НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 0427/1801/2012
№ 2/183/120/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.01.2014 року Новомосковський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючої судді
Березюк В.В.,

при секретарі
Тен І.О.,

за участю:

позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Новомосковського
міськрайонного суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Виконавчого комітету Перещепинської
селищної ради Новомосковського району
Дніпропетровської області, третя особа
- Новомосковська державна районна
нотаріальна контора про визнання
недійсним заповіту, Державного акту на
право приватної власності на землю,
визнання права власності на
домоволодіння та земельну ділянку та
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про визнання права власності на
домоволодіння та земельну ділянку,
усунення перешкод у користуванні
домоволодінням та земельною ділянкою,
виселення з будинку,-

встановив:

17.10.2000 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись з
позовом до ОСОБА_3, яким просили визнати
за ОСОБА_1 право власності на ? частину
поліпшень, визнати за нею право
власності в порядку спадкування після
померлого чоловіка на 1/6 частину
поліпшень, визнати факт прийняття
спадщини ОСОБА_2 після смерті батька
ОСОБА_5, визнати за ОСОБА_2 право
власності в порядку спадкування після
померлого батька на 1/6 частину
поліпшень, визнати частково недійсним
заповіт ОСОБА_6 в частині прав
власності відповідача на частину
майна, зазначеного в заповіті (т.1 а.с.3-4).

Ухвалою Новомосковського районного
суду Дніпропетровської області від
05.08.2003 року зазначена позовна заява
залишена без розгляду (т.1 а.с. 40).

Ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 15.10.2003
року Ухвала Новомосковського
районного суду Дніпропетровської
області від 05.08.2003 року скасована, а
справа направлена на новий розгляд в
іншому складі (т.1 а.с. 59).

22.01.2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись
з доповненою та уточненою позовною
заявою до ОСОБА_3, якою просили визнати
недійсним заповіт ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_3
та визнати право власності на
домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та
ОСОБА_2; визнати недійсним Державний
акт на право приватної власності на
земельну ділянку, площею 0,5973 га,
розташовану поряд з домоволодінням та
визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право
власності на зазначену земельну
ділянку (т.1 а.с. 62-64).

10.05.2006 року ОСОБА_3 звернулась із
зустрічним позовом до ОСОБА_1 та

ОСОБА_2, яким просила визнати за нею
право власності на домоволодіння,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1,
визнати за нею право власності на
земельну ділянку, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, зобов'язати
відповідачів повернути їй Державний
акт на право приватної власності на
землю від 08.06.1999 року та зобов'язати
відповідачів та інших осіб, які без
законних підстав проживають у
домоволодінні, розташованому за
адресою: АДРЕСА_1, виселитися з нього (т.1
а.с.145-147).

Ухвалою Новомосковського районного
суду Дніпропетровської області від
30.05.2006 року у якості третьої особи на
боці відповідача залучена державна
нотаріальна контора (т.1 а.с. 159).

Ухвалою Новомосковського районного
суду Дніпропетровської області від
30.05.2006 року прийнята відмова ОСОБА_3 від
позову в частині позовних вимог до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права
власності на домоволодіння та земельну
ділянку, провадження в цій частині
позовних вимог закрито (т.1 а.с. 160).

Ухвалою Новомосковського районного
суду Дніпропетровської області від
31.08.2011 року позовна заява ОСОБА_1 та
зустрічна позовна заява ОСОБА_3
залишені без розгляду (т.1 а.с. 266).

Ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 22.02.2012
року Ухвала Новомосковського
районного суду Дніпропетровської
області від 31.08.2011 року скасована, а
справа направлена на новий розгляд в
іншому складі (т.2 а.с. 20).

14.03.2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись
з уточненою позовною заявою до
виконавчого комітету Перещепинської
селищної ради Дніпропетровської
області ОСОБА_3, якою просили визнати
недійсним Рішення виконкому
Перещепинської селищної ради №65 від
02.06.1989 року про визнання права
власності на будинок, Рішення
виконкому Перещепинської селищної
ради №279 від 1998 року про передачу у
власність земельної ділянки, площею
0,5973 га, визнати недійсним свідоцтво про
право власності на домоволодіння,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (67),
визнати недійсним Державний акт на
право приватної власності на земельну
ділянку, площею 0,5973 га, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, визнати недійсним
заповіт ОСОБА_6 від 02.11.1989 року,
складений на ім'я ОСОБА_3 та визнати
право власності на домоволодіння,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (67) за
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (т.1 а.с. 62-64).

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивачі за первісним позовом
вказують, що 22.09.1975 року зареєстровано
шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, після
реєстрації якого подружжя стало
проживати в будинку матері ОСОБА_5 -
ОСОБА_6, розташованому за адресою:
АДРЕСА_1. Господарство даного двору
належало до типу колгоспного двору,
головою якого по погосподарським
книгам була матір ОСОБА_5 - ОСОБА_6.
Поселившись у зазначеному
домоволодінні, ОСОБА_1 також стала
членом колгоспного двору. В
ІНФОРМАЦІЯ_4 та в ІНФОРМАЦІЯ_3 роках
ОСОБА_1 народила двох синів - ОСОБА_7 та
ОСОБА_2 відповідно, які також стали
членами даного колгоспного двору.
Разом з ними мешкала також сестра
ОСОБА_5 - ОСОБА_3, яка в 1989 році переїхала
мешкати в будинок АДРЕСА_2 і, таким
чином, відбувся виділ її долі з майна
колгоспного двору. З цього моменту
ОСОБА_3, в спірному домоволодінні не
мешкала, участі у веденні господарства
не приймала, ані фізичною працею, ані
грішми. Таким чином, після виділу долі
ОСОБА_3 членами колгоспного двору
залишились: голова колгоспного двору
ОСОБА_6, її син - ОСОБА_5, дружина сина -
ОСОБА_1 та їх діти - ОСОБА_7 та ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла матір ОСОБА_5 -
ОСОБА_6, яка залишила заповіт на ім'я
своєї доньки ОСОБА_3, яка у встановлений
законом строк звернулась до
нотаріальної контори із заявою по
прийняття спадщини.

Вважаючи, що ОСОБА_6 не мала права
заповідати спірний будинок, оскільки
не була його єдиною власницею, позивачі
звернулись до суду із зазначеним
позовом. Крім того, враховуючи той факт,
що ОСОБА_6 не була єдиною власницею
спірного будинку, не мала право вона і
на одноособову приватизацію земельної
ділянки, розташованої за тією ж
адресою. Вважаючи, що таким чином
порушені їх прав позивачі звернулись
із зазначеним позовом до суду.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 в
обґрунтування своїх зустрічних
позовних вимог зазначила, що на
підставі свідоцтва про право власності
на житловий будинок від 06.07.1989 року, її
матері належав житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1. Також
на підставі державного акту на право
приватної власності на землю її матері
ОСОБА_6 належала земельна ділянка,
розташована за тією ж адресою. За життя
її матір ОСОБА_6 склала заповіт, яким
все своє майно заповіла їй. ІНФОРМАЦІЯ_1
року помер її рідний брат ОСОБА_5, у
зв'язку з чим вона лишилась єдиною
спадкоємицею після смерті матері
ОСОБА_6, як за законом, так і за
заповітом. А тому, після смерті матері,
вона у встановлений законом строк
звернулась до нотаріальної контори із
заявою по прийняття спадщини, однак
через судову тяганину позбавлена
можливості отримати свідоцтво по право
на спадщину. Увесь час, поки справа
слухається в суді, позивачі за
первісним позовом незаконно
проживають у спірному домоволодінні,
чим порушують її права. А тому
звернулась до суду із зустрічним
позовом, яким в остаточній редакції
просила зобов'язати відповідачів
повернути їй Державний акт на право
приватної власності на землю, серії
ДПНВ № 012899 від 08.06.1999 року та
зобов'язати відповідачів та інших осіб,
які без законних підстав перебувають у
спірному домоволодінні, розташованому
за адресою: АДРЕСА_1, виселитися з нього.

В судовому засіданні представник
позивача за первісним позовом ОСОБА_8
підтримала позовні вимоги в повному
обсязі, посилаючись на обставини
викладені в позовній заяві, просила
задовольнити первісний позов у повному
обсязі, в задоволенні зустрічного
відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 проти задоволення первісного
позову заперечував, зазначивши що
спірне домоволодіння не є і не було
колгоспним двором, оскільки про
передачу майна у власність колгоспного
двору повинні бути документи, які
позивачі за первісним позовом не
надали. Після смерті ОСОБА_9, яка була
власницею старого домоволодіння,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на
підставі свідоцтва про право
власності, фактично спадщину прийняв
її син ОСОБА_10 Після чого, ОСОБА_10 разом
дружиною ОСОБА_6 побудували новий
будинок, на який ОСОБА_6 було у
встановленому законом порядку
оформлено право приватної власності,
після чого складено заповіт. Таким
чином, на даний момент законним
власником спірного домоволодіння
повинна бути спадкоємиця ОСОБА_6 -
ОСОБА_3, однак через судову тяганину
вона позбавлена можливості належним
чином оформити свої спадкові права.
Крім того, вважав, що позивачі за
первісним позовом без законних підстав
мешкають у спірному домоволодінні, чим
порушують права ОСОБА_3 А тому підстави
для задоволення первісного позову
відсутні. Просив відмовити в
задоволенні первісного позову та
задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Представники виконавчого комітету
Перещепинської міської ради
Новомосковского

району Дніпропетровської області та
Новомосковської районної державної
нотаріальної контори в судове
засідання не з'явилися, будучи належним
чином повідомленими про час і місце
судового засідання, надавши заяви про
розгляд справи у свою відсутність.

Суд, вислухавши думку учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
дійшов до наступного.

Рішення суду є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими у судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (в
редакції 1963 року - далі ЦК УРСР) майно
колгоспного двору належить його членам
на праві сумісної власності (ст. 112
цього Кодексу).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР
розмір частки члена колгоспного двору
встановлюється, виходячи з рівності
часток усіх членів двору, включаючи
неповнолітніх.

Колгоспний двір був припинений 15
квітня 1991 року, коли відповідно до
постанови Верховної Ради Української
РСР № 885-XII був введений в дію Закону
України "Про власність".

Згідно роз'яснень, викладених у п. 6
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
за позовами про захист права приватної
власності» від 22 грудня 1995 року № 20,
спори щодо майна колишнього
колгоспного двору, яке було придбане до
15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за
нормами, ще регулювали власність цього
двору, а саме: право власності на майно,
яке належало колгоспному двору і
збереглося після припинення його
існування, мають ті члени двору, котрі
до 15 квітня 1991 року не втратили права на
частку в його майні. П.8 вищезазначеної
Постанови зазначає, що передбачені
Законом "Про власність" положення щодо
спільної власності громадян на
майно, надбане внаслідок їх спільної
праці, поширюються на придбання його як
при веденні особистого підсобного
господарства, в тому числі членами
колишнього колгоспного двору, так і в
інших випадках. Згідно з цими
положеннями право на майно може бути
визнано не лише за громадянами, які є
родичами, а й за іншими особами, коли
буде встановлено, що вони входили до
складу сім'ї і брали трудову участь у
його придбанні.

Судом встановлено, що 22.09.1975 року
зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_5, що стверджується відповідним
свідоцтвом про шлюб (т.1 а.с.10).

Після укладення шлюбу подружжя
Коломоєць зареєструвалось та стало
мешкати за місцем мешкання матері
ОСОБА_5 - ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1.
Дана обставина підтверджується
домовою книгою (а.с.7 Домової книги), а
також не заперечувалась сторонами в
судовому засіданні.

Під час мешкання у зазначеному
домоволодінні подружжя Коломоєць
побудувало на зазначеному подвір'ї
времянку з газом, водою, опаленням,
сарай, гараж, паркан, до будинку

проведено газопостачання (т.1 а.с. 18-19),
що свідчить про отой факт, що подружжя
Коломоєць брало трудову та матеріальну
участь у придбанні спірного майна.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року та ІНФОРМАЦІЯ_4 року
ОСОБА_1 народила двох синів - ОСОБА_7 та
ОСОБА_2 відповідно, які також були
зареєстровані у зазначеному
домоволодінні (а.с.7-об Домової книги).

Згідно довідки виконкому
Перещепинської міської ради
Новомосковського району
Дніпропетровської області від 20.10.2000
року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 року
народження (т.1 а.с.17), дійсно проживає та
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1; на
день смерті батька дійсно проживав за
цією ж адресою (т.1 а.с.16).

Актом від 19.10.2000 року, складеним
комісією у складі депутата Малихіна
В.М. та сусідів ОСОБА_11, ОСОБА_13 та
ОСОБА_14 встановлено, що ОСОБА_1 мешкає
за адресою: АДРЕСА_1 з 1974 року (т.1 а.с.18).

Довідкою виконавчого комітету
Перещепинської міської ради
Новомосковського району
Дніпропетровської області
стверджується, що домоволодіння
АДРЕСА_1 після перенумерації має
АДРЕСА_1 (т.1 а.с.72).

Разом з ними у зазначеному
домоволодінні мешкала також сестра
ОСОБА_5 - ОСОБА_3, яка в 1989 році переїхала
мешкати в будинок АДРЕСА_2, де мешкає на
момент розгляду справи в суді.

Дана обставина підтверджується,
зокрема, Актом від 18.07.2002 року,
складеним комісією у складі депутата
Перещепинської міської ради Пилипенко
Л.В. та сусідів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (т.1
а.с.65).

Як стверджують позивачі за первісним
позовом, з цього моменту ОСОБА_3, в
спірному домоволодінні не мешкала,
участі у веденні господарства не
приймала, ані фізичною працею, ані
грішми, однак дану обставину суд не
вважає встановленою з підстав,
зазначених нижче.

Свідоцтвом про право приватної
власності від 06.07.1989 року оформлено
право власності ОСОБА_6 на
домоволодіння, розташоване за адресою:
АДРЕСА_1 (т.1 а.с.66). При чому, слід
зазначити, що в даному свідоцтві
зазначено дві обставини: перша -
«домоволодіння належить ОСОБА_6 -
голові колгоспного двору» і друга -
«свідоцтво видане на підставі Рішення
народних депутатів № 65 від 02.06.1989 року
взамін свідоцтва про право приватної
власності від 13.07.1971 року».

В самому ж рішенні народних депутатів
№ 65 від 02.06.1989 року зазначено, що
домоволодіння, розташоване за адресою:
АДРЕСА_1, належало голові колгоспного
двору ОСОБА_10, а також зазначено «старі
документи погасити» (т.1 а.с.175).

Враховуючи, що в порушення вимог ст. ст.
10, 60 ЦПК України, доказів того, що
будь-ким, зокрема ОСОБА_6, було набуто
право власності на спірне
домоволодіння згідно свідоцтва про
право власності від 13.07.1971 року, суду не
надано, то суд приходить до висновку, що
Рішенням народних депутатів № 65 від
02.06.1989 право власності на домоволодіння
АДРЕСА_1, на ім'я ОСОБА_6 було оформлено
вперше і було оформлено, як на
останнього члена колгоспного двору.

Дана обставина також підтверджується
довідкою Новомосковського районного
управління праці та соціального
захисту населення, згідно з якою ОСОБА_6
призначалася пенсія за віком згідно
подання колгоспу «Зоря», стаж роботи в
колгоспі «Зоря» становить 15 років 9
місяці

(т.1 а.с.130); копією трудової книжки
колгоспника (т.1 а.с.141); довідкою,
виданою Колективним
сільськогосподарським підприємством
«Зоря» про те, що ОСОБА_6 дійсно
являлась членом колгоспу «Зоря» і була
головою колгоспного двору за адресою:
АДРЕСА_1 (т.1 а.с.75) - не зважаючи на
розбіжність у номері домоволодіння,
зазначеному у довідці, судом
приймається дана довідка у якості
доказу тієї обставини, що ОСОБА_6 була
головою колгоспного двору,
розташованого за адресою спірного
домоволодіння, оскільки доказів
належності ОСОБА_6 до іншого
колгоспного двору, суду не надано. Крім
того, номер спірного домоволодіння
неодноразово змінювався, про що
свідчать виправлення, які маються на
титульній сторінці Домової книги та
відповідні довідки, видані виконавчим
комітетом Новомосковської міської
ради (т.1 а.с.72).

Згідно Вказівок по веденню по
господарського обліку в сільських
радах народних депутатів, затверджених
ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року №11215,
визначення в сільській місцевості
громадського типу господарства в
погосподарській книзі та відомостей
щодо членів колгоспного двору, що має
правове значення, було покладено саме
на сільські ради.

Листом міського голови м.Перещепине
зазначено, що в житловому будинку
АДРЕСА_1 на момент смерті ОСОБА_10,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року, проживали
і були зареєстровані: дружина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_9 року народження, син
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8 року народження,
невістка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7 року
народження, онуки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3
року народження та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4
року народження, а також зазначено, що в
Рішенні виконавчого комітету
Перещепинської селищної ради №65 від
02.06.1989 року допущена помилка - вказана
останнім членом колгоспного двору по
АДРЕСА_1 лише одна ОСОБА_6 (т.1 а.с.247).

Згідно зі ст.ст.120,123,563 ЦК України (в
редакції 1963 року) майно колгоспного
двору належить його членам на праві
сумісної власності, включаючи
неповнолітніх і непрацездатних; у разі
смерті члена колгоспного двору
спадкоємство в майні не відкривалося
до смерті останнього члена колгоспного
двору, а залишалось на праві сумісної
власності в рівних частках членів
двору, що в ньому проживають.

Таким чином, виходячи з
вищевикладеного, суд приходить до
висновку, що домоволодіння АДРЕСА_1, на
момент смерті ОСОБА_10 (ІНФОРМАЦІЯ_5
року) мало статус колгоспного двору,
головою якого була ОСОБА_6 та членами
якого на момент набрання чинності
Закону України «Про власність» (15
квітня 1991 року) були ОСОБА_5, ОСОБА_1,
ОСОБА_7, ОСОБА_2, а також ОСОБА_3

Щодо ОСОБА_3, то судом приймається до
уваги Акт від 18.07.2002 року, складений
комісією у складі депутата
Перещепинської міської ради Пилипенко
Л.В. та сусідів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (т.1
а.с.65), згідно з яким з 1989 року ОСОБА_3, в
спірному домоволодінні не мешкала,
участі у веденні господарства не
приймала, ані фізичною працею, ані
грішми, однак суд не вважає дану
обставину доведеною належними та
допустимими доказами, оскільки згідно
довідки виконкому Перещепинської
міської ради Новомосковського району
Дніпропетровської області ОСОБА_3 на
момент смерті ОСОБА_6 мешкала разом з
нею (т.1 а.с.79). Крім того, зазначена
обставина підтверджується і Домовою
книгою (т.1 а.с12), згідно даних якої
ОСОБА_3 зареєстрована у спірному
домоволодінні з 1988 року, дані по зняття
з реєстрації відсутні.

Статтею 126 ЦК УРСР було передбачено, що
працездатний член колгоспного двору
втрачає право на частку в майні двору,
якщо він не менше трьох років підряд не
брав участі своєю працею і коштами у
веденні спільного господарства двору.
Це правило не застосовується, якщо член
двору не брав участі у веденні
господарства в зв'язку з призовом на
строкову військову службу, навчанням в
учбовому закладі або хворобою.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає
ту обставину, що ОСОБА_3 в 1989 році
переїхала мешкати в інший будинок
АДРЕСА_2, який їй купили батьки і, таким
чином, відбувся виділ її долі з майна
колгоспного двору, недоведеною і
приходить до висновку, що на момент
набрання чинності Законом України «Про
власність» (15 квітня 1991 року) членами
колгоспного двору, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1 були ОСОБА_6 - голова
колгоспного двору та члени її родини -
її син ОСОБА_5, його дружина ОСОБА_1, їх
діти (онуки ОСОБА_6) - ОСОБА_7, ОСОБА_2 та
її донька ОСОБА_3 і, як членам
колгоспного двору, їм належало по 1/6
частини майна зазначеного колгоспного
двору.

Посилання представника відповідача за
первісним позовом на той факт, що право
власності на домоволодіння АДРЕСА_1,
набула ОСОБА_9 згідно свідоцтва про
право власності від 23.03.1959 року (т.1 а.с.74,
85), не може бути прийняте судом,
оскільки, по-перше, сам представник
відповідача за первісним позовом в
судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_9
належало інше домоволодіння, а спірне
домоволодіння було побудовано ОСОБА_6
та ОСОБА_10, а по-друге, як встановлено в
судовому засіданні ОСОБА_9 померла
ІНФОРМАЦІЯ_6 року (т.1 а.с.170), в той час, як
свідоцтво про право власності на її
ім'я було видане 23.03.1959 року на підставі
Рішення №299 від 30.11.1957 року (т.1 а.с.174),
тобто, як саме свідоцтво про право
власності на ім'я ОСОБА_9, так і Рішення
про його видачу, приймалось щодо
померлої особи. І, зокрема, згідно
Архівної довідки, ОСОБА_9 встановлено
право власності на будинок,
розташований по АДРЕСА_1, номер будинку
не вказано (т.1 ас.174).

В матеріалах справи також наявна
довідка виконавчого комітету
Перещепинської міської ради
Новомосковського району
Дніпропетровської області, видана
ОСОБА_10 про те, що він дійсно мешкає в
селищі Перещепине Новомосковського
району Дніпропетровської області і є
рідним сином ОСОБА_9, інших спадкоємців
не мається (т.1 а.с.73), однак судом не може
бути прийняте посилання представника
відповідача за первісним позовом на
той факт, що дана довідка свідчить про
прийняття спадщини ОСОБА_10 після
смерті ОСОБА_9, оскільки дана довідка
лише констатує факт наявності
спадкоємців, однак ніяким чином не
свідчить про набуття спадкових прав на
будь-яке майно.

Таки чином, під час прийняття Рішення
та оформлення свідоцтва про право
власності на домоволодіння,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на
ОСОБА_6, були порушені права та інтереси
інших членів колгоспного двору.

Враховуючи вищевикладене, та,
керуючись ч. 1 ст. 21 ЦК України, згідно з
якою суд визнає незаконним та скасовує
правовий акт індивідуальної дії,
виданий органом місцевого
самоврядування, якщо він суперечить
актам цивільного законодавства і
порушує цивільні права або інтереси,
суд вважає за необхідне скасувати
Рішення виконавчого комітету
Перещепинської селищної ради №65 від
02.06.1989 року, яким за ОСОБА_6 визнано
право власності на домоволодіння,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та
визнати недійсним свідоцтво про право
власності на зазначене домоволодіння,
видане на підставі вищезазначеного
Рішення.

Крім того, враховуючи той факт, що право
власності на земельну ділянку,
розташовану за тією ж адресою, що і
спірне домоволодіння, ОСОБА_6 набула, як
єдиний власник спірного домоволодіння,
суд вважає за необхідне задовольнити
первісний позов і в цій частині,
скасувавши рішення виконавчого
комітету Перещепинської селищної ради
№ 279 від 04.11.1998 року, яким передано у
приватну власність земельну ділянку,
розташовану за адресою АДРЕСА_1 та
визнати недійсним

Державний акт на право приватної
власності на землю, виготовлений та
виданий на ім'я ОСОБА_6 (т.1 а.с.150, 176).

Щодо визнання права власності на
домоволодіння за позивачами за
первісним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2, то
ці позовні вимоги суд вважає за
необхідне задовольнити частково та
визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право
власності на домоволодіння,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1 по 1/6
частині за кожним, як за членами
колгоспного двору, в іншій частині
позовних вимог відмовити, виходячи з
наступного.

Як зазначено вище на момент набрання
чинності Законом України «Про
власність» (15 квітня 1991 року) членами
колгоспного двору, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1 були ОСОБА_6 - голова
колгоспного двору та члени її родини -
її син ОСОБА_5, його дружина ОСОБА_1, їх
діти (онуки ОСОБА_6) - ОСОБА_7, ОСОБА_2 та
її донька ОСОБА_3 і, як членам
колгоспного двору, їм належало по 1/6
частини майна зазначеного колгоспного
двору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер (т.1 а.с.11).

На цей момент спадкування
здійснювалося на підставі ЦК, 1963 року,
норми якого і підлягають застосуванню
до спірних правовідносин.

Після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняла
його дружина ОСОБА_1, що стверджується
відповідним свідоцтвом про право на
спадщину (т.1 а.с.13).

Тобто, належна ОСОБА_5 1/6 частка майна
колгоспного двору є частиною спадкової
маси, однак з позовними вимогами про
визнання права власності в порядку
спадкування після смерті чоловіка,
ОСОБА_1 не зверталась. Суд же, керуючись
вимогами ст. 11 ЦПК України, розглядає
справу в межах позовних вимог.

Не звертався з позовними вимогами про
визнання за ним права власності на
частку майна і ОСОБА_7

Згідно відповіді Новомосковської
районної державної нотаріальної
контори, після смерті ОСОБА_6, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2 року до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини звернулися: за заповітом,
посвідченим Новомосковською державною
нотаріальною конторою 02.11.1989 року за №
2757 ОСОБА_3, за законом ОСОБА_7; свідоцтво
про право на спадщину не видавалось (т.1
а.с.24).

Тобто, належна ОСОБА_6 1/6 частка майна
колгоспного двору є частиною спадкової
маси, однак з позовними вимогами про
визнання права власності в порядку
спадкування після смерті матері,
ОСОБА_3 не зверталась.

В частині позовних вимог ОСОБА_3 про
визнання за нею права власності на
спірне домоволодіння, провадження
закрито і Ухвала набрала чинності (т.1
а.с.160).

Щодо визнання недійсним заповіту, то в
цій частині позовних вимог, суд також
вважає за необхідне відмовити,
оскільки підстави, за наявності яких
заповіт визнається недійсним,
зазначені у ст.1257 ЦК України, однак їх
наявність позивачами за первісним
позовом в порушення вимог ст. ст. 10, 60
ЦПК України, суду не доведена.

Щодо зустрічних позовних вимог, то суд
вважає за необхідне в їх задоволенні
відмовити у повному обсязі, виходячи з
того, що такий спосіб захисту цивільних
прав та інтересів, як зобов'язання
відповідачів повернути Державний акт
на право приватної власності на землю
від 08.06.1999 року, не передбачений діючим
законодавством. Щодо зобов'язання
відповідачів та інших осіб, які без
законних підстав проживають у
домоволодінні, розташованому за
адресою: АДРЕСА_1, виселитися з нього, в
порушення вимог ст. 10, 60 ЦПК України,
суду не доведений факт того, що ОСОБА_1
та ОСОБА_2 без законних підстав
мешкають у спірному домоволодінні.
Щодо виселення інших осіб, то ця
позовна вимога не підлягає
задоволенню, оскільки є
неконкретизованою щодо кола
відповідачів.

Судом також досліджені квитанції на
придбання будівельних матеріалів (т.1
а.с. 5-9), однак наявність даних квитанцій
не спростовує обставин, встановлених
судом.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України
відповідач повинен відшкодувати на
користь позивача понесені ним судові
витрати, пропорційно задоволеним
позовним вимогам, а саме сплачене
державне мито у розмірі 31,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 60, 88, 213, 214 ЦПК України, ст.ст. 629,
635, 651 ЦК України, ст.ст. 6, 13-15 Закону
України «Про оренду землі», суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Виконавчого комітету Перещепинської
селищної ради Новомосковського району
Дніпропетровської області, третя особа
- Новомосковська державна районна
нотаріальна контора про визнання
недійсним заповіту, Державного акту на
право приватної власності на землю,
визнання права власності на
домоволодіння та земельну ділянку -
задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасувати Рішення
виконавчого комітету Перещепинської
селищної ради Новомосковського району
Дніпропетровської області № 65 від 02
червня 1989 року про визнання права
власності на домоволодіння,
розташоване адресою: АДРЕСА_1 за
ОСОБА_6.

Визнати недійсним свідоцтво про право
власності на домоволодіння,
розташоване адресою: АДРЕСА_1 від 06
липня 1989 року, видане Виконавчим
комітетом Перещепинської селищної
ради Новомосковського району
Дніпропетровської області на ім'я
ОСОБА_6.

Визнати недійсним та скасувати Рішення
виконавчого комітету Перещепинської
сільської ради № 279 від 04 листопада 1998
року про передачу у приватну власність
ОСОБА_6 земельної ділянки, площею 0,5973
га, розташованої адресою: АДРЕСА_1.

Визнати недійсним державний акт на
право приватної власності на землю,
серії ДПНВ № 012899 на земельну ділянку,
площею 0,5973 га, розташовану адресою:
АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_6.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4
частину домоволодіння, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4
частину домоволодіння, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині первісних позовних
вимог - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання
права власності на домоволодіння та
земельну ділянку, усунення перешкод у
користуванні домоволодінням та
земельною ділянкою та виселення -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судові витрати у вигляді сплаченого
державного мита, пропорційно
задоволеним позовним вимогам в сумі 31,00
гривень.

Апеляційна скарга на рішення може бути
подана в апеляційний суд
Дніпропетровської області через
Новомосковський міськрайонний суду в
десятиденний термін після його

проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
В.В.Березюк