Справа № 507/130/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2014 р. Любашівський районний
суд Одеської області

в складі головуючого:

судді - Споришевої Н.І.

при секретарі - Войковській І.П.

за участю адвоката - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Любашівка справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» в особі ТВБВ № 10015/0396 філії
Одеського обласного управління до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за кредитним договором,

встановив :

16.01.2014 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом, зазначивши, що
згідно з укладеним договором про
іпотечний кредит № 30 від 23 лютого 2007
року відповідачу ОСОБА_2 був наданий
кредит в сумі 84 000 грн. з терміном
остаточного погашення не пізніше 22
лютого 2027 року зі сплатою 18 %
річних за користування кредитом.

На забезпечення виконання
зобов"язання щодо повернення кредиту
та відсотків за його користування за
вказаним кредитним договором між
Банком та позичальником був укладений
договір іпотеки від 23 лютого 2007 року, за
яким майновим поручителем є
відповідач.

Відповідно до вимог умов кредитного
договору (п.1.5 ), позичальник
зобов"язаний здійснювати погашення
кредиту щомісячно в сумі 350 грн.00 коп. та
сплачувати відсототки, нараховані
Банком на залишок заборгованості за
кредитом, шляхом внесення готівки до
каси Банку або шляхом безготівкових
перерахувань.

Оскільки позичальником належним
чином не виконані зобов"язання за
кредитним договором, то позивач просив
суд стягнути з відповідача на його
користь борг в сумі 21170 грн.45 коп., в
тому числі прострочені відсотки -7320,62
грн., комісійна винагорода - 1280,00 грн. та
пеня - в сумі 12569,83 грн. та судові витрати
по справі.

Представник позивача, що діяла за
належно оформленим дорученням, в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримала.

Представник відповідача - адвокат
ОСОБА_1 , що діяв відповідно до ордеру,
в судовому засіданні позовні вимоги не
визнав, вказуючи на сплив позовної
давності та на те, що Банк втратив право
нарахування відсотків після винесення
попереднього рішення суду, згідно
якого були внесені зміни до указаного
договору про іпотечний кредит.

Вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи,суд вважає, що позов
задоволенню не підлягає за наступними
підставами.

Згідно зі ст. 623 ЦК України боржник,
який порушив зобов"язання, має
відшкодувати кредиторові завдані цим
збитки.

Як видно з договору про іпотечний
кредит № 30 від 23 лютого 2007 року. ( а.с.5 )
«Ощадбанк» надав ОСОБА_2
довгостроковий кредит в сумі 84 тис.
грн. строком на 20 років зі сплатою
річних у розмірі 18%.

Позичальник за даним договором
зобов"язаний відповідно до п.1.5.
здійснювати погашення кредиту
щомісячно в сумі 350 грн. 00 коп. шляхом
внесення готівки до каси Банку або
шляхом безготівкових перерахувань,
починаючи з березня 2007 року (а.с.5).

Як було встановлено в судовому
засіданні позичальник - відповідач по
справі в установленому порядку не
сплатив банку - позивачу по справі,
платежі по кредиту та відсотки за
користування ним.

Як видно з розрахунку ( а.с.13 ) борг
позичальника становить 21170 грн.45 коп.,
станом на 18.12. 2013 року.

Однак, із наданих суду копій рішення
Любашівського райсуду від 10 лютого 2009
року та від 30 червня 2010 року видно, що
даний спір вже був предметом розгляду в
судовому засіданні і рішенням
Любашівського районного суду від 30
червня 2010 року (а.с. 24) були внесені
зміни до указаного іпотечного договору
№30 від 23 лютого 2007 року, а саме слова «
на 20 років» виключено та терміном
остаточного погашення кредиту
встановлено дату набрання зазначеним
рішенням законної сили. До п. 1.5
внесені зміни: дату здійснення
останнього платежу в рахунок погашення
кредиту встановити дату набрання
рішенням суду в цій справі законної
сили.

В судовому засіданні безспірно
встановлено, що зазначене рішення не
було оскаржено і набрало законної сили
12 липня 2010 р., а також те, що позивач
протягом 3-х років від дня вступу в
законну силу вказаного рішення з
відповідним позовом до відповідача
по справі, не звертався.

В той же час, відповідно до ст.257 ЦК
України загальна позовна давність
встановлюється у три роки. Відповідно
до п. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Відповідач згідно заяви просить
застосувати сплив позовної давності.

Про поважність причини пропущення
позовної давності, позивач не заявляв.

Враховуючи зазначені обставини, суд
приходить до висновку, що в задоволені
позову необхідно відмовити, у зв'язку
із спливом позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись
ст. 10,60,88, 212,213,215 ЦПК України, ст.ст.
623,590,257,266,267 ЦК України, суд

Вирішив :

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі ТВБВ №
10015/0396 філії Одеське облуправління до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за кредитним договором, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення в апеляційний суд
Одеської області через Любашівський
районний суд. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Н.І.Споришева