від 30.07.2012 р. Суд звертає увагу, що
огляд транспортного засобу оцінювачем
був проведений без повідомлення
заінтересованих осіб, що
підтверджується актом огляду №31-0437 від
19.07.2012 р. Крім того, у зазначеному акті
огляду не зазначені покази одометра
щодо пробігу автомобіля, що викликає
сумнів у достовірності проведеного
огляду, а, відтак, і висновків
автотоварознавчої експертизи № 31-0500
від 16.10.2013 року.

Суд критично ставиться та не приймає до
уваги звіт про визначення вартості
відновлювального ремонту та
матеріальної шкоди, спричиненої
власнику транспортного засобу за №
31-0437 від 30.07.2012 р., та висновок судової
автотоварознавчої експертизи № 31-0500
від 16.10.2013 року з підстав, вказаних вище.

Таким чином, суд вважає, що в ході
розгляду справи позивачем не надані
належні докази на підтвердження суми
матеріальної шкоди.

Позивачем також заявлені позовні
вимоги про відшкодування моральної
шкоди. Зазначені позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна
шкода полягає, зокрема, у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна.

Оскільки в судовому засіданні
встановлено факт ДТП за участю
позивача, а також факт пошкодження його
автомобіля, що підтверджується
протоколом огляду місця події, актом
огляду транспортних засобів, що
міститься в матеріалах справи про
адміністративне правопорушення, то суд
вважає обґрунтованими вимоги позивача
про відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок пошкодження його
майна.

Суд вважає, що позивачем не доведено
факту ушкодження здоров'я, а саме
перелому пальця, оскільки жодних
медичних документів з цього приводу
суду не надано, крім того, під час
огляду місця ДТП про наявність
тілесних ушкоджень позивач не
зазначав. Більше того, як вбачається із
наданих співробітник ДАІ пояснень,
позивач власноручно вказав, що
тілесних ушкоджень не отримував.
Доводи позивача про те, що перелому
пальця у день ДТП він не помітив суд не
приймає до уваги, оскільки вони не
узгоджуються із вказаними вище
обставинами. Позивачем також не надано
доказів того, що розлад психіки, який
діагностований як
«маніакально-депресивний синдром» з
яким він перебував на лікуванні з 05.07.2012
р. по 20.08.2012 р. є наслідком саме ДТП, що
відбулося 02.07.2012 року за його участю.

Таким чином, суд, враховуючи глибину
душевних страждань позивача, а також
недоведеність обставин щодо отримання
позивачем травми, недоведеність
причинного-наслідкового зв'язку між
пережитою позивачем ДТП та розладом
психіки, вважає за необхідне зменшити
суму відшкодування моральної шкоди до
1000 грн.

Сума моральної шкоди підлягає
стягненню з винної особи, а саме
відповідача ОСОБА_6, оскільки
відповідно до ст. 23 ЦК України та п. 3 ст.
22 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» в редакції, що
діяла на момент виникнення спірних
правовідносин, моральна шкода, що
полягає у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна,
відшкодовується особою, що визнана
винною у вчиненні ДТП.

Доводи відповідача ОСОБА_6 щодо
відсутності його вини суд визнає
необґрунтованими, оскільки вони
суперечать обставинам, що встановлені
в ході розгляду справи про
адміністративне правопорушення
відносно позивача в якій відповідач
ОСОБА_6 приймав участь, а також висновку
висновком експерта №122е від 19.02.2012 року.
Суд також не приймає до уваги як
недостатньо обґрунтований наданий
представником відповідача висновок
експертного дослідження № 251-2013 від
19.08.2013 року, що складений експертами ТОВ
«Хавк Холдинг». Зазначений висновок не
є висновком експерта, а консультацією
експертів-автотехніків, які не
попереджені про кримінальну
відповідальність за дачу завідомо
неправдивого висновку, крім того, не є
зрозумілим, на підставі яких вихідних
даний зроблений даний висновок, що
викликає сумнів у його об'єктивності та
обґрунтованості.

Оскільки не встановлено підстав для
притягнення до відповідальності
відповідача ОСОБА_7 то в задоволенні
позовних вимог до страховика ПрАТ
«ВУСО» слід відмовити.

Таким чином, позов в частині позовних
вимог про відшкодування моральної
шкоди до відповідача ОСОБА_6 підлягає
частковому задоволенню, а у
задоволенні решти позовних вимог до
інших відповідачів слід відмовити за
необґрунтованістю.

Судові витрати підлягають стягненню на
користь позивача пропорційно до
задоволеної частини позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 23, 1188, ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», ст.ст. 10, 11, 60, 208, 212-215 ЦПК
України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1
1000,00 грн. в рахунок відшкодування
моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ВУСО» та приватного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія «Княжа Вієнна
Іншуранс Груп» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 45,88
грн. судових витрат.

На рішення може бути подано апеляційну
скаргу до апеляційного суду
Херсонської області через
Цюрупинський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя

Є.О. Никифоров