АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у 1 й інстанції -
Шабанова А.М. Доповідач - Болтунова
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року Колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Болтунової Л.М.

суддів- Тамакулової В.О.,
Макарова М.О.

при секретарі
- Куць О.О.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську,
апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 23
жовтня 2014 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ
майна подружжя та за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
встановлення факту проживання однією
сім*єю без реєстрації шлюбу, поділ
спільного майна подружжя та стягнення
грошової компенсації,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року позивач
звернувся до суду з вказаним позовом,
та з урахуванням неодноразових
уточнень, в кінцевій їх редакції,
просив поділити спільне майно та
виділити йому ? частину автомобіля
марки «Мазда», модель Е2200, держномер
НОМЕР_1, вартістю 43 000 грн.; ? частину
гаражу НОМЕР_2 у гаражному кооперативі
«Юг», вартістю 45 000 грн.; визнати за ним
право володіння даним гаражем;
стягнути витрати на юридичну допомогу
в сумі 3000 грн. та судові витрати
розподілити між сторонами. ( а.с.2, 21, 37)

Відповідачка ОСОБА_4 у червні 2014
року звернулась із зустрічним позовом,
в якому просила встановити факт її
проживання однією сім*єю без
реєстрації шлюбу з лютого 2005 року по 28
грудня 2007 року з ОСОБА_3; визнати
спільною сумісною власністю
автомобіль ВАЗ 21070 держномер НОМЕР_3,
вартістю 30 000 грн. та майно придбане за
час сумісного проживання після
реєстрації шлюбу, а саме: кондиціонер
«Samsung» вартістю 2087 грн.;
металопластикові вікна, які нею були
вставлені під час ремонту у квартирі
відповідача у 2009 та 2010 роках на суму 4917
грн.; стягнути з ОСОБА_3 на її користь ?
частину вартості майна в сумі 18 502 грн.,
а у задоволенні позову останнього
відмовити. ( а.с.70)

Рішенням Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 23 жовтня 2014 року було
відмовлено у задоволенні позовних
вимог, як ОСОБА_3 , так і ОСОБА_4 ( а.с.116)

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
просив рішення суду в частині відмови
його у задоволенні позову скасувати,
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його вимоги, вважаючи
його незаконним та необґрунтованим. (
а.с.122)

Відповідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Оскільки рішення суду оскаржується
ОСОБА_3 в частині відмови у задоволенні
його позовних вимог про поділ майна
подружжя, законність та
обґрунтованість рішення в іншій
частині, колегією суддів не
перевіряється.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Статтею 3 ЦПК України передбачено,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Судове рішення в оскарженій частині не
в повній мірі відповідає вимогам
закону.

За змістом статті 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. За
вимогами ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов*язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що сторони з 28 грудня 2007
року перебувають у зареєстрованому
шлюбі. Мають двох неповнолітніх синів -
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Звертаючись 12 листопада 2013 року
до суду з позовом, який неодноразово
ОСОБА_3 уточнювався, він просив
виділити йому ? частину автомобіля
«Мазда», модель Е2200, держномер НОМЕР_1,
вартістю 43 000 грн., який був придбаний у
період шлюбу з відповідачкою у 2008 році,
по довіреності у ОСОБА_5 за 7250 доларів
США, а сам автомобіль залишити ОСОБА_4,
посилався на те, що даний автомобіль є
їх спільним майном.

Відмовляючи у задоволенні вимог в цій
частині, суд першої інстанції виходив з
їх недоведеності та
необґрунтованості.

Зазначений висновок суду
відповідає обставинам справи,
узгоджується з нормами матеріального
та процесуального права, які правильно
застосовані судом першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи,
автомобіль «Мазда», модель Е2200,
держномер НОМЕР_1, 1993 року випуску, є
власністю ОСОБА_5, згідно свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу від
16.12.2006 року. ( а.с.33)

Відповідно до довіреності від 21 червня
2008 року ОСОБА_5, за договором доручення
укладеного між ним та ОСОБА_3 в усній
формі, уповноважив останнього вчиняти
від його імені дії (експлуатувати,
здати в оренду, продати, обміняти)
зазначений автомобіль. На підставі
даної довіреності ОСОБА_3
Дніпропетровським МРЕО-2 УДАІ УМВС
України у Дніпропетровській області
було видано тимчасовий реєстраційний
талон на керування даним транспортним
засобом. ( а.с. 13, 43)

Колегія суддів вважає, що спірний
автомобіль не підлягає поділу між
подружжям, оскільки поділ майна
подружжя може бути здійснений лише
відносно майна, право власності на яке
оформлено на членів подружжя, однак, ні
позивач, ні відповідачка, такого права
на вказаний автомобіль не набули.

Стосовно відмови у задоволенні
позовних вимог про виділ позивачу ?
частки гаражу вартістю 45 000 грн., у
гаражному кооперативі «Юг», та
визнання за ним право користування цим
гаражем, то колегія суддів не
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Подаючи до суду позовну заяву,
ОСОБА_3 також зазначив, що знаходячись
у шлюбі з відповідачкою, 12 березня 2011
року ними був придбаний гараж у
гаражному кооперативі «Юг»,
розташований у АДРЕСА_1. Пайовий внесок
ними сплачено повністю, а тому на його
думку він та його дружина мають рівні
частки на нього, оскільки це майно є
об*єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Як вбачається з довідки голови ГК
«Юг» від 04.11.2013 року ОСОБА_6, ОСОБА_4
являється членом гаражного
кооперативу «Юг» з 12 березня 2011 року в
АДРЕСА_1, на підставі рішення виконкому
Ювілейної селищної ради народних
депутатів № 39 від 29 вересня 1993 року.
Гараж НОМЕР_2, пайовий внесок сплачено
повністю на 01.01.2013 року. Земельна
ділянка та гараж не приватизовані. (
а.с.6)

Згідно довідки зазначеного
голови ГБК «Юг» від 25 січня 2014 року,
ОСОБА_4 являється членом
гаражно-будівельного кооперативу «Юг»,
на підставі рішення виконкому
Ювілейної селищної ради народних
депутатів № 39 від 29 вересня 1993 року.
Гараж НОМЕР_2, пайовий внесок сплачено
повністю на 01.02.2014 року. ( а.с.32)

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції не звернув уваги на
суперечність вказаних довідок та не
дав їм належної правової оцінки.

Колегія суддів вважає, що
відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд
повинен був сприяти всебічному і
повному з*ясуванню обставин справи,
роз*яснити особам, які беруть участь у
справі, зокрема, позивачу його право,
щодо можливості залучення до участі у
справі Гаражно-будівельного
кооперативу «Юг» та не вирішив цього
питання в порядку, передбаченому ст. ст.
32, 33 ЦПК України, не попередив про
наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дій, не сприяв
здійсненню його прав.

Зазначені вимоги Закону судом
першої інстанції виконані не були, а
тому враховуючи наведене, колегія
суддів приходить до висновку, що
оскаржуване рішення суду в цій частині
підлягає скасуванню, як передчасне,
оскільки постановлено з порушенням
норм процесуального права, з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні цих позовних вимог. В
іншій оскарженій частині рішення
залишається без змін.

А отже апеляційна скарга
задовольняється частково.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 23
жовтня 2014 року скасувати і у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про поділ майна подружжя і виділ
? частини гаражу НОМЕР_2 у
Гаражно-будівельному кооперативі «Юг»
та визнання права користування на цей
гараж - відмовити.

В іншій оскарженій частині рішення
суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення але може бути оскаржено в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Судді: Л.М. Болтунова М.О.
Макаров В.О.Тамакулова