АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/270/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 37 Фай В.Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
Бородійчук В. Г. РІШЕННЯ
12 лютого 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Бородійчук В. Г. суддів
Подорога В. М. , Демченко В. А. при
секретарі Бражнюк О.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника ОСОБА_6, ОСОБА_7 -
ОСОБА_8 на рішення Драбівського
районного суду Черкаської області від
06 грудня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_10 про визнання
права власності на спадкове майно та за
зустрічним позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про визнання права власності на
Вивчивши матеріали справи, заслухавши
сторони, колегія суддів, -
в с т а н о в и л а :
20 листопада 2009 року ОСОБА_6, ОСОБА_7
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_10
про визнання права власності на
спадкове майно. Просили винести
рішення, яким визнати, що
домоволодіння, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль марки
«Хюндай Акцент» д.н. НОМЕР_1 номер
кузова НОМЕР_2 були придбані ОСОБА_11 за
кошти, які набуті до шлюбу з ОСОБА_10,
визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/3
частину домоволодіння, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_7
право власності на 1/3 частину
домоволодіння, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_10
право власності на 1/3 частину
домоволодіння, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_7
право власності автомобіль марки
«Хюндай Акцент» д.н. НОМЕР_1 номер
кузова НОМЕР_2. Компенсувати ОСОБА_6 та
ОСОБА_10 за рахунок ОСОБА_7 по 1/3 вартості
даного автомобіля.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_6
та ОСОБА_7 змінили предмет позову та
просили визнати за ОСОБА_6 право
власності на ? частину домоволодіння,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
визнати за ОСОБА_7 право власності на ?
частину домоволодіння, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_10
право власності на автомобіль марки
«Хюндай Акцент» д.н. НОМЕР_1 номер
кузова НОМЕР_2, стягнути з ОСОБА_10 на
користь ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 6 254 грн. 44
коп..

В подальшому збільшили розмір позовних
вимог і остаточно просили визнати за
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 право власності на ?
частину домоволодіння та земельної
ділянки площею 0,2500 га, що знаходяться
за адресою: АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_10
право власності на автомобіль марки
«Хюндай Акцент» д.н. НОМЕР_1 номер
кузова НОМЕР_2, визнати за ОСОБА_10 право
власності на земельну ділянку площею
0,0394 га, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, стягнути з ОСОБА_10 на користь
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 6 254 грн. 44 коп..

ОСОБА_10 звернулася до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в якому
просила визнати за нею ОСОБА_10 право
власності на 2/3 частини домоволодіння,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
право власності на 2/3 частини
автомобіля марки «Хюндай Акцент» д.н.
НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_2, право
власності на 2/3 частини земельної
ділянки площею 0,2500 га, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, право власності на
2/3 частини земельної ділянки площею 0,0394
га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В подальшому, уточнивши заявлені
позовні вимоги, просила визнати за нею
ОСОБА_10 право власності на 2/3 частини
житлового будинку з належними до нього
надвірними будівлями, що знаходяться
за адресою: АДРЕСА_1, право власності на
2/3 частини автомобіля марки «Хюндай
Акцент» д.н. НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_2,
право власності на 2/3 частини земельної
ділянки площею 0,2500 га, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, право власності на
2/3 частини земельної ділянки площею 0,0394
га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог,
позивачі за первісним та позивач
зустрічним позовом вказували, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_11 Після
його смерті відкрилась спадщина на
майно, яке належало йому на час смерті.

Спадкоємцями на спадкове майно є його
дружина ОСОБА_10 та дочки ОСОБА_6, ОСОБА_7.
Оскільки, між ними виник спір щодо
розподілу спадкового майна, тому вони
звернулися до суду з відповідними
позовними вимогами про визнання права
власності на спадкове майно.

Рішення Драбівського районного суду
Черкаської області від 06 грудня 2013 року
позов ОСОБА_6, ОСОБА_7 та зустрічний
позов ОСОБА_10 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/6
частину житлового будинку з належними
до нього надвірними будівлями, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/6
частину житлового будинку з належними
до нього надвірними будівлями, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_10 право власності на 2/3
частини житлового будинку з належними
до нього надвірними будівлями, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/6
частину автомобіля марки «Хюндай
Акцент» д.н. НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/6
частину автомобіля марки «Хюндай
Акцент» д.н. НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_10 право власності на 2/3
частини автомобіля марки «Хюндай
Акцент» д.н. НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/6
частину земельної ділянки площею 0,2500
га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/6
частину земельної ділянки площею 0,2500
га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_10 право власності на 2/3
частини земельної ділянки площею 0,2500
га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/6
частину земельної ділянки площею 0,0394
га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/6
частину земельної ділянки площею 0,0394
га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_10 право власності на 2/3
частини земельної ділянки площею 0,0394
га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В решті частини заявлених вимог ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та ОСОБА_10 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_6, ОСОБА_7 - ОСОБА_8 просить
скасувати рішення Драбівського
районного суду Черкаської області від
06 грудня 2013 року в частині відмови в
задоволенні первісного позову та в
частині задоволення зустрічного
позову та ухвалити в даній частині нове
рішення про задоволення позовних вимог
ОСОБА_6, ОСОБА_7 в повному обсязі, а в
задоволенні вимог ОСОБА_10 відмовити в
повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення з слідуючих підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право
кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів і осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси. Суд повинен установити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, і
залежно від установленого вирішити
питання про задоволення позовних вимог
або відмову в їх задоволенні.

Звертаючись до суду з позовними
вимогами, які зазначені в позовній
заяві (а.с.1-5 Т. 1), які неодноразово під
час судового засідання змінювали,
уточнювали та збільшували, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 просили визнати за ними право
власності на ? частину домоволодіння та
земельної ділянки площею 0,2500 га, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1,
визнати за ОСОБА_10 право власності на
автомобіль марки «Хюндай Акцент» д.н.
НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_2, визнати за
ОСОБА_10 право власності на земельну
ділянку площею 0,0394 га, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, стягнути з ОСОБА_10
на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 6 254 грн. 44
коп..

В обґрунтування позовних вимог
вказували, що вони є спадкоємцями
померлого ОСОБА_11, а тому мають право на
частку в спадковому майні, оскільки в
добровільному порядку розподілити з
відповідачкою спадкове майно не мають
змоги, тому й просили визнати за
сторонами право власності на
відповідні частки спадкового майна.

В свою чергу ОСОБА_10 звернулась до
суду з зустрічним позовом (а.с. 276-279 Т. 1),
який в подальшому уточнила та просила
визнати за нею ОСОБА_10 право власності
на 2/3 частини житлового будинку з
належними до нього надвірними
будівлями, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1, право власності на 2/3 частини
автомобіля марки «Хюндай Акцент» д.н.
НОМЕР_1 номер кузова НОМЕР_2, право
власності на 2/3 частини земельної
ділянки площею 0,2500 га, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, право власності на
2/3 частини земельної ділянки площею 0,0394
га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи зустрічні позовні
вимоги, ОСОБА_10 також вказувала, що має
право на спадкове майно після смерті
ОСОБА_11, а тому просила визнати за нею
право власності на відповідну частку
цього спадкового майна.

Вирішуючи спір та задовольняючи
частково позовні вимоги ОСОБА_7, ОСОБА_6
та частково зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_10, суд першої інстанції виходив з
тих обставин, що сторони по справі
дійсно є спадкоємцями після смерті
ОСОБА_11.

Колегія суддів, переглядаючи
справу в суді апеляційної інстанції та
аналізуючи доводи апеляційної скарги
представника ОСОБА_6, ОСОБА_7 - ОСОБА_8 і
доводи інших учасників процесу та
досліджуючи наявні матеріали справи
вважає, що суд першої інстанції
встановивши обставини справи фактично
правильно дійшов висновку про розподіл
спадкового майна між сторонами, однак
помилково включив до розподілу майна
земельні ділянки площею 0,2500 га та 0,00394
га, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що 15 травня 2008
року між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 був
укладений шлюб, який зареєстрований
відділом реєстрації актів цивільного
стану Дніпровського районного
управління юстиції у м. Києві, про що в
Книзі реєстрації шлюбів зроблено
відповідний актовий запис за № 597, що
підтверджується свідоцтвом про шлюб
від 15 травня 2008 року серія НОМЕР_3 (а.с. 45
Т. 1).

Крім того, як вбачається з рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 24 грудня 2012 року (а.с. 255-259 Т. 1)
встановлено факт, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11
проживали однією сім'єю без реєстрації
шлюбу з 05 травня 2006 року до 15 травня 2008
року. Також, вказаним рішенням
встановлено факт, що ОСОБА_10 перебувала
на утриманні ОСОБА_11 в період часу з 15
травня 2008 року по момент смерті
останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Вказане рішення суду залишено без змін
ухвалою апеляційного суду м. Києва від
21 травня 2013 року (а.с. 260-261 Т. 1), а тому на
даний час є чинним і обставини
встановлені цими рішеннями відповідно
до ч. 3 ст. 61 ЦПК України є обов'язковими
під час вирішення інших справ, у яких
беруть участь ті самі особи або особа,
щодо якої встановлені ці обставини,
оскільки доказуванню вже не
підлягають.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_11 помер. Дана
обставина підтверджується наявним в
матеріалах справи свідоцтвом про
смерть від ІНФОРМАЦІЯ_1 року серія
НОМЕР_4, виданим відділом реєстрації
актів цивільного стану Дніпровського
районного управління юстиції у м.
Києві, про що в Книзі реєстрації
смертей зроблено відповідний актовий
запис за № 281.

Після смерті ОСОБА_11 відкрилася
спадщина на майно, яке належало йому на
час смерті.

Судом встановлено і дана обставина не
заперечується сторонами по справі, що
до кола спадкоємців, що претендують на
спадкове майно ОСОБА_11 входять ОСОБА_10,
яка являлася його дружиною на момент
смерті спадкодавця та повнолітні діти
від його першого шлюбу з ОСОБА_13 -
ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України в першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Колегія суддів погоджується з
висновком районного суду в частині
встановлення кола осіб, які мають право
власності на спадкове майно, однак
вважає, що в частині визначення об'єму
самого спадкового майна рішення
районного суду підлягає до зміни,
виходячи з наступного.

Так, суд апеляційної інстанції вважає
встановленим та доведеним факт
придбання подружжям ОСОБА_10 та ОСОБА_11
за рахунок спільних коштів для власної
сім'ї легкового автомобіля марки
«Хюндай Акцент» д.н. НОМЕР_1 та
придбання житлового будинку з
належними до нього надвірними
будівлями, який знаходиться по АДРЕСА_1,
Черкаської обл..

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 та ОСОБА_7
зазначали, що районний суд дійшов
хибного висновку та вказували, що
спірний автомобіль та будинок не
можуть бути визнані спільним майном
подружжя, оскільки являються особистою
власністю ОСОБА_11. Так, апелянти
вказували, що за час подружнього життя
ОСОБА_13 та ОСОБА_11 було набуто
домоволодіння в АДРЕСА_2, яке було
продано 24 червня 2008 року. Кошти ж за
вказаний будинок отримані
спадкодавцем ще в березня 2008 року до
укладення шлюбу з ОСОБА_10 і за них в
послідуючому було придбано спадкове
майно. Тому, вважають помилковим
рішення районного суду щодо визнання
спадковим майном легкового автомобіля
марки «Хюндай Акцент» д.н. НОМЕР_1 та
житлового будинку з належними до нього
надвірними будівлями, який знаходиться
по АДРЕСА_1, Черкаської обл., оскільки
вони придбані за особисті кошти ОСОБА_11
та являються його особистою власністю.

Колегія суддів вважає такі доводи
апеляційної скарги необґрунтованими,
оскільки в судовому засіданні як в суді
першої інстанції так і під час
апеляційного розгляду справи, не
знайшли свого підтвердження та не були
доведені обставини того, що спадкове
майно було придбано лише за кошти, які
належали лише ОСОБА_11 і дані висновки
позивачів по справі ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
які є також апелянтами, являються лише
припущеннями останніх і не
підтверджені належними та
обгрунтованими доказами.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК
України, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, висновок
районного суду про те, що набуте майно,
а саме легковий автомобіль марки
«Хюндай Акцент» д.н. НОМЕР_1 та житловий
будинок з належними до нього
надвірними будівлями, який знаходиться
по АДРЕСА_1, Черкаської обл. являється
спільним сумісним майном подружжя
ОСОБА_11 та ОСОБА_10 є правильним і
ґрунтується на вимогах чинного
законодавства та відповідає фактичним
обставинам та наявним матеріалам
справи.

Так, право спільної власності подружжя
врегульовано главою 8 СК України.

Майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності.
Вважається, що річ, набута за час шлюбу,
крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності. Вважається, що
кожна річ, набута за час шлюбу, крім
речей індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя (ст. 60 СК України).

Дружина та чоловік мають право на
поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності (ч. 1 ст. 69
СК України).

У разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено,
зокрема, домовленістю між ними (ч. 1 ст. 70
СК України).

Згідно ст. 71 СК України майно, що є
об'єктом права спільної сумісно
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовились про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають значення для
справи. Неподільні речі присуджуються
одному з подружжя, якщо інше не
визначено домовленістю між ними.
Присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно допускається лише за його згодою,
крім випадків, передбачених ЦК України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
звернув увагу на ту обставину, що
спадкодавець не залишив після себе
заповіту на спірне майно та враховуючи,
що автомобіль та будинок з надвірними
спорудами були спільним майном
подружжя ОСОБА_11 та ОСОБА_10 вірно
визначив об'єм спадкового майна, частки
з яких визначаються для спадкоємців.
Так, колегія суддів зазначає, що під час
шлюбних відносин ОСОБА_10 вже набула
права власності на ? частину легкового
автомобіля марки «Хюндай Акцент» д.н.
НОМЕР_1 та на ? частину житлового
будинку з належними до нього
надвірними будівлями, який знаходиться
по АДРЕСА_1, Черкаської обл.. Тому, під
час вирішення справи, суд першої
інстанції правильно зазначив, що
спадкове майно, що підлягало розподілу
між спадкодавцями складалося з ?
частини вищевказаного автомобіля та ?
частини зазначеного будинку, право
власності яких було набуто ОСОБА_11 під
час проживання в шлюбі з ОСОБА_10.

Щодо розгляду позовних вимог в частині
визнання права власності за
спадкодавцями на спадкове майно, а
саме, земельні ділянки площею 0,2500 га та
0,0394 га, колегія суддів вважає такі
висновки районного суду помилковими,
виходячи з наступного.

В суді апеляційної інстанції були
оглянуті та приєднані до матеріалів
справи довідка Безбородьківської
сільської ради Драбівського району
Черкаської області № 95 від 10 вересня 2014
року, витяг з рішення вказаної
сільської ради № 16-V від 16 січня 2009 року
та витяг з рішення і саме рішення
сільської ради від 29 жовтня 2009 року №
19-1/V. Із вище наданих документів
вбачається, що 16 січня 2009 року
Безбородьківська сільська рада
Драбівського району Черкаської
області надала своїм рішенням дозвіл
ОСОБА_11 на виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельну ділянку, яка
знаходиться в користуванні загальною
площею 0,26 га для ведення особистого
сільського господарства. Рішенням
Безбородьківської сільської ради
Драбівського району Черкаської
області від 29 жовтня 2009 року
затверджено технічну документацію ТОВ
«НАДІР» по складанню державного акта
на право власності на вищезазначену
земельну ділянку та доручено
Драбівському районному відділу ЧРФ
центру ДЗК провести державну
реєстрацію державних актів.

Тобто, з огляду на вищевикладені
обставини, колегія суддів вважає, що
земельні ділянки площею 0,2500 га та 0,0394
га, що знаходяться за адресою по
АДРЕСА_1, Черкаської обл. не входять до
спадкового майна, оскільки рішення
сільської ради було ухвалено 29 жовтня
2009 року, тобто вже після смерті ОСОБА_11,
а тому рішення в частині визнання права
власності на спадкове майно, а саме на
земельні ділянки підлягає до зміни з
відмовою позовних вимог в цій частині.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що доводи апеляційної
скарги дають підстави для зміни
рішення суду та часткового задоволення
апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,
319 ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_6, ОСОБА_7 - ОСОБА_8 задовільнити
частково.

Рішення Драбівського районного суду
Черкаської області від 06 грудня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до
ОСОБА_10 про визнання права власності на
спадкове майно та за зустрічним
позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
визнання права власності на спадкове
майно змінити.

В частині позовних вимог розподілу
земельної ділянки відмовити, в іншій
частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :