У х в а л а

іменем україни

29 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Мостової Г.І.,

Мартинюка В.І., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до товариства
з обмеженою відповідальністю «АВТО
ПРОСТО» про захист прав споживача та
застосування наслідків нікчемного
правочину, за касаційною скаргою
товариства з обмеженою
відповідальністю «АВТО ПРОСТО» на
рішення Збаразького районного суду
Тернопільської області від 12 квітня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Тернопільської області від 18 липня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю «АВТО
ПРОСТО» (далі - ТОВ «АВТО ПРОСТО») про
захист прав споживача та застосування
наслідків нікчемного правочину.

В обґрунтування позову зазначав, що 12
жовтня 2012 року він уклав із
відповідачем угоду № 306385 з метою
придбання легкового автомобіля марки
«KIA SPORTAGE HID» на суму 175 130 грн.

Посилаючись на те, що ТОВ «АВТО ПРОСТО»
його було введено в оману унаслідок
нечесної підприємницької діяльності
із застосуванням пірамідальних схем,
ОСОБА_3 просив позов задовольнити,
стягнути на його користь із
відповідача сплачені на виконання
нікчемного правочину кошти в сумі 77 403
грн 03 коп.

Рішенням Збаразького районного суду
Тернопільської області від 12
квітня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Тернопільської області від 18 липня 2013
року, позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто
з ТОВ «АВТО ПРОСТО» на користь ОСОБА_3
сплачені на виконання нікчемного
правочину кошти в сумі 77 403 грн 03 коп.
Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ТОВ «АВТО ПРОСТО»
просить рішення Збаразького районного
суду Тернопільської області від 12
квітня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Тернопільської області від 18
липня 2013 року скасувати й ухвалити у
справі нове рішення про відмову в
задоволенні позову, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
не відповідають.

Ухвалюючи рішення та задовольняючі
позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що права позивача були
порушені внаслідок нечесної
підприємницької діяльності
відповідача, а тому спірний правочин в
силу вимог ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів» є нікчемним, а
права позивача підлягають захисту.

Проте погодитися з висновками судів не
можна з наступних підстав.

Судом установлено, що 12 жовтня 2009 між
ОСОБА_3 та ТОВ «АВТО ПРОСТО» укладено
угоду № 306385, предметом якої є надання
учаснику послуг системи АвтоТак,
спрямованих на придбання легкового
автомобіля марки «KIA SPORTAGE HID» на суму 175
130 грн.

Згідно з умовами вказаної угоди
відповідач за договором взяв на себе
зобов'язання виконавця певних послуг, а
позивач є їхнім споживачем. Угода
укладається шляхом підписання
сторонами угоди, додатку № 1 та додатку

№ 2, які є невід'ємними частинами угоди.
При підписанні угоди учасник повинен
сплатити плату за послуги, пов'язані зі
вступом до системи при укладенні угоди
та інші кошти, передбачені договором і
додатками до нього.

Як убачається з матеріалів справи, на
виконання умов вказаної угоди
позивачем було сплачено відповідачу 77
403 грн 03 коп., що підтверджується
копіями квитанцій про сплату внесків.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Згідно з положеннями, закріпленими у ч.
1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів», забороняється
здійснення нечесної підприємницької
практики. Нечесна підприємницька
практика включає в себе будь-яку
діяльність (дії або бездіяльність), що
вводить споживача в оману або є
агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7
ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як
такі, що вводять в оману, утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Таким чином, Законом України «Про
захист прав споживачів» закріплена
можливість визнання недійсними
правочинів, здійснених із
використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає, зокрема, у введенні в оману
споживачів шляхом залучення їхніх
коштів з метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі
нормативне визначення поняття
«пірамідальної схеми» не надано, однак
визначені ознаки, які відносять
діяльність суб'єкта підприємництва до
«пірамідальної схеми».

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів» дає підстави
для висновку, що поняття «пірамідальна
схема» у розумінні цієї норми має такі
обов'язкові ознаки: а) здійснення
сплати за можливість одержання
учасником компенсації; б) компенсація
надається за рахунок залучення
учасником інших споживачів схеми; в)
відсутність продажу або споживання
товару.

Таким чином, для кваліфікації
«пірамідальної схеми» необхідна
наявність усіх зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак
виключає можливість визнання схеми як
«пірамідальної», тобто такої, що
порушує норми чинного законодавства
України. Так, пірамідальній схемі
властива сплата за можливість
одержання окремим учасником
компенсації, яка повинна надаватися за
рахунок залучення цим учасником схеми
інших споживачів.

У той самий час предметом угоди сторін,
укладеної в рамках функціонування
системи придбання автомобілів у групах
АвтоТак, є надання учаснику програми
адміністративних послуг, у тому числі
фінансового характеру, з метою
придбання ним автомобіля.

Відповідно до ст. 2 угоди ТОВ «Авто
Просто» гарантує надання учаснику
права на отримання автомобіля за умови
виконання ним всіх зобов'язань,
передбачених Угодою.

За таких обставин висновок суду про те,
що діяльність ТОВ «АВТО ПРОСТО» за
угодою сторін є функціонуванням
«пірамідальної схеми», суперечить
змісту п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів» у зв'язку з
відсутністю головних ознак
«пірамідальної схеми» - безтоварності
та сплати компенсації одним учасником
за рахунок інших, оскільки за схемою
придбання товарів у групах придбавають
товар усі учасники за рахунок
об'єднання внесків кожного з них.
Різниця між споживачами - учасниками
схеми є тільки в часі одержання
автомобіля кожним із них, за умови
виконання своїх зобов'язань.

Крім того, для віднесення схеми до
пірамідальної необхідно врахувати й
інші норми чинного законодавства
України, що регулюють спірні
правовідносини, оскільки діяльність
ТОВ «Авто просто» з адміністрування
фінансових коштів підпадає під поняття
«фінансова послуга».

Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України
«Про фінансові послуги та регулювання
ринків фінансових послуг» під поняттям
«фінансова послуга» розуміється
операція з фінансовими активами, що
здійснюється в інтересах третіх осіб
за власний рахунок чи за рахунок цих
осіб, а у випадках, передбачених
законодавством, - і за рахунок
залучених від інших осіб фінансових
активів, з метою отримання прибутку або
збереження реальної вартості
фінансових активів.

Законом України від 2 червня 2011 року №
3462-ІV «Про внесення змін до деяких
законів України щодо регулювання
ринків фінансових послуг» (введено в
дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч.
1 ст. 4 Закону України «Про фінансові
послуги та регулювання ринків
фінансових послуг» та доповнено п. 111,
відповідно до якого до фінансових
послуг віднесено послуги з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

Як убачається з наведеного,
законодавець розрізняє ознаки, що
застосовуються до поняття
«пірамідальна схема» та «придбання
товарів у групах». Якщо перше є
порушенням законодавства, то друге, за
умови отримання відповідного дозволу
та дотримання всіх встановлених вимог,
є легітимною підприємницькою
діяльністю.

Такий висновок ґрунтується на головній
ознаці відсутності «пірамідальної
схеми» згідно з п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону
України «Про захист прав споживачів» -
це товарність схеми, тобто
передбачення надання споживачу товару
в обмін на внесені ним кошти.

Аналогічна правова позиція викладена у
Постанові Верховного Суду України від
11 вересня 2013 року № 6-40цс13 у справі за
позовом про визнання угоди недійсною,
відшкодування майнової та моральної
шкоди, яка відповідно до положень ст.
360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх
судів України.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом повністю не
встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
їх скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «АВТО
ПРОСТО» задовольнити частково.

Рішення Збаразького районного суду
Тернопільської області від 12
квітня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Тернопільської області від 18
липня 2013 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_3 до товариства
з обмеженою відповідальністю «АВТО
ПРОСТО» про захист прав споживача та
застосування наслідків нікчемного
правочину передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

В.О.
Кузнєцов

Судді:
Т.Л.
Ізмайлова

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

Д.О. Остапчук