Справа №
Провадження по справі № 2/635/132/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 року Харківський районний
суд Харківської області у складі:

головуючий - суддя Бобко Т.В.

секретар судових засідань Щербак Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в сел..
Покотилівка Харківського району
Харківської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ
майна подружжя та за зустрічною
позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про
визнання права приватної особистої
власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом,
який в подальшому уточнив та в
остаточній редакції просив провести
поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
та визнати за ним та ОСОБА_4 право
власності на ? частину житлового
будинку літ. А-1 житловою площею 70,50 кв.м.
з надвірними будівлями - сараєм літ. а2,
літньою кухнею літ. Б, гаражем літ. В,
льохом літ. Г., альтанкою літ. Д,
коморою-сараєм літ. Е, коморою-сараєм
літ. Ж, вбиральнею літ. З, свердловиною
літ. К, огорожею 1-4, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1 за кожним. В
обґрунтування позовних вимог
зазначав, що з 30 жовтня по теперішній
час перебуває у зареєстрованому шлюбу
з відповідачем, від шлюбу мають двох
неповнолітніх дітей - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Будинок АДРЕСА_1, в якому мешкає його
родина, був придбаний 04 вересня 2003 року
за кошти позивача, які на той час
останньому перераховували з-за
кордону, та, оскільки на той час
відповідач працювала вчителькою і її
заробітна плата була низькою, все
матеріальне забезпечення родини було
на позивачеві. Влітку 2013 року, коли
позивач повернувся до зазначеного
будинку із заробітків з-за кордону,
співмешканець дружини намагався не
пустити позивача до його будинку та
чинив у цьому перешкоди. Таким чином, у
зв'язку з необхідністю збереження
майна і забезпечення неповнолітніх
дітей позивача житлом у майбутньому,
він змушений звертатися до суду із
даним позовом.

Відповідач звернулася з зустрічним
позовом до ОСОБА_1, який в подальшому
уточнила та в остаточній редакції
просила визнати за нею право особистої
приватної власності на житловий
будинок літ. А-1 житловою площею 70,50 кв.м.
з надвірними будівлями - сараєм літ. а2,
літньою кухнею літ. Б, гаражем літ. В,
льохом літ. Г., альтанкою літ. Д,
коморою-сараєм літ. Е, коморою-сараєм
літ. Ж, вбиральнею літ. З, свердловиною
літ. К, огорожею 1-4, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1. В обґрунтування
позовних вимог зазначала, що з 30 жовтня
1999 року перебуває у зареєстрованому
шлюбу із ОСОБА_1, від шлюбу мають двох
неповнолітніх дітей - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Рішенням Харківського районного чсуду
Харківської області від 09 грудня 2013
року, шлюб між сторонами розірваний. З
2011 року відповідач разом з дітьми
мешкає у спірному домоволодінні,
позивач два роки не мешкає з сім'єю і
місце його мешкання їй невідоме. 04
вересня 2003 року на підставі договорі
купівлі-продажу відповідачем був
придбаний будинок АДРЕСА_1 за 37300
гривень, які належали як її особисто,
так і її родині, а саме: її дідусь та
бабуся мали великі заощадження від
вирощування сільськогосподарської
продукції, які остання перед смертю
передала матері відповідача.
Враховуючи те, що за вказаним договором
купівлі-продажу покупцем будинку
виступала саме відповідач, яка
здійснювала і повний розрахунок за
придбаний будинок, оплату комунальних
платежів за користування будинком
здійснює також вона, а сума коштів, яку
отримав позивач лише один раз, була
використана на поточні потреби родини,
крім того позивач не надав жодного
документу, який би підтверджував
отримання ним доходу, вважає, що
спірний будинок придбаний в період
шлюбу з позивачем, але за її особисті
кошти, а тому зазначене майно не
підлягає розділу між подружжям і може
бути визнане її особистою власністю.

У судовому засіданні позивач за
первісним позовом позовні вимоги
підтримав та пояснив про обставини,
викладені вище, а також зазначив, що під
час спільного проживання з
відповідачем крім доходів, які він
отримував від своїх родичів із за
кордону, він не офіційно працював на
території України, а також періодично
виїжджав на заробітки за кордон, крім
придбання за його кошти спірного
будинку, він також витрачав кошти на
утримання сім'ї, проти задоволення
зустрічного позову заперечував.

Представник позивача ОСОБА_12, яка діє
на підставі договору про надання
правової допомоги, вважала позовні
вимоги такими, що підлягають
задоволенню, проти зустрічного позову
заперечувала.

Представник відповідача за зустрічним
позовом ОСОБА_7, яка діє на підставі
договору про надання правової
допомоги, у судовому засіданні вимоги
за зустрічним позовом підтримала у
повному обсязі, проти задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 заперечувала з
підстав, викладених у зустрічному
позові, а також пояснила, що на
придбання будинку мати відповідача
подарувала їй грошові кошти у розмірі
30000 гривень, а інші 4000 були її власними
збереженнями, при цьому представник
відповідача не заперечувала у судовому
засіданні, що позивач приймав участь у
побутових витратах спільно з
відповідачем.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши надані сторонами докази у
їх сукупності, вважає позовні вимоги за
первісним позовом обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню,
виходячи з наступного, а вимоги за
зустрічним позовом такими, що не
підлягають задоволенню, з наступних
підстав.

У ході судового розгляду справи були
встановлені наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

На час звернення до суду з позовом
про поділ майна, сторони перебували у
шлюбі, який був зареєстрований 30 жовтня
1999 року Міським відділом реєстрації
актів громадянського стану, актовий
запис №1917 (свідоцтво про одруження
серії НОМЕР_1 від 30 жовтня 1999 року). Від
шлюбу сторони мають неповнолітніх
дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження
серії НОМЕР_2, свідоцтво про народження
серії НОМЕР_3 від 07 листопада 2006 року).

Судом встановлено, що згідно договору
купівлі-продажу від 04 вересня 2003 року,
укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_4,
посвідченого приватним нотаріусом
Харківського районного нотаріального
округу Харківської області ОСОБА_9 за
реєстровим номером 1142, у період шлюбу
був придбаний житловий будинок літ. А-1,
житловою площею 70,50 кв.м. з надвірними
будівлями: сараєм літ. а2, літньою
кухнею літ. Б, гаражем літ. В, льохом літ.
Г, альтанкою літ. Д, коморою-сараєм літ.
Е, коморою-сараєм літ. Ж, вбиральнею літ.
З, свердловиною літ. К, огорожею 1-4.,
розташований за адресою: АДРЕСА_2. Право
власності зареєстроване в КП
«Харківське районне бюро технічної
інвентаризації» за ОСОБА_4,
реєстраційний номер 2459865 (витяг про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно №1604632 від 30.09.2003 року). Як
вбачається зі змісту зазначеного
договору купівлі-продажу, спірний
будинок був придбаний за 37300 гривень.

Правовий режим майна подружжя
визначався діючим на той час
законодавством, а саме Кодексом про
шлюб та сім'ю України.

Згідно ст. 22 КпШС України, який діяв на
час виникнення спірних правовідносин,
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно
і в тому разі, якщо один з них був
зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного заробітку.

Аналогічні положення містить ст. 60
Сімейного кодексу України - майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за
час шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Згідно правової позиції викладеної у
Постанові Пленуму Верховного Суду
України № 11 від 21.12.2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно, суду
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу,
можуть бути будь-які види майна, за
винятком тих, які згідно із законом не
можуть їм належати (виключені з
цивільного обороту), незалежно від
того, на ім'я кого з подружжя вони були
придбані чи внесені грошовими коштами,
якщо інше не встановлено шлюбним
договором чи законом.

Як встановлено в ході судового
розгляду, на ім'я ОСОБА_1 з 12 серпня 2002
року був відкритий поточний рахунок в
іноземній валюті, на який в період з 12
серпня 2002 року по 13 серпня 2006 року
надходили грошові кошти, що
підтверджується довідкою ПАТ
«Державний ощадний банк України»
№16-33/1161-3842 від 06 вересня 2013 року та
ощадною книжкою на ім'я ОСОБА_1 Вказані
грошові кошти у зазначений період були
зняті з рахунку позивачем. Крім того,
представником відповідача у судовому
засіданні не заперечувався той факт, що
позивач ніс витрати по веденню
спільного господарства у період шлюбу.
В ході судового розгляду, з пояснень
сторін, також встановлено, що в період
шлюбу відповідач ОСОБА_4 працювала
вчителем та отримувала заробітну
плату.

Таким чином, враховуючи те, що в період
придбання спірного будинку, сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі,
несли спільні витрати на побутові
потреби та ведення господарства, суд
приходить до висновку, що сторони
набули право спільної сумісної
власності на будинок АДРЕСА_1.

Виникнення режиму спільної сумісної
власності подружжя на все придбане за
час шлюбу майно презюмується, доки
інший з подружжя не довів іншого, тобто
діє презумпція спільного майна
подружжя.

Згідно ст.28 КпШС України, який діяв на
момент виникнення спірних
правовідносин, в разі поділу майна, яке
є спільною сумісною власністю
подружжя, їх частки визнаються рівними.

Аналогічні положення має ст. 70
Сімейного кодексу України, - у разі
поділу майна, що є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу
майна, спір може бути вирішений судом.
При цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та
інші обставини, що мають істотне
значення.

Оскільки сторонами не досягнуто згоди
щодо розподілу спільного майна, суд
погоджується із запропонованим
позивачем способом розподілу майна та
вважає за можливе провести поділ майна,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, визнавши за кожним
з подружжя право власності на рівні
частки спірного домоволодіння.

Щодо зустрічної позовної заяви ОСОБА_4
до ОСОБА_1 про визнання права приватної
особистої власності, суд зазначає
наступне.

Відповідно до ст. 24 КпШС України, який
діяв на момент виникнення спірних
правовідносин, майно, яке належало
кожному з подружжя до одруження, а
також одержане ним під час шлюбу в дар
або в порядку успадкування, є власністю
кожного з них.

Як вбачається зі змісту зустрічної
позовної заяви та пояснень
представника відповідача у судовому
засіданні, спірний будинок був
придбаний відповідачем як за власні
кошти, так і за кошти, які вона отримала
від матері, проте з доводів
відповідача не вбачається, що спірний
будинок вона одержала в дар або в
порядку спадкування.

Крім того, частиною п. 3 ч. 1 та ч. 6 ст. 57 СК
України, на яку посилається відповідач
в обгрунтування своїх доводів за
зустрічним позовом, передбачено, що
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є майно, набуте нею, ним за
час шлюбу, але за кошти, які належали їй,
йому особисто.

Відповідач не надала суду
беззаперечних, належних та допустимих
доказів на підтвердження того, що
спірна квартира була придбана нею за її
особисті кошти.

Так, з наданих відповідачем ощадних
книжок Ощадного банка СРСР та Ощадного
банка України на ім'я дідуся
відповідача ОСОБА_10 та на ім'я матері
відповідача ОСОБА_11 не вбачається, що
саме гроші, які належали дідусю та
матері, були отримані відповідачем та
витрачені на придбання спірного
будинку.

Також з пояснень у судовому засіданні
свідка ОСОБА_11 - матері відповідача, яка
пояснила про надання нею грошей на
придбання спірного будинку у розмірі
30000 гривень, беззаперечно не
вбачається, що саме надані нею гроші
були витрачені відповідачем на
придбання будинку. Аналізуючи
пояснення свідка, суд зазначає, що
ОСОБА_11 не була присутня при укладенні
договору купівлі-продажу та при
передачі грошей продавцю, з моменту
надання грошей відповідачу в кінці 2002
року до моменту купівлі спірного
будинку - 04 вересня 2003 року - пройшов
значний проміжок часу, та обставина, що
дочка придбала будинок саме за її гроші
відома ОСОБА_11 тільки зі слів самої
відповідачки.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60
ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Не доведеність відповідачем
факту того, що джерелом набуття під час
шлюбу спірної квартири були її власні
грошові кошти, унеможливлює визнання
придбаної квартири особистою
власністю відповідача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 57, 60, 61, 62, 69, 70 СК України,
ст.ст. 24, 28 КпШС України, який був чинний
на момент виникнення спірних
правовідносин, Постановою Пленуму
Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007
року «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна
подружжя - задовольнити повністю.

Провести поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя наступним чином:

визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину житлового будинку літ. А-1
житловою площею 70,50 кв.м. з надвірними
будівлями - сараєм літ. а2, літньою
кухнею літ. Б, гаражем літ. В, льохом літ.
Г., альтанкою літ. Д, коморою-сараєм літ.
Е, коморою-сараєм літ. Ж, вбиральнею літ.
З, свердловиною літ. К, огорожею 1-4,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

визнати за ОСОБА_4 право власності на ?
частину житлового будинку літ. А-1
житловою площею 70,50 кв.м. з надвірними
будівлями - сараєм літ. а2, літньою
кухнею літ. Б, гаражем літ. В, льохом літ.
Г., альтанкою літ. Д, коморою-сараєм літ.
Е, коморою-сараєм літ. Ж, вбиральнею літ.
З, свердловиною літ. К, огорожею 1-4,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права
приватної особистої власності -
відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене
до апеляційного суду Харківської
області протягом десяти днів з дня
проголошення рішення шляхом подання
апеляційної скарги. Особами, які брали
участь у справі, але не були присутніми
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення може
бути подана апеляційна скарга протягом
10 днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо воно
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя