САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА
Справа № 726/2187/13-ц
Провадження №2/726/25/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2014
м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у
складі: головуючого судді Байцар Л. В.,
при секретарі Житарь С.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернівці справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про усунення перешкод у
володінні та користуванні майном,
шляхом визнання осіб такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням та їх виселення та за
зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, Виконавчого комітету
Чернівецької міської ради про
скасування рішення виконавчого
комітету міської ради та визнання
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно недійсним, -

ВСТАНОВИВ :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення
перешкод у володінні та користуванні
майном, шляхом визнання осіб такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням та їх виселення.

В позові посилається на те, що вона є
законним власником житлового будинку,
який розташований на земельній ділянці
за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується
свідоцтвом про право власності на
нерухоме майно серія CAE № 540605 від 27.12.2012
року, витягом з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно від
25.07.2013 року, свідоцтвом про право
власності на земельну ділянку серія
САС № 687688 від 25.07.2013 року та витягом з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно від 25.07.2013 року.

Посилається в позові на те, що в
належному їй будинку без правових
підстав проживають особи, які є для неї
сторонніми та втратили право на
користування будинком після смерті її
брата, а саме: ОСОБА_4, який при житті був
чоловіком відповідачки ОСОБА_2

Крім цього в позові посилається на те,
що 04.03.1994 року її брат - ОСОБА_4, стає
власником спадкового майна житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується довідкою ЧК ОБТІ за №
1391 від 13.09.2005 року. Вказує на те, що 10
березня 2000 року ОСОБА_4 реєструє шлюб із
ОСОБА_5, а 08.08.2002 року ОСОБА_4 реєструє
свою дружину - ОСОБА_2, в будинку за
адресою: АДРЕСА_1, а 28.04.2003 року, за
вказаною адресою реєструє її сина
ОСОБА_3, що підтверджується довідкою ПП
«Садгора-Сервіс» за № 1330 від 05.09.2013
року.

В позові вказує на те, що 06 серпня 2004
року ОСОБА_4 - складає заповіт на матір -
ОСОБА_6, що підтверджується копією
заповіту серії ВВК № 033192 від 06.08.2004
року. Після чого ІНФОРМАЦІЯ_3 року
ОСОБА_4 помирає, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1. В
позові вказує на те, що після його
смерті ОСОБА_6 16.12.2004 року подає до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини та своєчасно її
приймає, але не оформляє своїх
спадкових прав, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_4
року померає, що підтверджується
довідкою Другої Чернівецької
державної нотаріальної контори за № 220
від 31.07.2007 року та свідоцтвом про смерть
серія НОМЕР_2.

Також в позові вказує на те, що 15
вересня 2005 року вона - ОСОБА_1, подала
заяву до нотаріальної контори про
прийняття спадщини після смерті її
матері, та прийняла спадкове майно: 62%
готовності житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується
довідкою нотаріальної контори за № 220
від 31.07.2007 року.

Також посилається, що в подальшому нею
було завершено будівництво житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_1,
виготовлено у відповідності до чинного
законодавства України усю необхідну
технічну документацію, здано його в
експлуатацію та отримано свідоцтво про
право власності на вказаний житловий
будинок, що підтверджується витягом з
рішення Чернівецької міської ради 20
сесії V скликання за №410 від 28.09.2007 року
та свідоцтвом про право власності на
нерухоме майно серія САЕ № 540605 від
27.12.2012 року.

Посилаючись на ч. 1 ст. 405 ЦК України, де
зазначено «члени сім'ї власника житла,
які проживають разом з ним, мають право
на користування цим житлом відповідно
до закону», вважає, що право члена сім'ї
власника житлового будинку
користуватися цим житлом існує лише за
наявності у власника права приватної
власності на це майно. Оскільки житлові
права членів сім'ї власника житлового
будинку є похідними від права власника
цього будинку, то припинення права
власності особи на будинок припиняє
право членів його сім'ї на користування
цим будинком. Однією із підстав
припинення права власності відповідно
до ст. 346 ЦК України є смерть власника.
Таким чином, вважає, що після смерті
брата - ОСОБА_4 та в подальшому переходу
права власності на будинок до неї
відповідачі втратили право
користування цим будинком, добровільно
виселитися відмовляються, тому вона
звернулася за захистом прав та
інтересів в судовому порядку.

Також відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК
України, власникові належать права
володіння, користування та
розпорядження своїм майном. Право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні
(ст. 321 ЦК України).

Аналогічна норма закріплена в статті 41
Конституції України.

Вказує на те, що на даний момент та
обставина, що в належному їй житловому
будинку періодично проживає та
зареєстрована стороння особа, разом зі
своїм сином, обмежує її право на вільне
володіння та розпорядження її майном,
призводить до втручання в її особисте
життя.

З урахуванням наведених обставин
вважає, що її права мають бути захищені
шляхом визнання відповідачів такими,
що втратили право на користування
житловими приміщеннями в її
домоволодінні (по мотивам смерті
попередніх власників) та усунення
перешкод у користуванні нею будинком
шляхом їх виселення без надання іншого
житла Просить визнати відповідачів
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право
на користування житловими
приміщеннями в домоволодінні за
адресою: АДРЕСА_1.Усунути перешкоди в
користуванні ОСОБА_1 її житловим
будинком, який розташований за адресою:
АДРЕСА_1, шляхом виселення з вказаного
житлового будинку - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, без права на
інше житло.

Крім цього відповідачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 звернулися до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_7,
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради про скасування рішення
виконавчого комітету міської ради та
визнання свідоцтва про право власності
на нерухоме майно недійсним.

У зустрічному позові посилаються на те,
що згідно з довідкою Чернівецького
КОБТІ від 13.09.2005 року, копія якої є у
справі, за її померлим чоловіком ОСОБА_4
було зареєстровано на праві приватної
власності житловий будинок по АДРЕСА_1
на підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 04.03.1994 року,
виданого Другою чернівецькою
держнотконторою, реєстр № 725. В той же
час, зазначеним свідоцтвом за
чоловіком було визнано право власності
на незавершений будівництвом жилий
будинок за вказаною адресою.

Вказують, що відповідачка по
зустрічному позову ОСОБА_1 прийняла
після смерті своєї матері ОСОБА_6
спадщину у вигляді незавершеного
будівництвом житлового будинку,
ступінь готовності якого становила 62%,
в подальшому здала будинок в
експлуатацію та отримала свідоцтво про
право власності на нього. Вказує, що
насправді викладене у первісному
позові не відповідає дійсності, ОСОБА_7
ніяких заходів до завершення
будівництва не вжила, будь-яких
будівельних робіт не проводила,
ступінь готовності будинку на даний
час практично не змінилася й становить
63%, що підтверджується висновком
експерта. Виготовлена ж технічна
документація, включаючи документ про
прийняття даного будинку в
експлуатацію, є підробленою, а
свідоцтво про право власності
незаконним.

Посилаючись на ст.331 Цивільного кодексу
України, згідно якої право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові
будинки, будівлі, споруди тощо) може
виникнути лише після завершення
будівництва, просять скасувати рішення
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради № 846/26 від 25.12.2012 року про
видачу ОСОБА_1 свідоцтва про право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1,
визнати недійсним свідоцтво про право
власності на нерухоме майно ОСОБА_7
серія САЕ № 640605 від 27.12.2012р. відносно
житлового будинку АДРЕСА_1

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_8 позовні вимоги
підтримав в повному об'ємі та дав
аналогічні покази згідно позовної
заяви. Просить позовні вимоги
задовольнити в повному об'ємі. У
зустрічному позові просить відмовити
за безпідставністю, оскільки позивач
за зустрічним позовом не є власником
спірного майна.

Представник відповідачів ОСОБА_9,
відповідачі ОСОБА_2 ОСОБА_3 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнали,
вважають їх необґрунтованими.
Відповідачка ОСОБА_2 вказує на те, що
вони були членами сім'ї колишнього
власника будинку ОСОБА_4, який був її
чоловіком та помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року. В
даний час вони постійно проживають у
спірному будинку, який є недобудований,
не має ніяких зручностей, проте іншого
житла не мають. Вважають, що до ОСОБА_1
перешли обов'язки спадкодавця щодо
прав членів його сім'ї на користування
жилим приміщенням. ОСОБА_1, яка є
сестрою її померлого чоловіка ,
проживає за іншою адресою у власному
будинку, будь-яких перешкод у
користуванні її майном вони не чинять.
Просять в позові відмовити за
безпідставністю, крім цього просять
зустрічний позов про скасування
рішення виконавчого комітету міської
ради та про визнання свідоцтва про
право власності на нерухоме майно
визнати недійсним задовольнити у
повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши та оцінивши матеріали
справи в їх сукупності вважає, що в
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про усунення перешкод у
володінні та користуванні майном,
шляхом визнання осіб такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням та їх виселення слід
відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним та обґрунтованим, а за змістом
має містити встановлені судом факти і
відповідні їм правовідносини. При
встановленні фактів суд оцінює
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що 04.03.1994 року ОСОБА_4
стає власником спадкового майна, а саме
62% готовності житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується
довідкою ЧК ОБТІ за № 1391 від 13.09.2005 року.
10 березня 2000 року ОСОБА_4 реєструє шлюб
із ОСОБА_5, а 08.08.2002 року реєструє свою
дружину ОСОБА_2 в будинку за адресою:
АДРЕСА_1, а 21.05.2003 року реєструє її сина
ОСОБА_3, що підтверджується довідкою ПП
«Садгора-Сервіс» за № 1330 від 05.09.2013
року.

06 серпня 2004 року ОСОБА_4 - складає
заповіт на матір - ОСОБА_6, що
підтверджується копією заповіту серії
ВВК № 033192 від 06.08.2004 року. Після чого
ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_4 помирає, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серія НОМЕР_1.

ОСОБА_6 16.12.2004 року подає до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини, проте не оформляє
своїх спадкових прав, оскільки
ІНФОРМАЦІЯ_4 року помирає, що
підтверджується довідкою Другої
Чернівецької державної нотаріальної
контори за № 220 від 31.07.2007 року та
свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2.

Судом встановлено, що на даний час
житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1
належить позивачці ОСОБА_1 на праві
власності за заповітом після смерті її
матері ОСОБА_6, яка прийняла спадкове
майно: 62% готовності житлового будинку
за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується
довідкою нотаріальної контори за № 220
від 31.07.2007 року.

Вказане підтверджується свідоцтвом
про право власності на нерухоме майно
серія CAE № 540605 від 27.12.2012 року, витягом з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно від 25.07.2013 року.

Таким чином, відповідачка ОСОБА_2
зареєстрована в указаному будинку як
дружина власника з 8 серпня 2002 року до
тепер, оскільки з 10 березня 2000 року по
день смерті перебувала в
зареєстрованому шлюбі з братом
позивачки, відповідач ОСОБА_3
зареєстрований в указаному будинку як
член сім»ї власника з 21 травня 2003 року
до тепер. Протягом подружнього життя
відповідачка разом із ОСОБА_4 і своїм
сином проживали у спірному будинку, як
члени сім'ї власника ОСОБА_4, який дав
згоду на вселення відповідачів до
спірного житла та реєстрацію в ньому.
Відповідачі іншого житла не мають. Факт
постійного проживання відповідачів за
адресою: АДРЕСА_1 підтверджується актом
Органу самоорганізації населення
Садгірського району м.Чернівці
комітету мікрорайону «Ленківці » від
9.01.2014 року № 174.

Викладене було підтверджено в суді
показами сторін та матеріалами справи.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права.
Способи захисту права власності
передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК
України.

Власник майна, як зазначено у ст.391 ЦК
України, має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Однак у відповідності до ч.1 ст.156 ЖК
України члени сім'ї власника будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Згідно з ч.4 ст.156 ЖК України до членів
сім'ї власника будинку (квартири)
належать особи, зазначені в частині
другій статті 64 цього Кодексу.
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

Так, відповідно до ст. 405 ЦК України
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі його
відсутності без поважних причин понад
один рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником житла
або законом.

До членів сім'ї власника будинку
належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК
України дружина (чоловік), їх діти і
батьки. Членами сім'ї може бути визнано
й інших осіб, якщо вони постійно
проживають разом з наймачем і ведуть з
ним спільне господарство). Припинення
сімейних відносин з власником будинку
не позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку і колишнім членом його сім'ї
про безоплатне користування жилим
приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
ст. 162 цього Кодексу.

Суд вважає, що зміна власника житла не є
безумовною підставою втрачання права
користування цим житлом в сенсі статті
405 ЦК України, оскільки, як вбачається з
письмових пояснень позивачки, та інших
письмових доказів, відповідачі
вселилися до спірного житлового
будинку з дозволу власника, при їх
вселенні не було іншої угоди про
порядок користування цим приміщенням,
на даний час в ньому проживають,
будь-яких законних підстав виселення з
житлового будинку не має.

Письмові пояснення позивачки, що в
належному їй житловому будинку
періодично проживає та зареєстрована
стороння особа зі своїм сином і це
обмежує її право на вільне володіння та
розпорядження майном та призводить до
втручання в її особисте життя -
будь-якого підтвердження в судовому
засіданні не знайшли.

Таким чином, доводи позивачки не є
доведеними, інших доказів в
обґрунтування своїх позовних вимог
ОСОБА_1 суду не надала.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 60, 131 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Всупереч вимогам ст.ст.60, 131 ЦПК України
позивачка не надала суду належні та
допустимі докази на підтвердження
заявлених нею позовних вимог.

Підстави передбачені ст.391 ЦК України
та ст.116 ЖК України для виселення
відповідачів відсутні.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
усунення перешкод у володінні та
користуванні майном, шляхом визнання
осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням та
їх виселення в порушення статей 10, 60
ЦПК України не підтверджені належними
доказами, тому не підлягають
задоволенню.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши та оцінивши матеріали
справи в їх сукупності вважає, що в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Виконавчого комітету
Чернівецької міської ради про
скасування рішення виконавчого
комітету міської ради та визнання
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно недійсним слід
відмовити з наступних підстав.

У відповідності до ст. ст.. 3, 15 ЦПК
України, кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Позивачі за зустрічним позовом - ОСОБА_2
та ОСОБА_3 стверджують, що свідоцтво про
право власності на нерухоме майно
-житловий будинок по АДРЕСА_1, яке
зареєстроване за ОСОБА_1, є незаконним
та порушує їхні права і за захистом
саме цього права вони звернулися до
суду.

Проте, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому
засіданні не довели належними та
допустимими доказами своє право на
житловий будинок по АДРЕСА_1, та
земельну ділянку на якій він
розташований.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 60, 131 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Всупереч вимогам ст.ст.60, 131 ЦПК України
позивачі за зустрічним позовом не
надали суду належні та допустимі
докази на підтвердження своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав свобод чи інтересів.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги
зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, Виконавчого комітету
Чернівецької міської ради про
скасування рішення виконавчого
комітету міської ради та визнання
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно недійсним в порушення
статей 10, 60 ЦПК України не підтверджені
належними доказами, тому не підлягають
задоволенню.

Керуючись ст. 9, 64, 116, 156 ЖК України,
ст.ст.16, 391, 405 ЦК України, ст.ст. статті 3,
10, 11, 15, 60, 131, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
та ОСОБА_3 відмовити.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Виконавчого
комітету Чернівецької міської ради
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Чернівецької області, через
Садгірський районний суд м. Чернівці
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом в 10-ти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10-ти з дня
отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя Л. В.
Байцар