Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №285/5320/13-ц
Доповідач Кочетов Л. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді
Кочетова Л.Г.,

суддів Снітка
С.О., Худякова А.М.,

за участю секретаря
Ходаківської О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
„Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк „Приватбанк" на
рішення Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 12 грудня 2013 року, -

в с т а н
о в и л а :

У листопаді 2013 року позивач звернувся
до суду з вказаним позовом та в
обгрунтування вимог зазначив, що 05.11.2007
року між банком та ОСОБА_2 був укладений
кредитний договір № NM-23-07, згідно якого
остання отримала кредит у сумі 100000,00
гривень на термін до 04.11.2010 року.
Зазначеним договором передбачалася
сплата 20% річних за користування
кредитом та застосування штрафних
санкцій, у випадку неналежного
виконання боржником зобов»язань. В
забезпечення виконання зобов"язань за
вказаним договором, у той же день, між
банком та ОСОБА_1 був укладений договір
поруки № NM-23-07. ОСОБА_2 не виконала
належним чином зобов"язання і станом на
13.09.2013 року утворилася заборгованість в
сумі 211616,68 грн. Просив стягнути з
відповідача вказану заборгованість.

Рішенням Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 12 грудня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
„Приватбанк" просить рішення суду
скасувати та постановити нове про
задоволення позову, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
процесуального та матеріального права.
Зазначає, що строк позовної давності за
договором поруки сторонами був
встановлений на термін 5 років, а тому у
суду не було підстав для відмови в
позові у зв»язку з припиненням поруки.

Заслухавши доводи осіб, які з'явилися в
судове засідання, перевіривши
законність та обгрунтованість рішення
суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
05.11.2007 року між позивачем та ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір № NM-23-07,
згідно якого остання отримала кредит у
сумі 100000,00 гривень на термін до 04.11.2010
року. Зазначеним договором
передбачалася сплата 20% річних за
користування кредитом та застосування
штрафних санкцій, у випадку
неналежного виконання боржником
зобов»язань (а.с. 10-13).

В забезпечення виконання зобов"язань
за вказаним договором, у той же день,
між банком та ОСОБА_1 був укладений
договір поруки № NM-23-07 (а.с. 14).

ОСОБА_2 не виконувала належним чином
зобов"язання, внаслідок чого
утворилася заборгованість за вказаним
договором. Вказана заборгованість
частково була стягунута рішенням
Новоград-Волинського міськрайонного
суду від 28 жовтня 2008 року.

У відповідності до вимог ст. 553 ЦК
України, за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником.

Стаття 554 ЦК України передбачає, що у
разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Згідно вимог ст. 559 ч.4 ЦК України, порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. Якщо строк основного
зобов'язання не встановлений або
встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

В пункті 24 Постанови № 5 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
зазначено, що відповідно до частини
четвертої статті 559 ЦК порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.
Отже, якщо кредитним договором не
визначено інші умови виконання
основного зобов'язання, то у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за цим договором
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково. Таким строком не
може бути лише несплата чергового
платежу.

При цьому сама по собі умова договору
про дію поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам статті 252 ЦК
України, згідно з якою строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Як вбачається із змісту договору
поруки, пунктом 10 визначено термін дії
цього договору до повного виконання
зобов»язань.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов обгрунтованого висновку, що
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку виконання зобов'язання у
повному обсязі у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково, тобто з часу
перд»явлення вимог до ОСОБА_2 про
повернення вказаного кредиту.

Посилання апелянта на те, що пунктом 11
договору поруки, передбачено
збільшення терміну, визначеного ст. 559
ч.4 ЦК України, не грунтується на законі
та матеріалах справи.

Вказаним пунктом збільшений термін
позовної давності, тобто строку, в
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого права. У
той же час. Статею 559 ч.4 ЦК України,
визначений строк, протягом якого
кредитор має можливість пред'явити
вимоги до поручителя, тобто строк дії
договору, за умови, що він не визначений
сторонами. Цей строк визначений
законом і за домовленістю сторін
зміненим бути не може.

Наведені в апеляційній скарзі доводи,
висновків суду першої інстанції не
спростовують, а тому колегія суддів
приходить до висновку, що підстави для
скасування рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк „Приватбанк" відхилити.

Рішення Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 12 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді