АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/895/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Бойко О.М. Доповідач - Єлізаренко
І.А. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Єлізаренко І.А.

суддів - Гайдук В.І.,
Калиновського А.Б.

при секретарі - Сінченко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 на рішення Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 29 листопада 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
ОСОБА_5 про стягнення суми боргу та за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2,
ОСОБА_4 про визнання договору позики
недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2013 року ОСОБА_4 звернувся
з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про
стягнення суми боргу.

В обґрунтування позовних вимог
ОСОБА_4 посилався на те, що 27 лютого 2008
року ОСОБА_2 позичив у нього 4000 доларів
США. Ці кошти він позичив своєму
рідному брату та його дружині ОСОБА_5
на придбання автомобіля. ОСОБА_2
зобов»язався повернути кошти до 31
грудня 2011 року, що підтверджується
розпискою. Вказана розписка підписана
ОСОБА_2, однак, останній за його вимогою
кошти не повернув та ухиляється від
повернення боргу, тому просив суд
стягнути у солідарному порядку з
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 суму боргу у розмір 4000
доларів США, що у еквівалентному
відношенні за курсом НБУ становить 31 972
грн.

У листопаді 2013 року ОСОБА_5
звернулася із зустрічним позовом до
ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання договору
позики недійсним.

В обґрунтування зустрічних
позовних вимог ОСОБА_5 посилалася на
те, що з 1991 року по 2011 рік вона
перебувала у шлюбі з відповідачем
ОСОБА_2, який було розірвано за рішенням
суду. Ні під час спільного життя, ні на
час розірвання шлюбу вона з
відповідачем ОСОБА_2 не позичали у
ОСОБА_4 кошти. У 2008 році вони з ОСОБА_2
дійсно придбали автомобіль, але за
власні кошти, які були накопичені під
час спільного життя. Вона не позичала
грошей та не давала згоди на отримання
чоловіком позички, про що свідчить
відсутність на розписці її підпису.
Тому просила визнати недійсним
договір, укладений 27 лютого 2008 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про надання позики в
розмірі 4000 доларів США.

Рішенням Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 29 листопада 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
грошову суму у розмірі 4000 доларів США,
що

еквівалентно 31 972 грн. відповідно до
курсу НБУ на 17 травня 2013 року. В іншій
частині позовних вимог відмовлено. У
задоволенні зустрічних позовних вимог
ОСОБА_5 відмовлено. Вирішено питання
щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить рішення суду
скасувати в частині відмови у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_4 про
солідарне стягнення з ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошової суми
у розмірі 4000 доларів США, що
еквівалентно 31 972 грн. відповідно до
курсу НБУ на 17 травня 2013 року,
посилаючись на неповне з»ясування
обставин, що мають значення для справи.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає за необхідне
апеляційну скаргу відхилити з
наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 16 березня 1991
року. Рішенням Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 01 серпня 2012 року шлюб між
ними розірвано (а.с.35, 36).

Як вбачається з матеріалів справи
27 лютого 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2
було укладено договір позики, що
підтверджується розпискою, за якою
ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_4 грошові кошти в
сумі 4000 доларів США на придбання
автомобіля для сім»ї, та зобов»язався
повернути грошові кошти до 31 грудня 2011
року. Вказана розписка підписана
ОСОБА_2 (а.с.19).

Рішенням Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 25 червня 2013 року, у справі
за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про
стягнення коштів, з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_5 стягнуто грошову компенсацію
вартості 1/2 частини автомобіля Mitsubishi
Carizm, 2003 року випуску в розмірі 28795 грн.
Рішення набрало законної сили (а.с.35, 36).

Вказаним рішення суду
встановлено, що вищезазначений
автомобіль Mitsubishi Carizm, 2003 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_1, на ім»я
ОСОБА_2 було придбано 03 липня 2008 року,
про що свідчить довідка Відділу РЕР ДАІ
з обслуговування м.Дніпропетровська та
Дніпропетровського району №2,
підпорядкованого ГУ МВС України в
Дніпропетровській області.

Відповідно до змісту ст. 65 СК України
при укладенні договору одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Для
укладення одним із подружжя договорів
стосовно цінного майна згода другого з
подружжя має бути подана письмово.
Договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Згідно ч. 2 ст. 73 СК України
стягнення може бути накладено на майно,
яке є спільною сумісною власністю
подружжя, якщо судом установлено, що
договір був укладений одним із
подружжя в інтересах сім'ї і одержане
за договором використано на її потреби.

З матеріалів справив вбачається, що
ОСОБА_5 згоду для укладення ОСОБА_2
договору позики у встановленому
законом порядку не надавала.

За таких обставин, враховуючи
вищевикладене та зважаючи на те, що
ОСОБА_2 кошти в борг у ОСОБА_4 взяв,
згідно розписки, 27 лютого 2008 року, а
автомобіль на ім»я ОСОБА_2 було
придбано 03 липня 2008 року, та жодних
належних доказів на підтвердження
того, що саме за ті кошти, які були взяті
в борг, і придбано автомобіль, суду
надано не було, суд правильно,
відмовив у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення з неї
суми боргу.

Доводи апеляційної скарги стосовно
того, що автомобіль ОСОБА_2 було
придбано одразу після отримання в борг
грошових коштів від ОСОБА_4 та ці кошти
були використані в інтересах сім»ї є
безпідставними та жодними належними
доказами по справі не підтверджуються.

Приведені в апеляційній скарзі доводи
зводяться до тлумачення діючого
законодавства, незгоди з рішенням суду,
переоцінки висновків рішення суду та
не спростовують правильність рішення
суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що
спростовують правильність рішення
суду апелянтом не наведено, тому
рішення суду підлягає залишенню без
змін, а апеляційна скарга відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 29 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді