Справа № 316/3442/13-ц
Провадження № 2/316/157/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2014 р.
м.Енергодар

Енергодарський міський суд

Запорізької області

у складі: головуючого судді: Куценко М.
О.

при секретарі: Степаненко
Г. М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
відшкодування моральної шкоди , -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовною
заявою до відповідачів, в якій просять:
стягнути з ОСОБА_3 на їх користь
моральну шкоду в розмірі 5000 грн.;
стягнути з ОСОБА_4 на їх користь
моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог
позивачами зазначено, що 21.12.2012року
приблизно о 09.00 год. колишня дружина
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 за
допомогою невідомої їм особи,
пошкодили замок на вхідних дверях до
квартири ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1.
Після чого потрапили до приміщення
вищезазначеної квартири, де
зустрівшись з позивачами нанесли удар
в живіт ОСОБА_1, яка знаходилась на 36
неділі вагітності. Всі вищезазначені
обставини призвели до моральних
страждань позивачів.

Позивачі в судове засідання не
з'явились надавши заяви про розгляд
справи у їх відсутності, позовні вимоги
підтримують повному обсязі.

Представник позивачів - ОСОБА_5 в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримав в повному обсязі, та
посилаючись на доводи та обґрунтування
викладені в позовній заяві, а також на
матеріали справи просить задовольнити
позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явилась, надавши заяви про розгляд
справи у її відсутності, позовні вимоги
не визнає та просить відмовити в їх
задоволенні в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явилась, надавши заяву про розгляд
справи у її відсутності за участі
представника ОСОБА_6

Представник відповідача ОСОБА_3 за
довіреністю - ОСОБА_6 в судовому
засіданні, позовні вимоги не визнала в
повному обсязі, та посилаючись на
письмові заперечення, а також на
матеріали справи, просить відмовити в
їх задоволенні.

Заслухавши сторони, дослідивши наявні
у справі докази, з'ясувавши обставини,
на які посилався позивач та його
представник, як на підставу вимог, а
відповідач та його представник як на
підставу своїх заперечень, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у справі доказів у їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода
полягає:

- у фізичному болю та стражданнях,
яких фізична, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або
іншими ушкодженням здоров'я;

- у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї самої
або членів її сім'ї;

- у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна;

- у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Відповідно до положень ст.. 1167 ЦК
України - моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

В судовому засіданні встановлено, що
11.08.2006 року між позивачем - ОСОБА_2 та
відповідачем ОСОБА_3 було
зареєстровано шлюб.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровськ від 17 травня 2010 року
шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (ОСОБА_3) -
розірвано.

Згідно рішення Індустріального
районного суду м. Дніпропетровськ від
05.11.2010 року (цивільна справа №2-102/10), що
набрало чинності 23.12.2010 року на
підставі ухвали Апеляційного суду
Дніпропетровської області, квартиру
АДРЕСА_1 визнано об'єктом права
спільної часткової власності ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 (ОСОБА_3). За ОСОБА_3 (ОСОБА_3)
визнано право власності на 1/2 частину
вищезазначеної квартири.

Заочним рішенням Індустріального
районного суду м. Дніпропетровськ від
07.02.2012 року по справі № 0417/2-256/2012 було
встановлено порядок користування
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (ОСОБА_3) приміщеннями
квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до мотивувальної частини
вищезазначеного рішення суду
встановлено ті факти, що ОСОБА_2
прописаний та проживає у вказаній
квартирі, ОСОБА_3 (ОСОБА_3) до квартири не
допускає, перешкоджає у допуску
спеціаліста - техніка ДМБТІ для огляду
приміщень та виготовлення в подальшому
документів на право власності
останньої на 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1.

Як встановлено в судовому засіданні та
не заперечувалось сторонами у справі
21.12.2012 року ОСОБА_3 (ОСОБА_3) зі
спеціалістом ДМБТІ та ОСОБА_4(мати
ОСОБА_3), яка є другим відповідачем по
справі, близько 8 ранку приїхали до
квартири АДРЕСА_1. Після спроб відкрити
двері, з'ясувалось, що ключ не підходив.
Далі за допомогою фахівця, ОСОБА_3 разом
з матір'ю намагалися зайти в квартиру
до своїх приміщень. Викликаний
фахівець спробував відчинити замок,
але сказав, що з того боку тримають ключ
і він не може його провернути. В
подальшому після відкриття квартири
між позивачами та відповідачами
виникла суперечка та відповідачам
довелось покинути приміщення квартири.

В обґрунтування заявлених вимог
позивачами надано копію медичної
довідки від 18.12.2013 року, а також копію
витягу з ЄРДР за заявою ОСОБА_2 (а.с. 4, 5).

Так, відповідно до наданої довідки,
ОСОБА_1, 21.12.2012 року знаходилась в
Дніпропетровському пологовому будинку
№1 з приводу загрози передчасних
пологів. 21.12.2012 року самовільно пішла.
Зазначена довідка на думку суду, не
містить відомостей про протиправний
вплив на ОСОБА_1 сторонніх осіб та не
являється доказом протиправної
поведінки відповідачів у відношенні
ОСОБА_1

Відповідно до наданого витягу з ЄРДР -
05.01.2013 року до Індустріального РВ
Дніпропетровського МУ ГУМВС України
надійшло повідомлення ОСОБА_2, який
просить вжити заходи до невстановлених
осіб, які 21.12.2012 року незаконно проникли
до його квартири за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно до пояснень представника
позивачів наданих в судовому засіданні
у вищевказаному кримінальному
провадженні підозрюваних та
обвинувачених не встановлено. Вказані
обставини на думку суду також не
являється належним доказом на
обґрунтування заявлених вимог.

Окрім того, як встановлено в судовому
засіданні та не заперечувалось
сторонами, станом на 21.12.2012 року
квартира АДРЕСА_1 являлась об'єктом
права спільної часткової власності
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (ОСОБА_3). Відповідно до
мотивувальної частини рішення
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровськ від 07.02.2012 року ОСОБА_2
чинить перешкоди вільного доступу
ОСОБА_3 (ОСОБА_3) до спільної квартири.

Відповідно ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до положень ч.4 ст. 41
Конституції України - ніхто не може
бути протиправно позбавлений права
власності.

Тому, намагання ОСОБА_3 як співвласника
квартири, разом з матір'ю зайти в
квартиру до своїх приміщень, не
являється порушення прав ОСОБА_2

Також, позивачами не надано належних
доказів фізичного чи іншого
протиправного впливу відповідачів на
позивачів 21.12.2012року, а також інших
винних дій відповідачів визначених ст..
23 ЦК України, які б завдали моральної
шкоди ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб та в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів.

Згідно ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Принципом диспозитивності цивільного
судочинства передбачено, що суд
розглядає цивільні справи за
зверненням фізичних осіб чи юридичних
осіб в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін (ч.1 ст.11 ЦПК
України).

З огляду на вищевикладене, враховуючи
що позивачами не надано належних
доказів на обґрунтування заявлених
позовних вимог, а фактичні обставини не
свідчать про наявність завданої
моральної шкоди позивачам, суд не
вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.10,11,88, 212-215,228,298 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2
відмовити.

Рішення в повному обсязі буде
виготовлено через п'ять днів
відповідно положень ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
М. О. Куценко