УХВАЛА

іменем україни

12 лютого 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Хопти С.Ф.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання свідоцтва про право на
спадщину недійсним за касаційними
скаргами ОСОБА_3, подану представником -
ОСОБА_5, та ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду м. Севастополя від 15
жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що з дня народження і на даний час
він проживає та зареєстрований в
житловому будинку АДРЕСА_2, 1/2 частина
якого належала його бабі, ОСОБА_6, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Після її смерті
відкрилась спадщина на указану частину
житлового будинку та квартиру
АДРЕСА_1, яка також на праві власності
належала ОСОБА_6 Спадкоємцями ОСОБА_6
були діти померлої: ОСОБА_4 - син від
другого шлюбу, та ОСОБА_7 - його батько.
Його батьку, ОСОБА_7, не було відомо про
смерть його матері ОСОБА_6, оскільки він
перебував у місцях позбавлення волі і
до нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини не звертався. Проте
ОСОБА_7 постійно проживав та був
зареєстрований у спірному будинку на
час смерті ОСОБА_6 і фактично вступив у
володіння спадковим майном, прийняв
спадщину. Не оформивши своє право на
спадщину, ІНФОРМАЦІЯ_2 його батько
помер. ОСОБА_4, який у спадковому
будинку не проживав, у 2009 році
шляхом обману заволодів домовою книгою
і незаконно отримав додаткове
свідоцтва про право на спадщину за
законом після смерті ОСОБА_6 на все
спадкове майно, повідомивши при цьому
нотаріуса про відсутність інших
спадкоємців на спірне майно. Про
порушення свого права він дізнався у
червні 2012 року зі слів відповідача,
тому вважає, що строк позовної давності
не пропустив.

Позивач просив визнати указані
свідоцтва про право на спадщину за
законом, видані на ім'я ОСОБА_4 на все
спадкове майно після смерті ОСОБА_6,
недійсними.

Рішенням Нахімовського районного суду
м. Севастополя від 2 квітня 2013
року у задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м.
Севастополя від 15 жовтня 2013 року
рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення.
Позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано
недійсним свідоцтво про право на
спадщину за законом на 1/4 частку
житлового будинку АДРЕСА_2, видане 21
червня 1996 року, за реєстровим номером
2-1520 по спадковій справі № 297/1996.

Визнано недійсним свідоцтво
(додаткове) про право на спадщину за
законом на 1/4 частку житлового будинку
АДРЕСА_2, видане 31 жовтня 2009 року, за
реєстровим номером 2-5523 по
спадковій справі № 297/1996, посвідчено
державним нотаріусом Третьої
Севастопольської державної
нотаріальної контори Шаньковую М.С.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційних скаргах з посиланням на
неправильне застосування судом норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, ОСОБА_3 в особі
представника - ОСОБА_5, просить
скасувати рішення апеляційного суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
всіх заявлених вимог; ОСОБА_4 просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення про часткове задоволення
позовних вимог в частині визнання
недійсним свідоцтва про право
власності в порядку спадкування за
законом, видане на 1/4 частину
спадкового будинку, та відмовити у
задоволенні решти заявлених позовних
вимог.

Касаційні скарги підлягають
частковому задоволенню з таких
підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив із того,
що батько позивача, ОСОБА_7, відмовився
від прийняття спадщини після смерті
його матері - ОСОБА_6, оскільки заяви про
прийняття спадщини не подавав, і не
вчинив жодної із дій, що свідчать про
прийняття ним спадщини.

Скасовуючи рішення місцевого суду та
частково задовольняючи позовні вимоги
в частині визнання недійсним свідоцтва
про право власності на частину
спадкового житлового будинку,
апеляційний суд виходив із того, що
батько позивача, ОСОБА_7, постійно
проживав та був зареєстрований у
спірному будинку на час смерті ОСОБА_6.
і фактично, вступивши у володіння
спадковим майном прийняв спадщину,
частину спадкового будинку, бажав, але
не встиг за життя оформити спадщину.

Мотивів відмови у визнанні недійсним
свідоцтва про право на спадщину за
законом на спірну квартиру апеляційний
суд не навів.

Проте повністю погодитись із такими
висновками апеляційного суду не можна,
оскільки їх суд дійшов із порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що з дня народження
і на даний час ОСОБА_3 проживає та
зареєстрований в житловому будинку
АДРЕСА_2, 1/2 частина якого належала його
бабі, ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.
Після її смерті відкрилась
спадщина на указану частину житлового
будинку та квартиру АДРЕСА_1,
яка також на праві власності належала
ОСОБА_6 Спадкоємцями ОСОБА_6
були діти померлої: ОСОБА_4 - син від
другого шлюбу, та ОСОБА_7 - батько
позивача ОСОБА_3 ОСОБА_7 постійно
проживав та був зареєстрований у
спірному будинку на час смерті ОСОБА_6
ОСОБА_4 отримав свідоцтва про право на
спадщину за законом після смерті
ОСОБА_6 на все спадкове майно.

Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР, що був чинним на
час виникнення спірних правовідносин,
для придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Прийнята
спадщина вважається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР,
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину: 1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном; 2) якщо він подав державні
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини. Зазначені в цій статті дії
повинні бути вчинені протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини.

Отже, для прийняття спадщини
необхідне волевиявлення спадкоємця і
здійснення ним певних дій.

За змістом ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР
прийняття частини спадщини (житлового
будинку), є прийняттям всієї спадщини
(квартири і житлового будинку).

Таким чином, колегія суддів не
може погодитись з висновками суду
апеляційної інстанції в частині
задоволення позову про визнання
недійсним лише свідоцтва про право на
спадщину щодо спірного будинку,
оскільки він зроблений без урахування
наведених норм матеріального права про
те, що прийняття частини спадщини є
прийняттям всієї спадщини, яка
складається з частини житлового
будинку і спірної квартири, щодо якої
апеляційний суд висновку не зробив.

Обґрунтовуючи заперечення на
апеляційну скаргу, ОСОБА_4
посилався на те, що ОСОБА_3 пропустив
строк позовної давності і ним було
заявлено про застосування строку
позовної давності.

У порушення ст. ст. 212-214, 316 ЦПК
України апеляційний суд наведені
положення закону не врахував, доводів
сторін не перевірив, фактичні
обставини справи не встановив, у
судовому рішенні не навів мотивів їх
відхилення.

У зв'язку з наведеним, коли фактичні
обставини для правильного вирішення
справи не встановлені, рішення
апеляційного суду не може вважатись
законним і обґрунтованим та в силу ст.
338 ЦПК України підлягає скасуванню, а
справа - передачі на новий апеляційний
розгляд, під час розгляду якої суду
належить урахувати викладене, дати
відповідну правову оцінку доводам і
запереченням сторін та ухвалити судове
рішення відповідно до установлених
обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3, подану
представником - ОСОБА_5, та ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м.
Севастополя від 15 жовтня 2013 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко