справа № 2/76/11
пров. №2/544/1/2014
РІШЕННЯ

іменем України

06 лютого 2014 року
м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської
області у складі:

головуючого - судді Сайко О.О.,

за участі секретаря - Несена О.І.,

позивача ОСОБА_1, представника
позивача ОСОБА_2, представника
відповідачів адвоката ОСОБА_3 (фізичних
осіб),

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду на вул.
Леніна, 41 цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
відшкодування матеріальних та
моральних збитків, завданих злочином,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 у жовтні 2010 року звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5
про відшкодування моральних та
матеріальних збитків, завданих
злочином.

В обґрунтування своїх позовних
вимог позивач указує на те, що 09 травня
2010 року близько 17 год на вулиці
Прилуцькій у с. Верхоярівка
Пирятинського району відповідачі
нанесли йому численні удари в різні
частини тіла, спричинивши легкі
тілесні ушкодження.

У зв'язку з такими діями він звернувся
в порядку приватного обвинувачення до
суду із скаргою про притягнення
відповідачів до кримінальної
відповідальності за скоєний злочин за
ч.2 ст. 125 КК України. Своїми
неправомірними діями відповідачі
завдали йому моральних збитків, які
полягають у сильному фізичному болю та
стражданнях. Після побиття позивач
протягом тривалого часу втратив сон та
не мав змоги самостійно пересуватися,
оскільки відчував сильний головний
біль, запаморочення, сильні болі в
області грудей. Через виражені сліди
побиття на обличчі позивач тривалий
час не міг вийти за межі свого будинку.
Завдану йому моральну шкоду
оцінює в 5000 грн.

17.09.2013 позивач збільшив позовні вимоги
та просив стягнути з відповідачів
моральну шкоду у сумі 50 000 грн. Мотивує
розмір заподіяних йому збитків тим, що
його страждання від завданого
фізичного болю посилилися від того, що
злочин відносно нього був скоєний у
громадському місці у присутності
односельців та сторонніх осіб. При
цьому відповідачі свою вину у скоєному
не визнали, неодноразово ігнорували
виклики до суду по розгляду
кримінальної справи. У зв'язку із
завданими йому моральними втратами
порушився нормальний спосіб його
життя, виникла необхідність докладати
додаткових зусиль для організації
своєї життєдіяльності та для захисту
своїх прав.

Позивач просить стягти з відповідачів
у відшкодування моральної шкоди 50000
грн та витрати, пов'язані з явкою до
суду у розмірі 3360 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник ОСОБА_2 позов
підтримали з підстав, викладених у
позовній заяві та заяві про збільшення
позовних вимог. Просять стягти з
відповідачів у відшкодування
моральної шкоди 50000 грн та 3360 грн
витрат, пов'язаних з явкою до суду,
витрати на правову допомогу.

Представник відповідачів адвокат
ОСОБА_3 у судовому засіданні позов
ОСОБА_1 не визнав, посилаючись на
недоведеність позивачем факту
завдання йому моральної шкоди та
недостовірність доказів на
підтвердження матеріальних витрат.
Просив відмовити у його задоволенні у
повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідачів, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає
частковому задоволенню виходячи з
наступного.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини:

Вироком колегії суддів апеляційного
суду Полтавської області від 29 травня
2013 року відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5
визнано винними у вчиненні злочину,
передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.
Злочин вчинено при таких обставинах: 09
травня 2010 року близько 17 год на вул.
Прилуцькій с. Верхоярівка
Пирятинського району Полтавської
області ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під час
сварки, яка переросла в бійку, нанесли
ОСОБА_1 не менше чотирьох ударів в
ділянку верхньої губи зліва, передню
поверхню грудної клітки зліва, ліве та
праве плече, чим спричинили останньому
тілесні ушкодження у вигляді закритої
черепно-мозкової травми -струсу
головного мозку, синця нижньої губи
зліва з крововиливом та раною її
слизової оболонки навпроти 2-3 зубів,
синців між лівою середньо ключичною та
передньопахвовими лініями на рівні 4
ребра, по передньо-зовнішній поверхні
лівого плеча та межі середньої та
верхньої третини, по задньозовнішній
поверхні правого плеча, які за ступенем
тяжкості відносяться до легких
тілесних ушкоджень, що спричинили
короткочасний розлад здоров'я (а.с.39-42).

У відповідності до ч. 4 ст. 61 Цивільного
процесуального кодексу України (далі
-ЦПК України), вирок у кримінальній
справі, що набрав законної сили, або
постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення
обов'язкові для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено вирок
або постанову суду, з питань, чи мали
місце ці дії та чи вчинені вони цією
особою.

Таким чином, обставини заподіяння
позивачу ОСОБА_1 легких тілесних
ушкоджень діями відповідачів ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 беззаперечно встановлено
вироком суду у кримінальній справі.

Статтею 23 ЦК України закріплено
право особи на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Пункт 1 ч. 2. ст. 23 ЦК України
передбачає, що моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
ушкодженням здоров'я.

Моральна шкода відшкодовується
грішми, іншим майном або в інший
спосіб.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психологічних
тощо), яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
час та зусилля, необхідні для
відновлення попереднього стану. При
цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Положеннями ч.1 ст.1167 Цивільного
кодексу України закріплено, що
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини

При заподіянні особі моральної
шкоди, обов'язок по її відшкодуванню
покладається на винних осіб незалежно
від того, чи була заподіяна потерпілому
майнова шкода та чи відшкодована вона.

Неправомірними спільними діями
відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5
позивачеві завдано моральну шкоду, яка
обумовлена моральними та фізичними
стражданнями з приводу отримання
тілесних ушкоджень ОСОБА_1 і ця шкода,
на думку суду, підлягає відшкодуванню.

Визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди, суд враховує як
глибину та тривалість моральних
страждань, яких зазнав позивач, те, що
він деякий час був позбавлений
можливості вести свій звичайний спосіб
життя, погіршилось його самопочуття
через нанесення йому тілесних
ушкоджень, ступінь тяжкості цих
тілесних ушкоджень, які є легкими, так і
обставини заподіяння моральної шкоди,
а також неправомірну поведінку самого
позивача, який вступив у сварку з
відповідачами, що переросла у
обопільну бійку.

Суд вважає, що відповідачами
позивачу було заподіяно моральної
шкоди, проте її розмір дещо
перебільшений, тому суд,
проаналізувавши надані позивачем
докази, а також виходячи із засад
розумності, виваженості та
справедливості, вважає за необхідне
стягнути з відповідачів на користь
позивача 1000 грн. на відшкодування
завданої моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.1190 ЦК України,
особи, спільними діями або
бездіяльністю яких було завдано шкоди,
несуть солідарну відповідальність
перед потерпілим. Враховуючи, що
моральної шкоди було заподіяно
спільними діями відповідачів у справі,
суд покладає на них солідарний
обов'язок по її відшкодуванню.

Як зазначено у ст. 10, 11 ЦПК України,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.2 ст. 64 ЦПК України, письмові
докази, як правило, подаються в
оригіналі. Якщо подано копію
письмового доказу, суд за клопотанням
осіб, які беруть участь у справі, має
право вимагати подання оригіналу.
Відповідно до статей 58, 59 ЦПК України
надані сторонами докази повинні бути
належними та допустимими. Суд не бере
до уваги докази, які одержані з
порушенням порядку, встановленого
законом.

Відповідно до ч.3 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

На підтвердження витрат, пов'язаних з
явкою позивача до суду, останній надав
копії фіскальних чеків про придбання
дизпалива, виданих АЗС №16/069 ПАТ
«Укрнафта» від 20.06.2012, 25.12.2012, 08.01.2013,
26.02.2013, 03.04.2013, 29.05.2013, 13.12.2013. На виконання
ухвали суду від 12.12.2013 підприємство,
від імені якого видані вищевказані
документи - ПАТ «Укрнафта» надало
інформацію про достовірність наданих
позивачем чеків (а.с. 105-120). У наданій
суду інформації ПАТ «Укрнафта» вказує
про наявність підстав вважати, що
фіскальні чеки, додані до ухвали
Пирятинського районного суду від
12.12.2013, є недійсними з підстав,
викладених у повідомленні та їх
дійсність спростовується наданими до
повідомлення документами. У судовому
засіданні позивач оригіналів
вищевказаних чеків не надав та надати
пояснення з приводу отриманої
інформації відмовився.

Враховуючи викладене, суд приходить до
переконання, що надані позивачем
докази не підтверджують понесені ним
витрати, пов'язані з явкою до суду, тому
в цій частині позовних вимог слід
відмовити.

Вимоги про відшкодування витрат на
правову допомогу задоволенню не
підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 79 ЦПК України до
складу судових витрат відносяться
витрати на правову допомогу. Згідно ст.
84 ЦПК України витрати, пов'язані з
оплатою правової допомоги адвоката або
іншого фахівця в галузі права, несуть
сторони, крім випадків надання
безоплатної правової допомоги.
Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

В матеріалах справи відсутні докази із
зазначенням, яка правова допомога
надавалась позивачу і часу надання
такої допомоги, відсутні докази
фактичного надання такої допомоги. Сам
факт видачі квитанції з вказівкою,
лише, отриманої суми, не свідчить про
належне оформлення документів на
підтвердження витрат на правову
допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову
допомогу може надавати особа, яка є
фахівцем у галузі права і за законом
має право на надання правової допомоги.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею судові витрати. За змістом
зазначених норм закону витрати,
пов'язані з оплатою участі у справі
представника сторони не відносяться
до судових витрат і не підлягають
розподілу між сторонами в порядку,
передбаченому ст. 88 ЦПК України.
Представник особи, яка бере участь у
справі має процесуальний статус саме
представника цієї особи, що
передбачено статтями 26, 42 ЦПК України і
не може одночасно мати процесуальний
статус особи, яка надає правову
допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи,
представник позивача ФОП ОСОБА_2 взяв
на себе зобов'язання щодо
представництва інтересів позивача ( а.
с.62 ) в суді на підставі нотаріально
посвідченої довіреності від 03.07.2013
року. Саме як представник позивача
вказано процесуальний статус ОСОБА_2 в
журналі судового засідання.

Тому позовні вимоги про стягнення
витрат на правову допомогу не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212, 215 ЦПК
України, на підставі ст. ст. 23, 1166, 1167, ЦК
України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути солідарно із ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, мешканця
АДРЕСА_2, моральну шкоду у сумі 1000
(одна тисяча ) грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути солідарно із ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 на користь держави судовий збір
у сумі 4 (чотири) грн. 87 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Полтавської області
через Пирятинський районний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом 10
днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набуває законної сили після розгляду
справи.

Головуючий

Повний текст рішення виготовлений
10.02.2014