Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/4615/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2014 року Київський районний суд м.
Полтави в складі:

Головуючого судді
- Шаповал Т.В.

при секретарі
- Лавріненко О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтава в приміщенні
суду цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя та позовною заявою ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання договору
купівлі - продажу частково недійсним та
про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя, посилаючись на те, що з 18
лютого 1984 року вони перебували в
зареєстрованому шлюбі.. Під час шлюбу
ними було придбано спільно майно, а
саме квартира АДРЕСА_1. З відповідачкою
виникають суперечки з приводу поділу
даного майна, що є спільною власністю.

Просив визнати за ним право
власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1.

Третя особа ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовною заявою до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про визнання договору купівлі -
продажу частково недійсним та про
визнання права власності. Посилався на
те, що його батьки порушили його право
та право його рідного брата та житло.
Після продажу квартири в м.
Первомайськ, де вони з братом були
також співвласниками, придбана спірна
квартира в м. Полтава і зареєстрована
тільки на ОСОБА_2

Просив визнати частково
недійсним договір купівлі - продажу
квартири АДРЕСА_1, посвідчений
державним нотаріусом Першої
Полтавської державної нотаріальної
контори 16 березня 2000 року.

Визнати за ним право власності на
? частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_4 право
власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 повністю підтримав свої позовні
вимоги, посилаючись на викладені в
заяві обставини. Не погодившись з
позовними вимогами третьої особи , в їх
задоволенні просив відмовити

Відповідач та його представник з
вимогами позивача не погоджувалися,
просили в їх задоволенні відмовити.
Вимоги третьої особи підтримали в
повному обсязі, просили задовольнити
їх з підстав викладених в позовних
заявах.

Третя особа - ОСОБА_3 в судове засідання
не з»явився, надавши суду заяву про
розгляд справи за його відсутності.
Свої позовні вимоги підтримує в
повному обсязі.

Третя особа - ОСОБА_4 в судове засідання
не з»явився, надавши суду заяву про
розгляд справи за його відсутності.
Позовні вимоги ОСОБА_3 підтримує в
повному обсязі.

Перша Полтавська державна нотаріальна
контора в судове засідання свого
представника не направила, надавши
клопотання про розгляд справи за їх
відсутності.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які
приймають участь в розгляді справи,
дослідивши зібрані по справі докази
приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони по
справі перебували в зареєстрованому
шлюбі з 18 лютого1984 року.

Відповідно до заочного рішення
Київського районного суду м. Полтави
від 18 січня 2013 року, яке набрало
законної сили, шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 розірвано.

Главою 8 СК України визначено
підстави набуття права спільної
сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 60 СК України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 60 Сімейного
кодексу України, ст. 368 ЦК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності.

Згідно ч.1 ст. 69 СК України,
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст.70 СК України,
у разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором. За рішенням суду частка
майна дружини може бути збільшена ,
якщо з нею проживають діти, за умови, що
розмір аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
розвитку та лікування.

Згідно ст. 372 ЦК України майно, що
є у спільній сумісній власності, може
бути поділене між співвласниками, у
разі поділу майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом. За рішенням суду частка
співвласника може бути збільшена або
зменшена з урахуванням обставин, що
мають істотне значення.

Як встановлено дослідженими в
справі доказами, за час перебування в
шлюбі подружжям ОСОБА_2 було придбано
майно, а саме квартира АДРЕСА_1.

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України в пп. 23, 24 постанови від 21
грудня 2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. До складу майна, що підлягає
поділу, включається загальне майно
подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересахсім'ї (ч. 4 ст. 65 СКУ).

Враховуючи, що майно, а саме
квартира АДРЕСА_1 відповідно до
договору купівлі -продажу, придбана
відповідачем в період перебування в
зареєстрованому шлюбі з позивачем, то
воно є спільною сумісною власністю,
отже підлягає поділу.

Приймаючи до уваги
вищевикладені обставини, суд приходить
до висновку про задоволення позовних
вимог, а саме визнання права власності
за позивачем на ? частину квартири
АДРЕСА_1 .

Крім того, не підлягають
задоволенню позовні вимоги ОСОБА_3 про
визнання договору купівлі - продажу
частково недійсним та про визнання
права власності з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Також, судом встановлено, що
відповідно до договору купівлі -
продажу від 16 березня 2000 року ОСОБА_5
продала, а ОСОБА_2 купила квартиру
АДРЕСА_1.

Даний договір посвідчений
державним нотаріусом Першої
полтавської державної нотаріальної
контори та зареєстрований Полтавським
БТІ.

Відповідно до ст.227 ЦК України /в
редакції 1963 року, в якій діяв на час
виникнення правовідносин/, договір
купівлі-продажу жилого будинку
повинен бути нотаріально
посвідчений, якщо хоча б однією з
сторін є громадянин. Недодержання цієї
вимоги тягне недійсність договору ст.
47 ЦК України.

Договір купівлі-продажу жилого
будинку підлягає реєстрації у
виконавчому комітеті місцевої Ради
народних депутатів.

Згідно ч.1 ст. 47 ЦК України,
нотаріальне посвідчення угод
обов'язкове лише у випадках,
зазначених у законі. Недодержання в
цих випадках нотаріальної форми тягне
за собою недійсність угоди з
наслідками, передбаченими частиною
другою статті 48 цього Кодексу.

Відповідно ч.1 ст. 48 ЦК України,
недійсною є та угода, що не відповідає
вимогам закону, в тому числі ущемлює
особисті або майнові права
неповнолітніх дітей.

Як встановлено в судовому
засіданні зміст укладеного між ОСОБА_5
та ОСОБА_2 договору купівлі - продажу
від 16.01.2000 року не суперечить актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Всі
особи, які укладали договір, мали повну
цивільну дієздатність. Волевиявлення
учасників правочинну було вільним і
відповідало їх внутрішній волі, що
підтверджується нотаріальним
посвідченням, а також діями самих
сторін у подальшому, які не оскаржували
укладеного договору. Договір був
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним,
що підтверджено в судовому засіданні
поясненнями відповідачів.

Посилання ОСОБА_3 на те, що
батьки, уклавши вищевказаний договір
купівлі - продажу, в той час, коли він та
його брат були неповнолітніми,
порушили їх права на житло не
заслуговують на увагу.

Укладений договір купівлі -
продажу квартири АДРЕСА_1 був
спрямований на реальне настання
правових наслідків, тобто на придбання
ОСОБА_2 нерухомого майна у власність.
При цьому даним договром не
здійснювалось розпорядження майном
на той час неповнолітніх ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, тому їх права не були порушені.

Таким чином, в ході судового
розгляду справи встановлено, що
договір купівлі - продажу відповідає
вимогам діючого на той час цивільного
законодавства та будь - яких доказів
недійсності цього договору суду надано
не було.

Приймаючи до уваги
вищевикладені обставини, суд приходить
до висновку про відмову в задоволення
позовних вимог ОСОБА_3 про визнання
частково недійсним договору купівлі -
продажу. Враховуючи викладене, також є
безпідставними вимоги ОСОБА_3 про
визнання права власності, тому не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення підлягають
відшкодуванню другою стороною
понесені нею судові витрати
пропорційно до задоволених відносно
неї позовних вимог.

Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК
України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
підлягають стягненню понесені ним
судові витрати.

Ухвалою Київського районного
суду м. Полтави від 28 жовтня 2013 року
відстрочено ОСОБА_3 сплату судового
збору до постановлення рішення суду по
справі.

Тому з ОСОБА_3 підлягає стягненню
на користь держави 229 грн. 40 коп.
судового збору.

Керуючись ст.ст. 11, 209, 213-215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити .

Визнати за ОСОБА_1 право
власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 229 грн.
40 коп.

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання
договору купівлі - продажу частково
недійсним та про визнання права
власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
держави судовий збір в розмірі 229 грн. 40
коп.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Полтавської області
через Київський районний суд м. Полтави
на протязі десяти днів з моменту
проголошення, а учасниками, що не були
присутні при його оголошенні у той же
строк з моменту отримання копії
рішення.

Суддя

Т.В.Шаповал