Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/786/14
Головуючий у 1-й інстанції: Стоматов Е.Г.
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової
Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 18 грудня 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з вищевказаним позовом, в
обґрунтування якого зазначав, що 21.11.2009
року між ним та ОСОБА_5 було укладено
договір купівлі-продажу автомобілю
TOYOTA, модель LAND CRUISER PRADO 4.0, чорного
кольору, державний номер НОМЕР_1. На
підтвердження належного обсягу прав
та обов'язків по відношенню до
автомобіля, продавцем було надано
свідоцтво про реєстрацію права
власності НОМЕР_3 від 13.10.2009 року.
Після придбання автомобіля ОСОБА_4
переоформив право власності на
автомобіль, отримав відповідне
свідоцтво.

Проте, в 2011 році він отримав позовну
заяву ПАТ «ПроКредит Банк» до ОСОБА_3,
ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про звернення
стягнення на заставлене майно, а саме,
автомобіль TOYOTA, моделі LAND CRUISER PRADO 4.0,
чорного кольору, реєстраційний номер
НОМЕР_1.

Під час розгляду справи йому стало
відомо, що перший власник автомобіля
ОСОБА_6 передав у заставу автомобіль в
якості забезпечення зобов'язань ОСОБА_3
за кредитними договорами, укладеними з
ПАТ «ПроКредит Банк». За результатами
розгляду вказаної справи позов
задоволено.

Бажаючи залишити автомобіль у своїй
власності, він змушений був звернутись
до ПАТ «ПроКредит Банк» з пропозицією
про врегулювання спірних
правовідносин. Враховуючи досягнуті
домовленості, він сплатив на користь
банку 65104 грн. у якості погашення боргу
ОСОБА_3

Вважає, що за таких обставин до нього
перейшло право вимоги до ОСОБА_3 щодо
сплати грошових коштів в сумі 65104 грн.

Посилаючись на зазначені обставини,
ОСОБА_4 просив суд стягнути з ОСОБА_3 на
свою користь грошові кошти в сумі 65104
грн. та судові витрати.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 18 грудня 2013 року позов
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
грошові кошти в сумі 65104 грн. сплачені
на погашення заборгованості та судовий
збір в розмірі 651,04 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення учасників
апеляційного розгляду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що суд
вірно вирішив питання наявності
обставин, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, суті
правовідносин, що випливають із
встановлених обставин, правильно
застосував правові норми до цих
правовідносин. З дотриманням вимог
ст.ст. 212-215 ЦПК України суд належно
оцінив надані сторонами докази,
виконав вимоги цивільного судочинства
і вирішив справу згідно із законом.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, виходив із того, що до майнового
поручителя, який виконав зобов'язання,
забезпечене заставою, переходять усі
права кредитора у цьому зобов'язанні, а
тому позивач має право зворотної
вимоги до відповідача у межах суми
виконаного ним зобов'язання, як
кредитор, що набув усіх прав за цим
зобов'язанням.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
заставу», застава - це спосіб
забезпечення зобов'язань, якщо інше не
встановлено законом. Застава виникає
на підставі договору, закону або
рішення суду.

За нормами ст. 27 цього Закону застава
зберігає силу, якщо за однією з підстав,
зазначених в законі, майно або майнові
права, що складають предмет застави,
переходять у власність іншої особи.

За положеннями ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно із ч. 3 ст. 528 ЦК України інша
особа може задовольнити вимогу
кредитора без згоди боржника у разі
небезпеки втратити право на майно
боржника (право оренди, право застави
тощо) внаслідок звернення кредитором
стягнення на це майно. У цьому разі до
іншої особи переходять права кредитора
у зобов'язанні і застосовуються
положення ст.ст. 512-519 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
виконання обов'язку боржника
поручителем або заставодавцем
(майновим поручителем).

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 26 жовтня 2007 року між
ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_3 було
укладено Рамкову угоду № 157, на
підставі якої були укладені: Договір
про надання траншу № 16.7958/157 від 26.10.2007
року на 51 000,00 доларів США на строк
користування 84 місяці із сплатою
відсотків в розмірі 13 % річних; договір
про надання траншу № 16.8014/157 від 30.11.2007
року на 190 000 доларів США на строк
користування 84 місяці із сплатою
відсотків в розмірі 12,5% річних; договір
про надання траншу № 16.8183/157 від 12.12.2007
року в сумі 200 000 доларів США на строк
користування 120 місяців із сплатою
відсотків в розмірі 12,5% річних; договір
про надання траншу № 1601.9753/157 від 03.10.2008
року в сумі 120 000 доларів США на строк
користування 60 місяців із сплатою
відсотків в розмірі 15,75% річних.

03 жовтня 2008 року в забезпечення
виконання відповідачем зобов'язань за
вказаними кредитними договорами між
Банком та ОСОБА_6 був укладений договір
застави рухомого майна № 157-ДЗ, за
умовами якого останній передав в
заставу транспортний засіб легковий
універсал, марки ТОYОТА, модель LAND CRUISER
PRADO 4.0, чорного кольору, номер шасі
НОМЕР_4, який належав йому на праві
власності на підставі свідоцтва про
реєстрацію серії НОМЕР_5, виданого РЕВ
МРВ ДАІ № 1, 2 при УМВС України в
Запорізькій області 19.01.2007 року.
Заставна вартість предмету застави
складає 194 444 грн. Договір застави
посвідчений нотаріально і відомості
про обтяження рухомого майна внесені
до Державного реєстру 3 жовтня 2008 року.

У зв'язку із неналежним виконанням
позичальником своїх зобов'язань за
рамковою угодою та договорами про
надання траншу станом на 22 липня 2010
року утворилася заборгованість на
загальну суму 6 621 815, 55 грн.

В порушення умов договору застави
ОСОБА_6 13 жовтня 2009 року без згоди
заставодержателя зняв з обліку
заставлений транспортний засіб для
реалізації. В подальшому вказаний
автомобіль 13 жовтня 2009 року був
відчужений ОСОБА_5 за біржовою угодою
за ціною 100 грн., а потім на підставі
довіреності, виданій останнім на ім'я
ОСОБА_6, за біржовою угодою від 21
листопада 2009 року - ОСОБА_4 за ціною 100
грн., не зважаючи на наявність
обтяження в Державному реєстрі
обтяжень рухомого майна.

Згідно витягу з Державного реєстру
обтяжень рухомого майна від 03.10.2008 року
і 29.11.2010 року, автомобіль марки ТОYОТА,
модель LAND CRUISER PRADO 4.0, чорного кольору,
номер шасі НОМЕР_4, перебуває в заставі
у ПАТ «ПроКредит Банк» і 29 листопада 2010
року зареєстровано звернення
стягнення.

У серпні 2010 року ПАТ "ПроКредит Банк"
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про звернення
стягнення на заставлене майно, а у
липні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду
із зустрічним позовом до ПАТ "ПроКредит
Банк", УДАІ ГУМВС України в
Красноармійському районі Донецької
області, третя особа - ОСОБА_5, про
визнання угоди дійсною та визнання
добросовісним набувачем.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 11 січня 2012 року позов
ПАТ "ПроКредит Банк" і зустрічний позов
ОСОБА_4 залишені без задоволення (а.с.
5-9).

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області 26 березня 2012 року
апеляційна скарга ПАТ "ПроКредит Банк"
задоволена.

Рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 11 січня 2012 року в цій
справі в частині відмови ПАТ "ПроКредит
Банк" у задоволенні позову і скасування
заходів забезпечення позову скасовано.

Позовні вимоги ПАТ "ПроКредит Банк"
задоволено.

В рахунок погашення заборгованості
перед ПАТ "ПроКредит Банк" боржника
ОСОБА_3 на загальну суму, визначену
станом на 22 липня 2010 року, у розмірі 6 621
815 грн. 55 коп. за рамковою угодою № 157 від
26.10.2007 року та договорами про надання
траншів № 16.7958/157 від 26.10.2007 року, №
16.8014/157 від 30.11.2007 року, № 16.8183/151 від
12.12.2007 року, № 1601.9753/157 від 03.10.2008 року
звернуто стягнення на рухоме майно, яке
знаходиться у зареєстрованій заставі
Банку, а саме, на транспортний засіб
тип: легковий універсал, марка ТОYОТА,
модель LAND CRUISER PRADO 4.0, чорного кольору,
номер шасі НОМЕР_4, державний номер
НОМЕР_1, заставною вартістю 194 444 грн.,
ринковою вартістю 243 055 грн., який
належить ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця
АДРЕСА_1.

З метою збереження предмета
забезпечувального обтяження і
передачі його в управління на період до
його реалізації вилучено у ОСОБА_4
зазначений транспортний засіб,
свідоцтво про реєстрацію і номерні
знаки та 2 комплекти ключів і передано
транспортний засіб до АТ "ПроКредит
Банк" в управляння шляхом володіння;
надано АТ "ПроКредит Банк" право
отримати дублікат свідоцтва про
реєстрацію та дублікати державних
номерних знаків на заставний
автомобіль, надано АТ "ПроКредит Банк"
право зняття вказаного автомобіля з
обліку в органах ДАІ УМВС України,
здійснення будь - яких платежів за
продавця, а також всіх необхідних для
здійснення продажу повноважень
власника транспортного засобу; надано
АТ "ПроКредит Банк" право продажу
предмету застави від власного імені
будь-якій іншій особі.

Заходи забезпечення позову, вжиті
Комунарським районним судом міста
Запоріжжя на підставі ухвали від 13
вересня 2010 року, залишено без змін до
фактичного виконання судового рішення
(а.с. 10-17).

З метою недопущення звернення
стягнення на автомобіль за
домовленістю з ПАТ «ПроКредит Банк»
позивачем було здійснено погашення
заборгованості ОСОБА_3 Згідно
квитанції № 155374094/164336017/455179673/1292 від
09.10.2012р. ОСОБА_4 було сплачено суму боргу
за зобов'язанням ОСОБА_3 перед ПАТ
«ПроКредит Банк» в розмірі 65104 грн. (а.с.
19).

Як вбачається з листа ПАТ «ПроКредит
Банк» від 09 жовтня 2012 року за вих. № 2431,
09.10.2012 року за ініціативою та
пропозицією ОСОБА_4 від нього банком
були отримані грошові кошти в сумі 65104,00
грн. Дані кошти були добровільно
сплачені ОСОБА_4 як заставодавцем, який
забезпечує зобов'язання ОСОБА_3 перед
АТ «ПроКредит Банк», що підтверджено
рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 26.03.2012 року та
спрямовані на погашення
заборгованості ОСОБА_3 перед АТ
«ПроКредит Банк». У зв'язку з внесенням
вказаної суми АТ «ПроКредит Банк»
припиняє будь-яку роботу по зверненню
стягнення на транспортний засіб, який
належить позивачу. Жодних матеріальних
чи будь-яких інших претензій АТ
«ПроКредит Банк» до ОСОБА_4 не має (а.с.
18).

Виходячи з наведеного, колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції, задовольняючи позовні
вимоги, дійшов обґрунтованого висновку
про те, що до позивача, який виконав
зобов'язання, забезпечене заставою,
переходять усі права кредитора у цьому
зобов'язанні, а тому ОСОБА_4 має право
зворотної вимоги до відповідача у
межах суми виконаного ним зобов'язання.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, оскільки є
повторенням обставин, якими відповідач
обґрунтовував свої заперечення проти
позову, всебічна оцінка яким була дана
судом першої інстанції, і зводяться
лише до особистої незгоди з висновками
суду щодо їх оцінки.

Докази та обставини, на які посилається
ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були
предметом дослідження суду першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують його законність, підстав
для скасування або зміни судового
рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 18 грудня 2013 року по цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: