У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В.,
Ступак О.В.,

Коротуна В.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 17 серпня 2010 року та рішення
апеляційного суду м. Києва від 29 травня
2014 року та за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» на рішення
апеляційного суду м. Києва від 29 травня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство
«Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал
Банк») звернулося до суду з позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
посилаючись на те, що 17 жовтня 2007 року
між банком та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір № 06/1714к-02-07,
відповідно до умов якого позивач надав
відповідачу кредит у сумі 15 094 дол. США
строком до 16 жовтня 2012 грудня зі
сплатою 12 % річних за користування
кредитом, останній зобов'язався
своєчасно сплачувати проценти за
користування кредитом, повернути
кредит у визначені договором терміни,
виконати інші зобов'язання,
передбачені договором.

З метою забезпечення виконання
обов'язків за вищевказаним кредитним
договором між позивачем та ОСОБА_4 було
укладено договір поруки від 17 жовтня 2007
року № 06/1714дп-02-07.

Відповідач свої зобов'язання належним
чином не виконував, унаслідок чого
станом на 27 серпня 2009 року утворилася
заборгованість у розмірі 12 449,52 дол. США,
а саме: прострочена заборгованість за
кредитом - 11 320,45 дол. США, прострочені
відсотки - 996,16 дол. США, пеня - 132,91
дол. США, що на час подання позову за
офіційним курсом НБУ становило 99 139 грн
30 коп.

Оскільки ОСОБА_3, ОСОБА_4 не здійснювали
платежі в рахунок погашення суми
кредиту та нарахованих процентів, чим
порушили прийняті на себе договірні
зобов'язання, банк просив позовні
вимоги задовольнити.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 17 серпня 2010 року
позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк»
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
в солідарному порядку на користь ПАТ
«Універсал Банк» заборгованість за
кредитним договором, відсотки та пеню в
розмірі 12 449,52 дол. США, що за офіційним
курсом НБУ на день ухвалення рішення
становить 98 237 грн 92 коп. Вирішено
питання щодо судових витрат у справі.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
29 травня 2014 року рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 17 серпня 2010
року змінено. Зменшено суму
заборгованості, яка виникла станом на 27
серпня 2009 року і підлягає стягненню
солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь
ПАТ«Універсал Банк» з 12 449,52 дол. США до 6
398,51 дол. США, що станом на день
ухвалення рішення складає 75 310 грн 46
коп. Вирішено питання щодо судових
витрат у справі.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права й неправильним
застосуванням норм матеріального
права, та ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
банку до ОСОБА_4

У касаційній скарзі ПАТ «Універсал
Банк» просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанцій, мотивуючи свою
вимогу порушенням судом норм
процесуального права й неправильним
застосуванням норм матеріального
права, та направити справу на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає
задоволенню частково, касаційна скарга
ПАТ «Універсал Банк» підлягає
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив із того, що
оскільки ОСОБА_3 не виконуються вимоги
кредитного договору укладеного між ним
та банком, а ОСОБА_4 є поручителем за цим
договором, то вони мають відповідати
згідно з чинним законодавством.

Апеляційний суд, погодившись з
мотивами ухвалення рішення судом
першої інстанції, водночас зменшив
розмір суми заборгованості у зв'язку з
наданими відповідачем відповідними
доказами сплати заборгованості. Доводи
щодо припинення договору поруки
апеляційним судом не досліджувалися,
оскільки вказані доводи були викладені
в доповненнях до апеляційної скарги,
поданих у порушення строків,
передбачених ч. 1 ст. 300 ЦПК
України.

Проте з таким висновком суду
апеляційної інстанції погодитися не
можна.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення
апеляційного суду не відповідає.

Установлено, що 17 жовтня 2007 року між
банком та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір № 06/1714к-02-07,
відповідно до умов якого позивач надав
відповідачу кредит у сумі 15 094 дол. США
строком до 16 жовтня 2012 грудня зі
сплатою 12 % річних за користування
кредитом, останній зобов'язався
своєчасно сплачувати проценти за
користування кредитом, повернути
кредит у визначені договором терміни,
виконати інші зобов'язання,
передбачені договором.

17 жовтня 2007 року на забезпечення
виконання обов'язків за вищевказаним
кредитним договором між позивачем та
ОСОБА_4 було укладено договір поруки №
06/1714дп-02-07.

У зв'язку з неналежним виконанням умов
кредитного договору виникла
заборгованість у розмірі 12 449,52 дол. США.

Звертаючись з касаційною скаргою, банк
указує на те, що між ОСОБА_3 та банком
було укладено два кредитні договори і
деякі з наданих до апеляційного суду
доказів сплати заборгованості за
зазначеним договором були включені в
розрахунок погашення заборгованості
за іншим договором. Крім цього банком
було розраховано суму заборгованості
станом на 27 серпня 2009 року, а переказ
готівки було проведено після цієї дати.

Установлено, що ОСОБА_3 звертався до
апеляційного суду з клопотанням про
призначення судової експертизи щодо
з'ясування суми його заборгованості з
урахуванням здійснених ним платежів за
вказаним кредитним договором, однак у
задоволенні вказаного клопотання
судом було відмовлено і в основу
рішення суд поклав розрахунок, наданий
відповідачем, оскільки такий
розрахунок банком не спростований.

Установлено, що докази перерахування
коштів надані ОСОБА_3 до апеляційного
суду, не містять відомостей на
погашення заборгованості за яким саме
договором вони перераховані.

Ухвалюючи рішення апеляційний суд на
вказане уваги не звернув.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної
скарги, ОСОБА_4 окрім іншого вказує на
те, що банком змінено відсоткову ставку
за користування кредитними коштами з 12
% на 17 %, однак її як поручителя про це
повідомлено не було. Внаслідок таких
дій її відповідальність збільшилася
без її згоди, що є наслідком припинення
договору поруки відповідно до
ст. 559 ЦК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК
України порука припиняється з
припиненням забезпеченого нею
зобов'язання, також у разі зміни
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що
до припинення поруки призводять такі
зміни умов основного зобов'язання, які
призвели або можуть призвести до
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. Таке збільшення
відповідальності поручителя внаслідок
зміни основного зобов'язання виникає в
разі підвищення розміру процентів;
відстрочення виконання, що призводить
до збільшення періоду, за який
нараховуються проценти за
користування чужими грошовими коштами;
установлення (збільшення розміру)
неустойки тощо.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 559 ЦК
України припинення поруки у разі зміни
основного зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності, презюмується.

Таким чином, звернення особи до суду з
позовом про визнання поруки такою, що
припинена, на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК
України не є необхідним, проте такі
вимоги можуть розглядатися судом у
разі наявності відповідного спору.

При цьому, внесення змін до кредитного
договору про зміну зобов'язання,
забезпеченого порукою, зокрема
збільшення процентної ставки без
згоди поручителя, внаслідок чого
збільшився обсяг його
відповідальності, є підставою для
визнання поруки такою, що припинена.

Відповідно до п. 22 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати тощо без додаткового
повідомлення поручителя та укладення
окремої угоди, то ця умова договору
стала результатом домовленості сторін
(банку і поручителя), а, отже, поручитель
дав згоду на зміну основного
зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови
сторонами не узгоджені, а з обставин
справи не вбачається інформованості
поручителя і його згоди на збільшення
розміру його відповідальності, то
відповідно до положень частини першої
статті 559 ЦК порука припиняється у разі
зміни основного зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. У цьому випадку
поручитель має право на пред'явлення
позову про визнання договору поруки
припиненим.

Установлено, що згідно з наданої банком
довідки-розрахунку відсоткова ставка
за користування кредитними коштами з 15
липня 2008 року збільшена до 17 % (а. с. 117).

Пунктом 11 договору поруки вказано, що
всі зміни та доповнення до цього
договору вносяться в письмовій формі
шляхом укладання додаткових угод,
підписаних уповноваженими
представниками сторін.

Матеріали справи не містять доказів
згоди поручителя на підвищення
відсоткової ставки за користування
кредитними коштами.

Однак апеляційний суд не скористався
наданими йому повноваженнями ч. 3 ст. 303
ЦПК України та не перевірив
обґрунтованість заявлених вимог
банком до поручителя - ОСОБА_4

Отже, змінюючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд у порушення
вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України на
вказане уваги не звернув, не дотримався
встановленого ст. 212 ЦПК України
принципу оцінки доказів, відповідно до
якого суд на підставі всебічного,
повного й об'єктивного розгляду
обставин справи аналізує і оцінює
докази як кожен окремо, так і в їх
сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і
протиріччі, і ця оцінка повинна
спрямовуватися на встановлення
достовірності чи відсутності обставин,
які обґрунтовують доводи і заперечення
сторін; суд не з'ясував усіх обставин
справи та не надав їм належної правової
оцінки, хоча їх з'ясування має суттєве
значення для правильного вирішення
справи.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення; наявності інших фактичних
даних, які мають значення для вирішення
справи; правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У
рішенні суду обов'язково повинно бути
зазначено встановлені судом факти і
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

За таких обставин рішення апеляційного
суду підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
29 травня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
М.В. Дем'яносов

В.М.
Коротун

О.В.
Ступак

О.В.
Попович