У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Мостової Г.І.,

Наумчука М.І.,
Остапчука Д.О.,

розглянувши цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 16 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ПАТ «УкрСиббанк»
звернулось в суд з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
кредитним договором. Зазначало, що 18
червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та
ОСОБА_3 укладено договір про надання
споживчого кредиту під заставу
транспортного засобу № 0, згідно
якого останній отримав кредит у
розмірі 17500 доларів США, що
еквівалентно 88375 грн. Додатковою угодою
№ 1 від 5 лютого 2009 року до указаного
кредитного договору сторони узгодили
графік погашення кредиту та розмір
ануїтентного платежу і визначили
кінцевий термін повернення кредиту - 18
червня 2013 року. На забезпечення
виконання умов кредитного договору між
банком та ОСОБА_4 укладено договір
поруки № 12878 від 18 червня 2007 року і
додаткова угода до договору поруки № 1
від 5 лютого 2009 року. У зв'язку із
неналежним виконанням умов кредитного
договору утворилась заборгованість,
яку позивач просив стягнути із
відповідачів.

Рішенням Березанського районного суду
Миколаївської області від 16 серпня 2013
року у задоволенні позову ПАТ
«УкрСиббанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 16 жовтня 2013
року рішення Березанського районного
суду Миколаївської області від 16
серпня 2013 року в частині позову ПАТ
«УкрСиббанк» до ОСОБА_3 скасовано та
ухвалено в цій частині нове рішення,
яким позов ПАТ «УкрСиббанк»
задоволено. Стягнуто із ОСОБА_3 на
користь ПАТ «УкрСиббанк»
заборгованість за договором про
надання споживчого кредиту під заставу
транспортного засобу № 0 від 18
червня 2007 року станом на 21 вересня 2012
року у розмірі 17209,19 доларів США, що
еквівалентно 137553 грн 6 коп. У частині
вирішення позовних вимог до ОСОБА_4
рішення суду першої інстанції залишено
без змін. Вирішено питання про
стягнення судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, залишити в силі рішення суду
першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині вирішення позовних
вимог до ОСОБА_3 та задовольняючи
позовні вимоги в цій частині, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що строк позовної давності не
пропущено, оскільки строк дії
кредитного договору та його виконання
встановлено конкретною датою 18 червня
2011 року, а позивач звернувся до суду з
позовом у січні 2013 року.

Однак, повністю погодитись з такими
висновками неможливо.

Судами встановлено, що 18 червня 2007 року
між позивачем та ОСОБА_3 укладено
кредитний договір № 0 про надання
споживчого кредиту, відповідно до умов
якого банк надав споживчий кредит у
розмірі 17 500 доларів США. На
забезпечення виконання зобов'язання за
кредитним договором ОСОБА_3 передав у
заставу нерухоме майно транспортний
засіб марки «Chery», модель «Tiggo», 2007 року
випуску. Банк свої зобов'язання за
договором виконав, однак позичальник
належним чином умови договору не
виконує, внаслідок чого утворилась
заборгованість, на погашення якої
ОСОБА_3, не зважаючи на повідомлення
кредитора, жодних дій не вчиняє.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до п. 9.8. кредитного договору
строк дії договору встановлюється з
дати його укладення до повного
повернення банку всієї суми кредиту за
договором та повного погашення плати
за кредит і неустойки, у разі її
нарахування.

Пунктом 1.2.2. кредитного договору на
позичальника покладено зобов'язання
повернути кредит у повному обсязі в
терміни та розмірах, що встановлені
графіком погашення кредиту, але в
будь-якому випадку не пізніше 18 червня
2011 року.

Додатковою угодою від 5 лютого 2009 року
до договору про надання споживчого
кредиту змінено кінцевий термін
повернення кредиту до 18 червня 2013 року
та графік погашення кредиту.

Відповідно до п. 3.1.2 кредитного
договору у випадку порушення
позичальником термінів повернення
кредиту та/або сплати за кредит, банк
має право змінити термін погашення
кредиту в порядку визначеному в
розділі 6 договору. Згідно з
положеннями п. 6.1.2 кредитного договору,
у випадку не виконання позичальником
своїх зобов'язань по своєчасному
поверненню кредиту та плати за кредит
банк має право визнати термін
повернення кредиту, таким, що настав.
При цьому термін повернення кредиту
вважається таким, що настав, а кредит -
обов'язковим до повернення з моменту
отримання позичальником відповідної
письмової вимоги банку. В цьому випадку
позичальник зобов'язується достроково
повернути отриманий кредит та плату за
кредит у встановлений заново термін у
повному обсязі.

Про зміну терміну повернення кредиту
банк повідомляв позичальника листом
від 29 травня 2009 року № 37-1/30-26-28/657.

З огляду на таке суду належало
з'ясувати чи змінено банком терміни
повернення кредиту виходячи з
встановленого договором порядку такої
зміни, а, відповідно, коли він має бути
погашеним і коли у позивача виникло
право на позов.

Сторони встановили як строк дії
договору - до моменту виконання
сторонами в повному обсязі взятих на
себе зобов'язань (п. 9.8), так і строки
виконання зобов'язань зі щомісячним
погашенням платежів, останній з яких
у визначеній сумі підлягав сплаті в
строк до 18 червня 2013 року.

Графіком платежів, який є складовою
частиною договору, погашення кредитної
заборгованості та строки сплати
чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на підставі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

Як встановлено судом, останні
погашення заборгованості ОСОБА_3
здійснював у квітні 2009 року, з вимогами
про дострокове повернення кредиту банк
звернувся 29 травня 2009 року направивши
ОСОБА_3 листа.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново (ч.ч. 1, 3
ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно з умовами кредитного договору
(п. 1.2.2) позичальник зобов'язаний
здійснювати повернення кредиту
частинами (щомісячними платежами) в
розмірі та в строки, визначені графіком
повернення кредиту та щомісячно
сплачувати проценти за користування
кредитом, а також встановлено
відповідальність за порушення графіку
повернення кредиту та процентів за
користування ним.

Оскільки умовами договору (графіком
погашення кредиту) встановлені окремі
самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами
договору погашення кредиту повинно
здійснюватись позичальником частинами
відповідно до графіку платежу, початок
позовної давності для стягнення цих
платежів необхідно обчислювати з
моменту (місяця, дня) невиконання
позичальником кожного із цих
зобов'язань.

У зв'язку з наведеним висновок суду
про початок перебігу позовної давності
з 18 червня 2011 року - з визначеної судом
дати закінчення дії кредитного
договору та відсутність підстав для
застосування позовної давності до
вимог банку про стягнення заборгованих
на час звернення до суду платежів
ґрунтується на неправильному
застосуванні норм матеріального права,
що призвело до ухвалення незаконного
рішення.

Крім того, суд апеляційної інстанції не
звернув уваги на те, що додатковою
угодою від 5 лютого 2009 року до договору
про надання споживчого кредиту змінено
кінцевий термін повернення кредиту з 18
червня 2011 року до 18 червня 2013 року та
графік погашення кредиту.

Отже, аналізуючи умови договору сторін
та зміст зазначених правових норм, слід
дійти висновку про те, що у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежа.

Такий правовий аналіз зазначених норм
та обставин відповідає викладеним у
постанові Верховного Суду України від 6
листопада 2013 року у справі № 6-116цс13
висновкам. Вказане судове рішення
згідно із положеннями ст. 360-7 ЦПК
України є обов'язковим для всіх судів,
які зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність із цим
рішенням.

Наведені порушення судом апеляційної
інстанції норм процесуального права
(ст. 10 ЦПК України) унеможливили
встановлення фактичних обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи, тому рішення
апеляційного суду в частині
задоволення позову публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором не може
вважатись законним і обґрунтованим та
в силу ст. 338 ЦПК України підлягає
скасуванню, а справа передачі в цій
частині на новий апеляційний розгляд.

Оскільки рішення апеляційного суду в
іншій частині не оскаржене, то суд
касаційної інстанції не перевіряє його
законність та обґрунтованість в цій
частині.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 16 жовтня 2013
року у частині задоволення позову
публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
скасувати, а справу в цій частині
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного
суду залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:Т.Л.
Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук
Д.О. Остапчук