У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Мартинюка В.І.,
Суддів:Ізмайлової Т.Л., Наумчука
М.І.,Мостової Г.І., Олійник А.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_6 до товариства з обмеженою
відповідальністю «Світ-Еко» про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку, компенсації
втрати частини заробітної плати у
зв'язку з порушенням строків її виплати
та моральної шкоди, за касаційною
скаргою ОСОБА_7, який діє в інтересах
ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду
Житомирської області від 16 липня 2014
року,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Світ-Еко» (далі - ТОВ «Світ-Еко») про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку, компенсації
втрати частини заробітної плати у
зв'язку з порушенням строків її виплати
та відшкодування моральної шкоди.

Вимоги за позовом обґрунтовував тим, що
з 15 травня 2009 року він працював у ТОВ
«Світ-Еко» водієм. 10 серпня 2011 року його
було звільнено за угодою сторін. На
день звільнення йому не була виплачена
заробітна плата за святкові та
надурочні дні в період з 15 травня 2010
року по 10 серпня 2011 року. Відповідач
розрахувався з ним лише у серпні 2012
року, однак не виплатив йому
компенсації втрати частини заробітної
плати у зв'язку із порушенням строків
виплати та середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні.
Після уточнення позовних вимог позивач
просив стягнути з ТОВ «Світ-Еко»
середній заробіток за час затримки
розрахунку в розмірі 36 028,44 грн,
компенсацію втрати частини заробітної
плати у зв'язку з порушенням строків її
виплати в розмірі 1 092,54 грн, а також
відшкодувати моральну шкоду в розмірі 4
000,00 грн.

Рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 12 травня 2014 року
позов задоволено частково. Стягнуто з
ТОВ «Світ-Еко» на користь ОСОБА_6
середній заробіток за період затримки
розрахунку в розмірі 36 028,44 грн,
компенсацію втрати частини заробітної
плати, у зв'язку із порушенням строків
її виплати в розмірі 1 092,54 грн, моральну
шкоду в розмірі 300,00 грн. В іншій частині
позовних вимог відмовлено. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 16 липня 2014
року рішення суду першої інстанції, в
частині стягнення з ТОВ «Світ-Еко» на
користь ОСОБА_6, середнього заробітку
за період затримки розрахунку в
розмірі 36 028,44 грн та моральної шкоди в
розмірі 300,00 грн, скасовано та в цій
частині ухвалено нове про відмову в
задоволенні позовних вимог. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати рішення апеляційного суду
Житомирської області від 16 липня 2014
року, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
та порушення норм процесуального права
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню, виходячи
з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються ; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Проте зазначеним вимогам постановлене
у справі судове рішення апеляційного
суду Житомирської області не
відповідає.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог про стягнення
середнього заробітку за період
розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди, та
ухвалюючи нове про відмову в
задоволенні позовних вимог в цій
частині, апеляційний суд виходив із
того, що позивач пропустив тримісячний
строк звернення до суду з вказаним
позовом (ч. 1 ст. 233 КЗпП України),
оскільки остаточний розрахунок з
позивачем був проведений 10 серпня 2012
року, а з вказаним позовом він
звернувся лише 21 січня 2014 року.

Залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції, в частині задоволення
позовних вимог про стягнення
компенсації втрати частини заробітної
плати у зв'язку з порушенням строків її
виплати, апеляційний суд виходив із
того, що вказана виплата є складовою
заробітної плати та не обмежується
будь-яким строком.

Однак, такий висновок зроблено судом
без належного з`ясування дійсних
обставин справи, прав та обов'язків
сторін, належної оцінки наданих ними
доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 був
прийнятий на роботу водієм до ТОВ
«Світ-Еко» на підставі наказу № 16-к від
15 травня 2009 року.

Згідно наказу № 40-к від 10 серпня 2011 року
ОСОБА_6 було звільнено з роботи за
угодою сторін.

В день звільнення ТОВ «Світ-Еко» не
здійснив виплату належних ОСОБА_6 сум.
Дана обставина підтверджується
наказом № 28-к від 19 червня 2012 року «Про
порядок проведення виплат з
нарахування святкових, надурочних,
нічних годин звільненим працівникам»,
яким виплата заборгованості
розподілена в три етапи: 1-й етап до 25
липня 2012 року, 2-й етап до 25 серпня 2012
року та 3-й етап до 25 вересня 2012 року.

Згідно довідки, виданої ТОВ «Світ-Еко»
№ 259 від 28 лютого 2014 року остаточний
розрахунок з позивачем було проведено
10 серпня 2012 року.

Відповідно до ст. 97 КЗпП України, оплата
праці працівників здійснюєтьсв
першочерговому порядку. Всі інші
платежі здійснюються власником або
уповноваженим ним органом після
виконання зобов'язань щодо оплати
праці. Власник або уповноважений ним
орган чи фізична особа не має права в
односторонньому порядку приймати
рішення з питань оплати праці, що
погіршують умови, встановлені
законодавством, угодами, колективним
договором.

Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна
плата виплачується працівнику
регулярно в робочі дні у строки,
встановлені колективним договором або
нормативним актом роботодавця,
погодженим з виборним органом
первинної профспілкової організації
уповноваженим на представництво
трудовим колективом органом (а в разі
відсутності органів - представниками,
обраними і уповноваженими трудовим
колективом), але не рідше двох разів на
місяць через проміжок часу, що не
перевищує шістнадцяти календарних
днів, та не пізніше семи днів після
закінчення періоду, за який
здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належить йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Відповідно ст. 117 КЗпП
України, в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП
України, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Згідно рішення Конституційного Суду
України у справі за конституційним
зверненням громадянина ОСОБА_8 щодо
офіційного тлумачення положення
частини другої статті 233 Кодексу
законів про працю України № 1-18/2013 від 15
жовтня 2013 року, у разі порушення
законодавства про оплату праці
працівник має право звернутися до суду
з позовом про стягнення сум індексації
заробітної плати та компенсації втрати
частини заробітної плати у зв'язку з
порушенням строків її виплати як
складових належної працівнику
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком незалежно від того,
чи були такі суми нараховані
роботодавцем.

Позивач звертаючись до суду з вказаним
позовом просив стягнути компенсацію
втрати частини заробітної плати у
зв'язку з порушенням строків її виплати
за період з 15 травня 2009 року по 10 серпня
2011 року та середній заробіток за весь
час затримки розрахунку при звільненні
за період з 10 серпня 2011 року по 10
серпня 2012 року.

З урахуванням вказаних обставин
справи, суд апеляційної інстанції,
погоджуючись з висновками суду першої
інстанції, в частині задоволення
позовних вимог про стягнення
компенсації втрати частини заробітної
плати у зв'язку з порушенням строків її
виплати, прийшов до обґрунтованого
висновку, що вказана виплата є
складовою належної працівнику
заробітної плати та не обмежується
будь-яким строком.

Однак, апеляційний суд, встановивши, що
ТОВ «Світ-Еко» не провів всі виплати,
належні працівнику при звільненні до
теперішнього часу, прийшов до
помилкового висновку щодо відмови в
задоволенні позовних, в частині
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди, з
посиланням на пропуск позивачем
тримісячного строку звернення до суду
з вказаними позовними вимогами.

За таких обставин, суд першої
інстанції, задовольняючи позовні
вимоги, прийшов до обґрунтованого
висновку про те, що при звільненні
позивача ТОВ «Світ-Еко» не здійснило
виплату належних йому сум, а тому,
керуючись ст. ст. 116, 117 КЗпП України,
воно повинно виплатити працівникові
його середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. Крім того, суд першої
інстанції вірно зазначив, що факт
порушення прав позивача при звільненні
доведений і це призвело до моральних
страждань позивача.

Таким чином, апеляційним судом було
помилково скасовано рішення суду
першої інстанції, яке ухвалено згідно
із законом.

Враховуючи наведене, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню
з підстав, передбачених ст.ст. 336, 339, 344
ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Житомирської області від 16 липня
2014 року скасувати.

Рішення Корольовського районного суду
м. Житомира від 12 травня 2014 року
залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк Судді: Т.Л.
Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук
А.С. Олійник