Справа №591/7607/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Клімашевська І. В.Номер
провадження 22-ц/788/70/14 Суддя-доповідач -
Кононенко О. Ю. Категорія - 19
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

30 січня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого - Кононенко О. Ю.,

суддів - Шевченка В. А., Бойка В. Б.,

за участю секретаря судового засідання
- Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 28 листопада 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ
«Сумиобленерго» про визнання договору
реструктуризації недійсним та
зобов'язання повернути кошти,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 28 листопада 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
просить зазначене рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення його позову.

При цьому вказує, що борг за спожиту
електроенергію утворився не з його
вини, а тому, що сам відповідач
порушував умови договору про
користування електричною енергією №
722078 від 15 травня 2004 року і не надавав
можливості сплачувати позивачу
щомісяця за спожиту електричну
енергію.

Зазначає, що у зв'язку із тим, що
ініціатива укладення договору про
реструктуризацію була з боку
відповідача, який, у свою чергу,
позбавив можливості сплачувати
поточні платежі окремо від сумнівного
боргу, а також неодноразово погрожував
відключити електроенергію, він був
змушений укласти і виконувати договір
про реструктуризацію боргу, що
свідчить про відсутність його
волевиявлення, як учасника правочину.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення позивача ОСОБА_3, який
підтримав доводи апеляційної скарги,
представника відповідача ПАТ
«Сумиобленерго» - Зякуна С.О., який
заперечував проти доводів скарги,
вивчивши матеріали справи і
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 15
травня 2004 року між ОСОБА_3 та ВАТ
«Сумиобленерго» було укладено договір
№ 722078 про користування електричною
енергією. За умовами п. 1 цього договору
відповідач бере на себе зобов'язання
надійно постачати споживачу ОСОБА_3
електричну енергію, як різновид
товарної продукції, у необхідних
обсягах відповідно до потужності 1,5 кВт
електроустановок споживача, з
гарантованим рівнем надійності,
безпеки і якості, а споживач ОСОБА_3
зобов'язується розраховуватись із
постачальником за використану
електричну енергію за обумовленими
тарифами (цінами) у терміни,
передбачені договором (а.с. 6).

Відповідно до завдань на обхід № 469 (а.с.
79-85), а також квитанцій, що залишались
контролером ОСОБА_3 (а.с. 45-47),
представник електропостачальника в
будинок ОСОБА_3 для зняття показників
приладу обліку протягом січня-червня
не потрапляв, залишаючи прохання на
зворотному боці квитанцій щодо
необхідності термінової передачі
показників лічильника за вказаним
телефоном.

Згідно з наданими по телефону
споживачем даними, показник лічильника
в червні 2012 року становив 0261 кВт (а.с. 85).

Відповідно до завдання № 369, 14 червня 2012
року за адресою мешкання споживача
ОСОБА_3: АДРЕСА_1, було проведено заміну
лічильника (а.с. 86).

Згідно з актом від 14 червня 2012 року, під
час заміни лічильника, яка відбувалась
у присутності ОСОБА_3, показник приладу
обліку електричної енергії, що
підлягав заміні, на час заміни становив
2900 кВт (а.с. 54). Вказаний акт підписано
ОСОБА_3 Жодних претензій, зауважень,
скарг, в тому числі, щодо
невідповідності показників або
недоліків в роботі приладу, який був
замінений, акт не містить.

11 вересня 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
ПАТ «Сумиобленерго» із заявою провести
експертизу лічильника електричної
енергії та з урахуванням результатів
експертизи провести перерахунок
оплати за електричну енергію за період
з 12 квітня 2012 року по 12 липня 2012 року
(а.с. 7).

Згідно з актом № 358 проведення
експертизи лічильника електроенергії
від 13 вересня 2012 року комісія ПАТ
«Сумиобленерго» дійшла висновку, що
лічильник, який надано на дослідження
позивачем є не придатним для подальшої
експлуатації (а.с. 9-10).

Крім того, судом встановлено, що
наданий позивачем для проведення
експертизи лічильник не був у
встановленому порядку упакований та
опломбований, що б унеможливило
втручання до розрахункового механізму,
що підтверджується відсутністю
відповідної інформації в акті
проведення експертизи лічильника
електроенергії від 13 вересня 2012 року
(а.с. 9).

В серпні 2012 року ОСОБА_3 отримав
квитанцію на оплату спожитої
електроенергії на суму 1050,02 грн. за
період з 12 квітня 2012 року по 12 липня 2012
року (а.с. 14), після чого 24 вересня 2012
року звернувся до відповідача із
заявою, в якій зазначав, що не згоден з
такими показниками, вважав їх
невірними та просив до вирішення
питання по суті дозволити сплачувати
лише поточні платежі, обраховані за
показниками нового лічильника та
заборгованість в сумі 137,00 грн. за
період з 12 червня 2012 року (а.с. 11).

З листа-відповіді ПАТ
«Сумиобленерго» від 04 жовтня 2012 року №
41/10711 ОСОБА_3 вбачається, що підстави для
здійснення перерахунку зазначеної
заборгованості в сумі 1050,02 грн.
відсутні. У разі неплатоспроможності
позивачу запропоновано звернутись із
заявою про укладення договору про
реструктуризацію виниклої
заборгованості за спожиту
електроенергію (а.с. 12).

21 січня 2013 року позивач звернувся
до директора філії «Сумське МРВЕ» із
заявою про укладення договору про
реструктуризацію боргу в сумі 1215,89 грн.
(а.с. 34).

21 січня 2013 року між філією
«Сумське МРВЕ» та ОСОБА_3 укладено
боргове зобов'язання № 5640 на суму 1216
грн. 56 коп. та в цей же день останнім
було сплачено частину заборгованості в
сумі 133,02 грн. (а.с.5).

Всього на виконання договору про
реструктуризацію боргу від 21 січня 2013
року ОСОБА_3 сплачено 584,21 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої
інстанції виходив з того, що під час
підписання договору про
реструктуризацію заборгованості
«Боргове зобов'язання» № 5640 від 21 січня
2013 року, волевиявлення позивача було
вільним, він усвідомлював правові
наслідки його укладення, крім цього,
після укладення договору
реструктуризації позивач частково
сплатив борг на виконання умов цього
договору.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Позивач свої вимоги щодо визнання
недійсним договору про
реструктуризацію заборгованості за
електроенергію обґрунтовував тим, що
договір було підписано ним за
необґрунтованої заборгованості
внаслідок психічного тиску з боку
відповідача відключити
електроенергію, за реального настання
наслідків погрози. Тобто його
волевиявлення не було вільним та не
відповідало внутрішній волі (а.с. 2-3).

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент його вчинення стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 231 ЦК України
правочин, вчинений особою проти її
справжньої волі внаслідок
застосування до неї фізичного чи
психічного тиску з боку другої сторони
або з боку іншої особи, визнається
судом недійсним.

Правочин, вчинений під впливом
насильства, визнається недійсним
внаслідок відсутності волі самого
учасника на вчинення правочину.
Волевиявлення в цьому разі відображає
волю не самого учасника правочину, а
волю будь-якої іншої сторони, яка
здійснює вплив на учасника правочину.

Під насильством у цій статті закону
розуміється фізичний або психічний
тиск на особу з метою примушування її
до вчинення правочину. Насильство має
виражатися в незаконних діях, повинно
викликати не звичайний страх, а
становити таку небезпеку, яка здатна
підірвати волю потерпілого. Погроза
повинна бути спрямована на здійснення
незаконних дій.

Позивачем, всупереч вимогам ч. 3 ст. 10, ч.
1 ст. 60 ЦПК України, не доведено ту
обставину, що договір про
реструктуризацію боргу укладений
внаслідок відсутності його волі на
вчинення, саме тому, що його змусило до
цього здійснене щодо нього насильство.

На думку колегії суддів, не є
передбаченими ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставами для визнання вказаного
договору недійсним невизнання
позивачем заборгованості та
попередження відповідача про
відключення електроенергії.
Пропозиція відповідача укласти
договір реструктуризації
заборгованості, попередження про
відключення електроенергії у разі
несплати боргу за своїм характером не є
насильством, направленим на підірвання
волі позивача.

Отже, місцевий суд повно встановив
обставини справи, правильно визначився
із характером спірних правовідносин та
дійшов обґрунтованого висновку про
відповідність договору
реструктуризації боргу вимогам ст. ст.
6, 203 ЦК України.

Із заявлених підстав позов
ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги
ОСОБА_3 щодо порушення відповідачем п.
п. 11, 12 умов договору про користування
електричною енергією № 722078 від 15
травня 2004 року, яке полягає у не наданні
можливості йому щомісяця сплачувати за
спожиту електричну енергію, внаслідок
чого у нього утворилась
заборгованість, висновків суду не
спростовують і не є підставою для
скасування оскаржуваного рішення,
оскільки відповідні вимоги з приводу
незаконності цих дій відповідача в
даній справі в суді першої інстанції
останнім не заявлялись та не були
предметом розгляду, а тому знаходяться
поза межами розгляду апеляційним
судом.

Інші доводи скарги також не
дають підстав для висновку про
порушення або неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального або процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування ухваленого у справі
рішення.

За таких обставин, оскаржуване
рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим, відповідає
нормам матеріального та
процесуального права, підстави для
його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.
308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 28 листопада 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -