У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати
у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М., суддів:
Маляренка А.В., Писаної Т.О., Нагорняка
В.А., Юровської Г.В.,розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення боргу;
за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6,
третя особа - Товариство з обмеженою
відповідальністю «Торговий Дім
«Логос», про визнання недійсним
договору, за касаційною скаргою ОСОБА_6
на рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 19 березня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Черкаської
області від 12 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом, у якому зазначав, що 01
листопада 2011 року між ним та ОСОБА_7
укладено договір № 010911, відповідно до
умов якого він надав відповідачу
послуги з: оформлення переходу до
відповідача прав кредитора за
договором від 24 травня 2007
року № 31-17/07К на кредитну лінію на суму 1
500 000 грн, укладеного між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім «Логос» (далі −? ТОВ «Торговий дім
«Логос») та Публічним акціонерним
товариством «Банк Столиця» (далі −? ПАТ
«Банк Столиця»); набуття відповідачем
прав іпотекодержателя за іпотечним
договором, де предметом іпотеки
зазначено овочесховище (літ. «В1») по
АДРЕСА_1, що належить ТОВ «Торговий дім
«Логос» на праві власності; повернення
грошових коштів відповідачу за
депозитним вкладом у ПАТ
«Банк Столиця».

Сторони визначили ціну договору у
розмірі 208 507 грн 90 коп., що в еквіваленті
становить 26 121,28 доларів США і
визначається як 15 % від суми договору
від 11 листопада 2011 року № 11/11 «Про
порядок погашення витрат «Сторони-2» як
поручителя за договором поруки»,
укладеного між ТОВ
«Торговий дім «Логос» та ОСОБА_7 у
розмірі 1 390 052 грн 70 коп.

Відповідно до умов указаного договору
ОСОБА_7 взяв на себе зобов'язання
оплатити суму, зазначену в договорі, що
підтверджується розпискою від 11
листопада 2011 року, проте на час
звернення до суду відповідач
зобов'язання зі сплати боргу не
виконав.

ОСОБА_6 зазначав, що грошові кошти
відповідач отримав від ТОВ «Торговий
Дім «Логос» та поручителя ОСОБА_8 за
договором «Про порядок
погашення витрат «Сторони-2» як
поручителя за договором поруки» від 11
листопада 2011 року № 11/11 та за договором
поруки від 11 листопада 2011 року №
11/11-П, що підтверджується актом звірки
взаємних розрахунків від 30 грудня 2012
року № 1/1. Тобто відповідач отримав від
ТОВ «Торговий Дім «Логос» з 28 грудня 2011
року по 08 листопада 2012 року
грошові кошти у розмірі 690 100 грн та від
ОСОБА_8 з 15 березня по 29 грудня 2012
року грошові кошти у розмірі 323 185 грн 45
коп. та 47 200,34 доларів США.

ОСОБА_6 просив стягнути з ОСОБА_7 99 044 грн
12 коп. основного боргу за надані
юридичні послуги (правову допомогу), 356
558 грн 83 коп. пені за період з 30 грудня 2012
року по 24 грудня 2013 року, та 2 930
грн 40 коп. - 3 % річних за період з 30
грудня 2012 року по 24 грудня 2013 року, а
всього - 458 533 грн 38 коп.

У грудні 2013 року ОСОБА_7 звернувся до
суду із зустрічним позовом, у якому
зазначав, що предметом договору є
консультації з питань правового
регулювання (юридичні послуги −?
правова допомога), а саме: досягнення
домовленостей, узгодження деталей та
підписання між замовником та ТОВ
«Торговий Дім «Логос» ряду угод щодо
переходу до ОСОБА_7 прав кредитора за
договором від 24 травня 2007 року
№ 31-17/07-К та прав іпотекодержателя
за іпотечним договором, у якому
предметом іпотеки є овочесховище по
АДРЕСА_1.

Вказував, що спірний договір
спрямований не на настання реальних
наслідків −? повернення депозитних
коштів з ПАТ «Банк Столиця», оскільки
станом на 25 грудня 2013 року депозитний
вклад у повному обсязі не повернуто, а
на звільнення ТОВ «Торговий Дім
«Логос» від грошових зобов'язань за
договором від 11 листопада 2011 року № 11/11
«Про порядок погашення витрат
«Сторони-2» як поручителя за договором
поруки» та вирішення боргових
зобов'язань ТОВ «Торговий Дім «Логос»
перед ПАТ «Банк Столиця».
Крім того, спірний договір укладений
під впливом тяжких обставин для
позивача.

ОСОБА_7 просив договір констатації від
11 листопада 2011 року

№ 010911, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7
визнати недійсним.

Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 19 березня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Черкаської області
від 12 червня 2014 року, у задоволенні
позову ОСОБА_6 відмовлено. Зустрічний
позов ОСОБА_7 задоволено. Визнано
договір констатації від 11 листопада 2011
року № 010911 про розмір надання
юридичних послуг (правову допомогу)
недійсним. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу суду апеляційної
інстанції та передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга має бути задоволена
частково з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні первісного
позову та задовольняючи зустрічний
позов, суди керувалися тим, що спірний
договір укладено не з метою повернення
всього депозитного вкладу, на що при
його укладенні розраховував ОСОБА_7, а
на недопущення примусового продажу
майна, переданого в іпотеку ТОВ
«Торговий дім «Логос» та подальше
звільнення вказаного товариства від
сплати за користування отриманими від
ОСОБА_7 грошовими коштами.
Оспорюваний договір підписаний на
вкрай невигідних умовах, ОСОБА_7
знаходився під впливом такої тяжкої
обставини, як можливість неповернення
значної суми депозитних коштів.

Із такими висновками судів погодитися
не можна.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Встановлено, що 09 липня 2010 року між ПАТ
«Банк Столиця» та ОСОБА_7 (вкладник)
укладений договір банківського вкладу
(депозиту) «Літній» № 31-09/10, на
виконання умов якого вкладник передав
банку грошові кошти в іноземній валюті
у розмірі 253 тис. доларів США. Датою
повернення вкладу вказано 09 жовтня 2010
року за умови, якщо цей договір не
пролонгований (а. с. 137).

09 листопада 2011 року між ПАТ «Банк
Столиця» (кредитор), ТОВ
«Торговий дім «Логос» (боржник), та
ОСОБА_7 (поручитель) укладено договір
поруки (а. с. 19).

Згідно з договором від 11 листопада 2011
року № 11/11 «Про порядок погашення
витрат «Сторони-2» як поручителя за
договором поруки» ОСОБА_7 у
повному обсязі погасив заборгованість
ТОВ «Торговий дім «Логос» перед ПАТ
«Банк Столиця» за кредитним договором
від 24 травня 2007 року № 31-17/07-К у розмірі 1
390 052 грн 70 коп. (а. с. 12).

Після погашення заборгованості за
кредитом банк в установленому порядку
вчинив дії щодо припинення договору
іпотеки від 24 травня 2007 року №
31-17/07-К-1Z (а. с. 133).

11 листопада 2011 року між ОСОБА_7
(замовник) та фізичною
особою−?підприємцем ОСОБА_6
(виконавець) укладено
договір-констатація № 010911, згідно з п. 1
якого замовник доручив, а виконавець
взяв на себе обов'язок надати замовнику
консультації з питань правового
регулювання (юридичні послуги −?
правову допомогу). Метою цих дій було:
досягнення домовленостей, узгодження
деталей та підписання між замовником
та ТОВ «Торговий дім «Логос» (боржник)
ряду угод (договорів) щодо переходу до
замовника прав кредитора за кредитним
договором від 24 травня 2007 року №
31-17/07-К на суму 1 500 000 грн, укладеним між
боржником та ПАТ «Банк Столиця», та
набуття замовником прав
іпотекодержателя за іпотечним
договором із предметом іпотеки −?
овочесховищем (літ. «В1») по АДРЕСА_1, що
належить боржнику на праві власності.
Наслідком цих дій повинно було стати
«повернення» належних замовнику
грошових коштів, що несплачені за
депозитним вкладом у ПАТ «Банк
Столиця» (а. с. 6).

Із відповіді ПАТ «Банк Столиця» від 03
березня 2014 року № 01/46 вбачається, що
постановою правління Національного
банку України від 31 січня 2011 року
№ 19 у ПАТ «Банк Столиця» призначено
тимчасову адміністрацію, дію якої
продовжено до 30 січня 2012 року. Станом на
початок дня 11 листопада 2011 року на
рахунках ОСОБА_7 обліковувались кошти у
розмірі 1 грн 62 коп. та 285 370,12 доларів
США. Протягом дня йому частково видано
кошти у розмірі 174 142 долари США. Станом
на кінець дня 11 листопада 2011 року
залишок коштів на рахунках ОСОБА_7
склав 1 грн 62 коп. та 111 228,12 доларів США.
Згідно із затвердженим рішенням
комісії Національного банку України з
питань нагляду та регулювання
діяльності банків від 25 січня 2013 року №
32 переліку (реєстру) вимог кредиторів
ПАТ «Банк Столиця», перед
ОСОБА_7 визнано кредиторські вимоги у
складі четвертої черги у розмірі 689 104
грн 31 коп., а також вимоги у складі
сьомої черги - 337 011 грн 40 коп.
(а. с. 133)

Колегія суддів погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій, що зобов'язання за п. 1
договору-констатації від 11 листопада
2011 року № 010911 ОСОБА_6 не виконані, а саме
депозит за договором банківського
вкладу від 09 липня 2010 року № 31-09/10
ОСОБА_7 не повернуто, підстав для
задоволення позову ОСОБА_6 про
стягнення коштів за надані юридичні
послуги не вбачається.

У частині задоволення зустрічного
позову ОСОБА_7 з судовими рішеннями
погодитися не можна з огляду на таке.

Звертаючись до суду, ОСОБА_7 посилався
на вимоги ст. ст. 203, 215, 233 ЦК України і
вказував, що договір-констатація від 11
листопада 2011 року № 010911
спрямований на настання реальних
наслідків та укладений під впливом
тяжкої обставини для позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України
правочин, який вчинено особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах, може бути
визнаний судом недійсним незалежно від
того, хто був ініціатором такого
правочину.

Тобто, такий правочини має дефекти волі
і здійснюється за таких обставин, коли
особа змушена вчинити правочин на
невигідних для себе умовах.

Згідно зі ст. 233 ЦК України для визнання
правочину недійсним необхідно
встановити наявність двох обставин:
тяжких обставин та вкрай невигідних
умов вчинення правочину.

При розгляді зазначеної категорії
справ потрібно враховувати такі
фактори, як майновий і психічний стан
осіб та їх близьких напередодні й на
момент вчинення правочину;
співмірність наданих послуг із
вартістю переданого за правочином
майна; враховувати вплив на формування
волевиявлення сторін.

Тяжкі обставини треба розуміти як не
будь-яке несприятливе матеріальне,
соціальне чи інше становище, а як його
крайні форми. Наприклад, важка хвороба
особи чи її близьких, смерть
годувальника, крайня нужденність її
сім'ї, загроза втратити заставлене
житло чи банкрутства, надзвичайно
низька винагорода за виконану роботу
або надану послугу, порівняно з
вартістю відчужуваної речі, та інші
обставини, для усунення чи пом'якшення
яких необхідно терміново укласти цей
правочин. Тяжка обставина є
оцінювальною категорією і має
визначатися судом з урахуванням усіх
обставин справи. Потерпілий, який
оскаржує правочин, повинен довести, що
за відсутності тяжких обставин він
взагалі або на зазначених умовах не
уклав би правочин. Визнання правочину
недійсним не може пов'язуватись з тим,
чи усвідомлювала сторона користь, яку
матиме від нього, про що зазначено у п. 23
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів»
недійсними».

Правочини, що вчиняються особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах,
характеризуються тим, що особа їх
вчиняє добровільно, усвідомлює свої
дії, але вимушена це зробити через
тяжкі обставини. Тобто в таких випадках
немає обману або помилки.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, у межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

На вказані вимоги закону суди уваги не
звернули, не визначилися з характером
спірних правовідносин, не встановили
фактичні обставини справи, а саме, чи
свідчать вказані позивачем за
зустрічним позов обставини про
вчинення правочину під впливом тяжкої
для нього обставини і на вкрай
невигідних умовах в силу вимог ст. 233 ЦК
України.

За таких обставин ухвалені у цій
частині судові рішення не можуть
вважатись законними й обґрунтованими,
тому відповідно до ст. 338 ЦПК України
вони підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 337, 338, 343, 344, 345, 347,
349 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 19 березня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Черкаської
області від 12 червня 2014 року у
частині задоволення зустрічного
позову ОСОБА_7 скасувати, справу у цій
частині передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

У іншій частині рішення
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 19 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Черкаської області
від 12 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.М. Ситнік
Судді: А.В. Маляренко
В.А. Нагорняк Т.О.
Писана Г.В. Юровська