Справа №
Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 р. Центральний районний суд
міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Черенкової Н.П.,

при секретарі - Волковій І.А.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась з позовом до
відповідача про розірвання шлюбу,
посилаючись на те, що відносини між
подружжям припинені внаслідок
несумісності характерів, різних
поглядів на життєві проблеми та шляхи
їх вирішення.

Позивач вимоги позову підтримала,
просила про його задоволення.

Відповідач проти розірвання шлюбу
заперечував, однак, враховуючи що у
ОСОБА_1 відсутнє бажання примиритись,
просив шлюб розірвати.

Обставини справи встановлені судом.

26.01.1991 року Палацом урочистих подій м.
Миколаєва, актовий запис № 82,
зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2.

Шлюб це добровільний, рівноправний,
сімейний союз жінки та чоловіка
спрямований на створення сімї та
зареєстрований у державному органі
реєстрації актів цивільного стану.

Загальна декларація прав людини у ч. 2
ст. 16 містить положення, за яким шлюб
може укладатися тільки при вільній і
повній згоді сторін, що одружуються, а
за ст. 23 Міжнародного пакту про
громадянські і політичні права, жоден
шлюб не може бути укладений без вільної
і цілковитої згоди тих, хто
одружується.

За аналогією можливо зробити висновок,
що й подальше існування сімї, як
добровільного союзу у разі відсутності
добровільної згоди чоловіка чи жінки
на такий союз, не може мати місце.

Принцип добровільності шлюбу
закріплений у ст. 51 Конституції України
у відповідності до якого шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки та
чоловіка.

Чинне законодавство України забороняє
примушування до шлюбу. Шлюб
припиняється внаслідок його
розірвання за позовом одного з
подружжя на підставі рішення суду.

У ході розгляду справи, судом була
перевірена наявність відповідних
підстав для розірвання шлюбу, суд
переконався у дійсному волевиявленні
сторін на розірвання шлюбу, та не
знайшов підстав для надання строку для
примирення.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11
"Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майнаподружжя", питання про
розірвання шлюбу вирішується
незалежно від наявності між подружжям
майнового спору.

За пунктом 11 ч. 1 даної постанови,
рішення суду у справі про розірвання
шлюбу повинно відповідати вимогам ст.
215 ЦПК. У ньому, зокрема, має бути
зазначено дату й місце реєстрації
шлюбу, час та причини фактичного його
припинення, мотиви, з яких суд визнав
збереження сім'ї можливим чи
неможливим, обґрунтовані висновки з
приводу інших заявлених вимог. У
резолютивній частині рішення слід
навести відомості, необхідні для
реєстрації розірвання шлюбу в органах
РАЦС.

Судом встановлено, що сторони подружні
стосунки не підтримують, і
підтримувати їх в подальшому наміру не
мають, в звя*зку з чим сім*ю зберегти
немає можливості, тому шлюб підлягає
розірванню, а позов- задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 213-215, 294 ЦПК
України, ст.ст. 110, 112, 114, 115 СК України,
суд

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 26.01.1991 року
Палацом урочистих подій м. Миколаєва,
актовий запис № 82, між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 - розірвати.

Рішення може бути оскаржене в порядку
та строки, передбачені ст. 294 -296 ЦПК
України.

Суддя
Н.П. Черенкова