Справа №305/1695/14-ц
Провадження по справі 2/305/861/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15.12.2014 року. Рахівський районний суд
Закарпатської області

у складі: головуючої судді - Бліщ О.Б.

при секретарі - Вербещук В.А.

з участю:позивачки - ОСОБА_1

представника позивачки -
ОСОБА_2

представника відповідача -
Ганиш П.І.

відповідачки - ОСОБА_4

представника відповідачки -
ОСОБА_5

прокурора - Сич Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Рахів цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Богданської сільської ради, ОСОБА_4 про
скасування рішення Богданської
сільської ради та визнання права на
приватизацію земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до
Богданської сільської ради, ОСОБА_4 про
скасування рішення Богданської
сільської ради та визнання права на
приватизацію земельної ділянки.

Позовні вимоги мотивує тим, що їй, на
праві власності, згідно договору
дарування від 07 листопада 2006 року,
належить житловий будинок
розташований АДРЕСА_1. Розмір земельної
ділянки на якій розташований житловий
будинок та прибудинкова територія в
договорі не вказана. Фактично на час
дарування їй житлового будинку у 2006
році за житловим будинком згідно
виписки із погосподарської книги була
закріплена земельна ділянка більше 0.57
га, із них 0.07 га - для будівництва та
обслуговування житлового будинку, 0.50
га - для ведення селянського
господарства, 0.06 га - ріллі. Однак такою
площею земельної ділянки вона не
користується. Вона із 2006 року
користується земельною ділянкою
площею 0.1560 га, в тому числі,
прибудинковою територією площею 0.1357 га
та під будівлями і спорудами - площею
0.0203 га. У 2009 році вона звернулася до
Богданської сільської ради просила
надати їй рішення на розробку
технічної документації щодо
посвідчення права власності на
земельну ділянку площею, 0.17 га в
АДРЕСА_1. Рішенням Богданської
сільської ради №531 від 02 вересня 2009
року їй було надано дозвіл на розробку
технічної документації на
приватизацію земельної ділянки, площею
0.17 га, яке не скасоване. У 2012 році вона
із даним рішенням звернулася у відділ
земельних ресурсів для розробки
технічної документації. Після того, як
їй була виготовлена технічна
документація Богданська сільська рада
відмовила їй у видачі рішення про
приватизацію земельної ділянки площею
0.17 га і появилось рішення, яким їй
надано у власність земельну ділянку
площею 0.07 га. Рішенням Богданської
сільської ради від 31 травня 2013 року їй
надано дозвіл на виготовлення проекту
із землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність площею
0.07 га АДРЕСА_1. Дане рішення Богданської
сільської ради винесено в протиріч
нормам земельного законодавства. Так
за житловим будинком, який
розташований в АДРЕСА_1 була закріплена
земельна ділянка площею 0.1560 га, якою
дарувальниця ОСОБА_7 користувалася з 1970
року. Це підтверджується встановленими
межами земельної ділянки, що можуть
підтвердити сусіди, які межують з її
земельною ділянкою, а також це
підтверджено Протоколом №2 зборів
уповноважених колгоспників від 07
квітня 1970 року, яким було доділено до
житлового будинку ОСОБА_8 (чоловіку
дарувальниці) земельну ділянку площею
0.12 га. До того у їх користуванні була
земельна ділянка площею 0.0360 га і таким
чином загальний розмір земельної
ділянки став складати 0.1560 га. З 2006 року
вона добросовісно відкрито та
безперервно користується земельною
ділянкою площею 0.1560 га, обробляє
земельну ділянку та покращує її стан.
Із відповіді Рахівського РВ УМВС
України, їй стало відомо, що рішенням
Богданської сільської ради від 27
листопада 2013 року, відповідачці,
ОСОБА_4, виділено земельну ділянку
площею 0.04 га на земельній ділянці, яка
перебуває у її користуванні та
розташована біля її житлового будинку
у АДРЕСА_1. Дане рішення суперечить не
тільки нормам земельного
законодавства, а також суперечить
здоровому глузду. Богданська сільська
рада винесла рішення всупереч нормам
ст.ст. 142, 143-150 ЗК України, які
передбачають припинення права
власності на земельну ділянку у разі
добровільної відмови власника землі
або на користь держави чи
територіальної громади здійснюється
за його заявою до відповідного органу.
Виділення земельної ділянки
відповідачці ОСОБА_4 не є примусовою
підставою для вилучення у неї
земельної ділянки, а згоду на
добровільне вилучення у неї земельної
ділянки, вона не давала, тому прийняте
рішення Богданською сільською радою
про надання земельної ділянки гр.
ОСОБА_4 підлягає скасуванню. На
підставі наведеного просила суд
постановити рішення яким скасувати
рішення Богданської сільської ради від
27 листопада 2013 року, за яким ОСОБА_4
надано земельну ділянку, площею 0.04 га
на розробку технічної документації в
АДРЕСА_1. Визнати за нею, ОСОБА_1, право
на приватизацію земельної ділянки
площею 0.1560 га, АДРЕСА_1 та зобов'язати
Богданську сільську раду розглянути у
найближчий строк розглянути її питання
по приватизації земельної ділянки на
сесії сільської ради.

В судовому засіданні позивачка, ОСОБА_1
та її представник ОСОБА_2 позовні
вимоги підтримали у повному обсязі з
підстав наведених у позовній заяві. На
задоволенні позову наполягають.

Представник відповідача, Богданської
сільської ради, Ганиш П.І., в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала.
Просить відмовити у задоволенні позову
з підстав наведених у запереченні.

В запереченні, поданому 08.09.2014 року,
голова Богданської сільської ради,
Ференц П.П. посилається на те, що
пред'явлений позов є таким, що не
підлягає до задоволення, виходячи з
наступного. На підставі договору
дарування №3872 від 01.11.2006 року,
попередній власник, гр. ОСОБА_7
подарувала гр. ОСОБА_1 житловий будинок
АДРЕСА_1. Відповідно до облікової
картки за 1973-1993 роки та господарських
книг станом на 2006 рік за даним житловим
будинком рахувалося 0.07 га земельної
ділянки. Вважає, що позивачка разом із
мамою ОСОБА_10 проживають в самочинно
привласненому житловому будинку, який
спорудила греко-католицька громада, та
користується земельною ділянкою
площею 0.025 га, на підставі рішення від
31.05.2013 року №360 "Про надання дозволу на
виготовлення проекту із землеустрою
щодо відведення земельної ділянки у
власність греко-католицькій церковній
громаді". Крім цього зазначає, що дані
земельні ділянки не були відмежовані
твердими межовими знаками (огорожею).
Щодо рішення №531 від 02.09.2009 року, яким
було надано дозвіл на розробку
технічної документації на
приватизацію земельної ділянки, у
зв'язку із змінами земельного
законодавства, а саме скасування
технічної документації за ст. 25 ЗУ "Про
землеустрій", вважається таким, що
втратило чинність. Так, 12.02.2013 року
ОСОБА_1 звернулася у сільську раду із
зверненням про надання дозволу на
виготовлення проекту відведення
земельної ділянки у власність для
обслуговування житлового будинку
господарських будівель і споруд площею
0.1560 га. Дане звернення розглянуто 18.02.2013
року на 19 сесії шостого скликання та
прийнято рішення за № 332, чим було
відхилено, оскільки геодезична зйомка
яку подала вище зазначена громадянка
суперечить договору дарування. У
договорі дарування говориться про
зовсім інший будинок, а саме про
будинок АДРЕСА_1, а в геодезичній зйомці
вказано будинок АДРЕСА_2 -
греко-католицької громади. У
геодезичній зйомці вказано
територіальну громаду, а насправді
сусіднім землекористувачем є
релігійна громада греко-католицька
церква. чим навмисно хотіла обманути
депутатів сільської ради, що брали
участь у сесії ради. 25 березня 2013 року,
ОСОБА_1, звернулася із заявою про
надання дозволу на виготовлення та
відведення земельної ділянки у
власність для обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд в АДРЕСА_1, площею
0.1560 га та погодити межі без підпису
сусіднього землекористувача ОСОБА_11
Дане звернення було розглянуто на
узгоджувальній комісії Богданської
сільської ради і рекомендовано сесії
сільської ради зареєструвати земельну
ділянку в розмірі 0.07 га. На двадцятій
сесії шостого скликання було
розглянуто дане звернення та прийнято
рішення №359 від 31.05.2013 року "Про надання
дозволу на виготовлення проекту із
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність", в якому надано
дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення проекту
із землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність площею
0.07 га. Проте позивачка не згідна із
розміром земельної ділянки. У жовтні
місяці 2013 року до Богданської
сільської ради із заявою про надання
земельної ділянки у власність
звернулася громадянка ОСОБА_4, яка
діяла в інтересах неповнолітньої
дитини ОСОБА_13 (інваліда дитинства).
Дане звернення було розглянуто на
двадцять третій сесії шостого
скликання та прийнято рішення №495 від
23.11.2013 року "Про надання дозволу на
виготовлення проекту із землеустрою
щодо відведення земельної ділянки у
власність громадянці ОСОБА_13". Крім
цього зазначає. що у 1991 році померла
ОСОБА_7 дала згоду на земельну ділянку в
розмірі 0.07 га для будівництва
житлового будинку по АДРЕСА_1 - ОСОБА_4
та ОСОБА_11 Таким чином, Богданська
сільська рада приймаючи дане рішення
не могла порушити права чи інтереси
позивачки пов'язані з володінням чи
користуванням та виготовленням
правовстановлюючих документів на дану
земельну ділянку.

Відповідачка ОСОБА_4 та її представник
ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні
вимоги не визнали. Вважають їх
безпідставними та необґрунтованими.
Окрім того, представник відповідачки
ОСОБА_5 просила суд взяти до уваги той
факт, що позовна заява не відповідає
вимогам ст. 119 ЦПК України. На підставі
наведеного просили відмовити у
задоволенні позову.

Прокурор, Сич Х.В. в судовому засіданні
зазначила про те, що вона вважає що в
задоволенні позову слід відмовити,
оскільки не враховані інтереси
неповнолітньої дитини. Разом з тим не
встановлено межі та площу земельної
ділянки, якою користувався ОСОБА_8, не
зрозуміло на яких правах проживає у
житловому будинку ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що вона
являється матір'ю позивачки. У віці 27
років, вона потоваришувала з сусідкою -
ОСОБА_7, яка не мала власних дітей. Так
скклалося, що вона дуже прив'язалася до
її доньки, полюбила її як власну дитину.
Коли ОСОБА_1 виповнилося 11 років,
взагалі забрала її проживати до себе.
Згодом, зробила їй заповіт. Через
деякий час, ОСОБА_7 хтось порадив, що на
підтвердження свого волевиявлення,
краще зробити договір дарування. Так , у
2006 році, було укладено договір
дарування, згідно якого, ОСОБА_1 стала
власником будинку та прилеглої до
нього земельної ділянки. Однак, у
договорі не вказано, яка саме площа
земельної ділянки перейшла дочці,
оскільки зазначення відомостей про
площу землі на той час не вимагалося. За
життя ОСОБА_7 та після її сметрі, площа
її дворогосподарства не змінювалася.
Лише згодом, випадково дізналися, про
те, що є рішення сесії про виділення
земельної ділянки неповнолітній
ОСОБА_13. Про сесію ніхто їх не
повідомляв, на засідання не запрошував,
не дивлячись на те, що у ОСОБА_1 було на
руках рішення на 0,156 га.

Свідок ОСОБА_15 ствердила що вона
правала , в т. ч. , очолювала Богданську
школу. Проживає у селі з 1978 року, тому їй
відомі обставини цього спору. Земельна
ділянка ОСОБА_7 межує з шкільними
землями. Вона дійсно користувала 15
сотин. Такі обставини їй відомі з
моменту виготовлення Державного акту
на землі школи (2001 рік). Зокрема, коли у
них виникли непорозуміння , ОСОБА_7 їй
особисто показала документи на свою
земельну ділянку, площею саме 15 сотин.

Свідок ОСОБА_1 стврдила, що була
знайомою з ОСОБА_7, оскільки
користувалася її сінокосом, за що
носила останній молоко. Також і вона, і
її діти навчалься у Богданській
сільській школі, що межує з
дворогосподарством ОСОБА_7 Дійсно, з
малої ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_7, яка
дуже любила її та, в подальшому,
подарувала їй своє майно. Про це було
відмо усім мешканцям села , в тому числі
родичам покійної. Також може ствердити,
що у володіння сім'ї ОСОБА_7 було багато
землі. Була кузня, до якої також
прилягала земельна ділянка, яка потім
відійшла до ОСОБА_13. На території
дворогосподарства ОСОБА_7 було
наступне нерухоме майно: будинок, сараї
та недобудований будинок, на місці
одного з сараїв, який добудувала
ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні
ствердила, що у 1973 році ОСОБА_8 виділив
їй та її чоловікові 7 сотин із своєї
земельної ділянки, і про це мала би мати
докази сільська рада. Пізніше, коли
вони з чоловіком побудували будинок,
ОСОБА_8 закрив їм дорогу. У нього був
захват, яким він користувався, потім
цією землею користувалася ОСОБА_1, аж
поки її не виділили ОСОБА_13. У ОСОБА_7
(дружини ОСОБА_8) було 15 сотин, вона
користувала весь город. У
дворогосподастві була пивниця з
коморою, зку згодом перебудовано на
житловий будинок, де на даний час живе
ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_19 ствердила, що являється
племінницею ОСОБА_7, яка дійсно своє
майно подарувала ОСОБА_1, яка не
перебувала з покійною у родинних
відносинах, однак з маленької
проживала з тіткою. Земельна ділянка
ОСОБА_7 по своїй конфігурації вузька та
довга. На ній знаходилися житловий
будинок, господарські споруди (сараї),
на одному з яких згодом ОСОБА_1 звела
новий будинок.З 2006 року ОСОБА_4 має
власну земельну ділянку, яка з того
часу і до сьогодні є відгородженою.
Спорів щодо існуючої межі ніколи не
було.

Вислухавши пояснення учасників
судового розгляду, покази свідків,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
належність та допустимість кожного
доказу, суд приходить до наступного
висновку.

Згідно ст.ст. 3, 4 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
установленому цим кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Суд здійснюючи
правосуддя, захищає права, свободи та
інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні і
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа
має право на захист свого цивільного
права, у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Законодавець положеннями ч.ч.1,3 статті
152 Земельного кодексу України
передбачає рівні умови захисту прав
власності на земельну ділянку.
Відповідно до положень частини 3 цієї ж
статті Земельного кодексу України
захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом, в тому числі, визнання прав та
визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування.

Судом встановлено, що позивачці,
ОСОБА_1, на праві приватної власності на
підставі договору дарування, належить
в цілій частині житловий будинок
АДРЕСА_1, що стверджується витягом про
державну реєстрацію прав № 33991124
виданим 28.04.2012 року КП "БТІ" Рахівської
районної ради.

Згідно Договору дарування
посвідченого 07 листопада 2006 року
приватним нотаріусом ОСОБА_20 та
зареєстрованого в реєстрі за №3872,
громадянка ОСОБА_7 подарувала
позивачці ОСОБА_1 належний їй на праві
приватної власності будинок АДРЕСА_1 з
надвірними спорудами: 1 сарай, 2 сарай, 3.
Ворота, 4 колодязь, 5 забор.

Довідкою Богданської сільської ради
№3273 від 05.10.2006 року, стверджується той
факт, що при зміні номерів будинків по
АДРЕСА_1 змінено на АДРЕСА_1.

У відповідності до ч.2 ст.120 ЗК України,
якщо жилий будинок, будівля або споруда
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у користуванні, то в разі
набуття права власності на ці об'єкти
до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача.

З показів свідків та наявних у справі
матеріалів, судом встановлено, що
попереднім власникам житлового
будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_8 та ОСОБА_7
належала на праві користування
земельна ділянка для обслуговування
житлового будинку та споруд загальною
площею 0.1560 га. Ця обставина
підтверджується показами свідків та
протоколом №2 зборів уповноважених
колгоспників колгоспу "8 березня" від 07
квітня 1970 року, згідно якого ОСОБА_8
було доділено до житлового будинку
земельну ділянку площею 0.12 га.

Посилання відповідача, Богданської
сільської ради про те, що позивачка
ОСОБА_10 проживає у самовільно
захопленому житловому будинку АДРЕСА_2,
який спорудила греко-католицька
громада та користується земельною
ділянкою площею 0.025 га, на підставі
рішення від 31.05.2013 року "Про надання
дозволу на виготовлення проекту із
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність греко-католицькій
громаді" не знайшло свого
підтвердження в ході розгляду справи
та спростовано позивачкою та показами
свідків.

Судом достовірно встановлено, що
позивачка ОСОБА_1 отримала у дар
житловий будинок АДРЕСА_1 та два сараї
до нього. На фундаменті одно із сараїв
позивачка ОСОБА_21 звела літню кухню, в
якій на даний час проживає та яка є
додатком до житлового будинку АДРЕСА_1.

Жодних інших належних та допустимих
доказів того, що дана споруда (літня
кухня) та земельна ділянка на якій вона
розташована, належить
греко-католицькій громад,
представником відповідача Богданської
сільської ради не надано.

На підставі вище наведеного, суд
приходить до висновку, що позивачка
ОСОБА_1 має першочергове право на
приватизацію земельної ділянки площею
0,1560 га, оскільки спірна земельна
ділянка, починаючи з 07 листопада 2006
року, знаходиться у її законному
користуванні.

Стаття 118 ЗК України передбачає
порядок безоплатної приватизації
земельних ділянок громадянами. Згідно
ч.1 зазначеної статті громадянин,
зацікавлений у приватизації земельної
ділянки, яка перебуває у його
користуванні, подає заяву до
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування,
який передає земельні ділянки
державної чи комунальної власності у
власність відповідно до повноважень,
визначених статтею 122 цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_21
у 2009 році звернулася із заявою до
Богданської сільської ради
Рахівського району про надання їй
дозволу на розробку технічної
документації на земельну ділянку для
обслуговування житлового будинку
надвірних будівель та споруд.

Рішенням п'ятнадцятої сесії п'ятого
скликання Богданської сільської ради
Рахівського району від 02 вересня 2009
року за №531 "Про надання дозволу на
розробку технічної документації на
земельну ділянку" позивачці ОСОБА_1 на
розробку технічної документації щодо
посвідчення права власності на
земельну ділянку, що розташована на
території АДРЕСА_1 між сусідами ОСОБА_22,
ОСОБА_17, ОСОБА_11 та ОСОБА_23 для
обслуговування житлового будинку
надвірних будівель та споруд
приблизною площею 0.17 га.

Рішенням десятої сесії шостого
скликання Богданської сільської ради
Рахівського району від 30 квітня 2012 року
за №157 внесено зміни в рішення 15 сесії 5
скликання "Про надання дозволу на
розробку технічної документації на
земельну ділянку" в частині адреси
розташування земельної ділянки, а саме
АДРЕСА_3 замінити на АДРЕСА_1.

На підставі даного рішення приватним
підприємцем "ОСОБА_24." було виготовлено
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність гр.
ОСОБА_1. Загальна площа земельної
ділянки, яка передається у власність
гр. ОСОБА_25 згідно даного проекту
становить 0.1560 га, в тому числі 0.1357 га -
прибудинкова територія та 0.0203 га - під
будівлями та спорудами.

В зв'язку з тим, що суміжний
землекористувач ОСОБА_4 відмовляється
погодити межі земельної ділянки
ОСОБА_25, позивачка звернулася із заявою
до виконавчого комітету Богданської
сільської ради про прийняття рішення
про визнання погодженими меж земельної
ділянки, площею 0.1560 га, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1.

Однак, рішенням двадцятої сесії
шостого скликання Богданської
сільської ради Рахівського району
Закарпатської області №359 від 31.05.2013
року "Про надання дозволу на
виготовлення проекту із землеустрою
щодо відведення земельної ділянки у
власність" позивачці ОСОБА_1 надано
дозвіл на виготовлення проекту із
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність, для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд в
АДРЕСА_1 площею 0.07 га.

Окрім того, рішенням двадцять третьої
сесії шостого скликання Богданської
сільської ради за №495 від 27 листопада
2013 року громадянці ОСОБА_13 надано
дозвіл на виготовлення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських споруд в АДРЕСА_4,
приблизною площею 0.04 га.

Оскаржуючи рішення за №495 від 27
листопада 2013 року позивачка
посилається на те, що дане рішення
порушує її право на приватизацію
земельної ділянки площею 0.1560 га, яка
знаходиться у її законному
користуванні, оскільки земельна
ділянка площею 0.04 га виділена ОСОБА_13
накладається на її земельну ділянку.

Доказом того, що рішення Богданської
сільської ради за №495 від 27 листопада
2013 року винесено з порушенням вимог
земельного законодавства, по
матеріалам справи свідчить те, що на
день винесення рішення "Про надання
дозволу на виготовлення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність гр. ОСОБА_13" для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
споруд в АДРЕСА_4, приблизною площею 0.04
га., спірна земельна ділянка не
являлась вільною, не належала до земель
запасу сільської ради та не перебувала
у користуванні ОСОБА_13 чи її матері
ОСОБА_4.

Будь-яких прямих доказів того, що
відповідачка законним чином претендує
на земельну ділянку площею 0.04 га, для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
споруд в АДРЕСА_4, яка є предметом спору,
остання не надала, матеріалами справи -
не довела.

Позивачка довела, а відповідачі не
спростували факту своїх незаконних
дій, якими унеможливлюється право
позивачки на приватизацію земельної
ділянки площею 0.1560 га.

Суд вважає, що Богданською сільською
радою Рахівського району
Закарпатської області при винесенні
рішення, що є предметом судового
оскарження, упереджено розглянуто
матеріали, які були надані сторонами та
являлися предметом розгляду.

Так, незважаючи на те, що гр. ОСОБА_4, яка
представляла інтереси своєї
неповнолітньої дитини ОСОБА_13 не
надано на розгляд сесії схеми чи
будь-яких інших належних документів
про право користування нею земельної
ділянки площею 0.04 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських споруд на земельній
ділянці належній на праві користування
позивачці ОСОБА_1, Богданська сільська
рада винесла оскаржуване рішення.

Відповідно до положень ч.1 ст.21 ЦК
України, суд визнає незаконним та
скасовує правовий акт індивідуальної
дії, виданий органом державної влади,
органом влади АР Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси, а захист цивільних прав
здійснюється в установленому порядку
судом, в тому числі, шляхом визнання
права та визнання незаконними рішення,
дій чи бездіяльності органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб (п.п.2,10 ч.2 ст.16 ЦК
України).

При розгляді цивільної справи, суд,
керується положеннями статей 58-59 ЦПК
України, згідно яких належними є ті
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування, а сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень. Суд не бере
до розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування, не бере до уваги
докази, які одержані з порушенням
порядку, встановленого законом, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

У відповідності до положень статті 60
ЦПК України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір, а саме доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Керуючись положеннями статті 212 ЦПК
України суд оцінює всі докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності

У відповідності до положень статті 1
ЦПК України завданнями цивільного
судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

В силу приписів статті 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом, а
суд повинен сприяти всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи.

Аналізуючи встановлені судом
обставини, пояснення сторін, свідків,
суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1
підлягає частковому задоволенню.
Рішення Богданської сільської ради за
№495 від 27 листопада 2013 року необхідно
скасувати, як таке, що винесене з
порушенням чинного законодавства та
таке, що порушує право позивачки на
приватизацію її земельної ділянки. За
позивачкою ОСОБА_21 слід визнати право
на приватизацію земельної ділянки
площею 0.1560 га, яка знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 з цільовим
призначенням для обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд.

Поряд з цим, позовна вимога про
зобов'язання Богданську сільську раду
розглянути у найближчий строк питання
про приватизацію земельної ділянки на
сесії сільської ради, є передчасною та
такою, що не підлягає задоволенню.

Питання про відшкодування судових
витрат позивачкою не ставилося.

На підставі наведеного, керуючись
положеннями ст.ст.10, 58, 59, 60, 83, 88, 209, 212, 213,
223 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Рішення Богданської сільської ради від
27 листопада 2013 року № 495 "Про надання
дозволу на виготовлення проекту із
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність ОСОБА_13" -
скасувати.

Визнати за ОСОБА_1, мешканкою АДРЕСА_1
право на приватизацію земельної
ділянки площею 0,1560 га. в АДРЕСА_1

У решті позовних вимог відмовити.

Судові витрати залишити за позивачкою.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Закарпатської області через
Рахівський районний суд. Апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Бліщ О.Б.

З оригіналом вірно,

Суддя Рахівського районного суду:
Бліщ О.Б.

Повний текст судового рішення
виготовлено: 19.12.2014 року