Справа №461/2329/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2014 року
Галицький районний суд м. Львова

в складі :
головуючого судді Волоско
І.Р.

при секретарі
Гром'як О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м.Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційного банку «ПриватБанк» про
стягнення коштів ,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в
якому просить стягнути з відповідача 104
252,80 грн. покликаючись на те, що в червні
2010 року їй було відкрито дебетову
картку Master Card НОМЕР_1 у ПАТ КБ
«ПриватБанк». Починаючи з вересня 2010
року, вона перебувала на території
Російської Федерації, та успішно
користувалася коштами які знаходились
на вказаній дебетовій картці. Станом на
10.04.2011 року баланс рахунку становив 15
042,74 доларів США. Однак 22.04.2011 року, під
час чергового користування
банківською карткою, побачила що з її
рахунку зникло близько 12 193,31 доларів
США, що в еквіваленті згідно офіційного
курсу НБУ станом на 12.02.2013 року
становить 104 252,80 грн.. Протягом двох
років, вона неодноразово зверталась до
відповідача та правоохоронних органів
з проханням вчинити дії, щодо розшуку
моїх коштів, та з'ясувати яким чином
вони зникли, проте Банк щоразу
ігнорував її звернення. Вказує на те, що
дії відповідача призвели до втрати нею
значної суми коштів. Просить позов
задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник
позивача вимоги позову підтримав,
давши пояснення аналогічні викладеним
у позовній заяві, просить позов
задовольнити.

Представник відповідача проти позову
заперечив та вважає доводи позивача є
надуманими такими, що не відповідають
дійсним обставинам справи про що були
подані письмові заперечення; зокрема,
вважає, що позивачка довіряла в
користування стороннім особам
банківську картку, чим порушила
застереження щодо порядку
користування такою. Просив у
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши інші матеріали справи, суд
вважає, що у задоволенні позову слід
відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що червні
2010 року позивачу було відкрито
дебетову картку Master Card НОМЕР_1 у ПАТ КБ
«ПриватБанк» врезультаті чого, позивач
пройшовши особисту ідентифікацію в
Банку, відкриваючи картку приєдналась
до умов та правил надання банківських
послуг, що затвердженні спільним
наказом ПриватБанк - ЗАО МКБ
"Москомприватбанк" - AS "PrivatBank" - ПАО
"А-Банк" - AO "ТАОПРИВАТБАНК" - ЗАО
"Телесистемы Украины" № СП-2010-256 від
06.03.2010 року "Об утверждении Условий и
Правил предоставления банковских
услуг для ПриватБанка и всех дочерних
банков".

В підтвердження зазначеного порядку
обслуговування, ОСОБА_1 27.09.2010 року та
23.05.2011 року підписала анкету-заяву на
дебетову картку про приєднання до умов
та правил надання банківських послуг
ПриватБанку.

Згідно ч.1 ст.634 ЦК України, договором
приєднання є договір, умови якого
встановлені однією із сторін у
формулярах або інших стандартних
формах, який може бути укладений лише
шляхом приєднання другої сторони до
запропонованого договору в цілому.
Друга сторона не може запропонувати
свої умови договору.

Розділом 2.6 «Умов використання
клієнтами-фізичними особами дебетових
карток ПАТ КБ "ПриватБанк", визначено,
що умови використання дебетових карток
ПАТ КБ "ПриватБанк"; Пам'ятка власника
дебетової картки; тарифи на випуск і
обслуговування дебетових карток; а
також заява на отримання дебетової
картки встановлюють правила випуску,
обслуговування і використання
міжнародних дебетових карток Банку.

Відповідно до п. 2.6.1.3 розділу 2.6.1
розділу "Платіжна картка" картка може
бути використана власником для оплати
товарів і послуг, отримання/внесення
готівкових коштів у банківських
установах і через банкомати, для
здійснення інших банківських операцій
по рахунках/вкладах Клієнта,
передбачених Договором. З
використанням Картки Клієнт отримує
можливість здійснювати операції по
своїх Рахунках Карток у Банку через
віддалені канали обслуговування.

Пункт. 2.6.2.5 розділу 2.6.2 Умов
використання дебетових карток
визначено, що власник зобов'язується:
не повідомляти ПІН, постійний пароль,
одноразові паролі і контрольну
інформацію, не передавати Картку (її
реквізити) для здійснення операцій
іншими особами, вживати необхідних
заходів для запобігання втраті,
пошкодженню, розкраданню Картки; нести
відповідальність за операціями,
зробленими з використанням ПІНа,
постійного пароля, одноразових
паролів.

Згідно п. 2.6.2.8, Власник відповідає за
усі операції з Карткою, зроблені: по
дату одержання Банком усного
повідомлення про втрату Картки включно
за умови подання до Банку письмової
заяви про втрату Картки протягом трьох
календарних днів з дати усного
повідомлення; по дату одержання Банком
письмової заяви про втрату Картки
включно за відсутності усного
повідомлення або у разі порушення
строку подачі письмової заяви.

Як вбачається із п. 2.6.3.5 розділу 2.6.3 Умов
використання карток, підставою для
отримання готівкових коштів по Картці
через банкомат є правильне введення
ПІНа. У разі трикратного невірного
введення ПІНа на картку автоматично
встановлюється статус «Вилучити». У
цьому випадку переоформлення
вилученої Картки здійснюється
відповідно до тарифів Банку.

Як вбачається із матеріалів справи, а
саме виписки по рахунку ОСОБА_1, всі
спірні зняття коштів мали місце через
банкомати, а відтак проведені із
правильним введенням ПІН-коду, який
відомий виключно позивачу, як власнику
картки та може бути використаний
останньою за наявності самої картки.

Як встановлено в судовому засіданні та
не заперечується ОСОБА_1, банківської
картки остання не втрачала, що в свою
чергу не виключає можливість
користування карткою сторонньою
особою з дозволу позивачки.

Зокрема, згідно виписки банківської
картки ОСОБА_1 від 25.09.2013 року № 139139 - з
її особового рахунку 27.09.2010 року
відбувалось зняття коштів в банкоматі 9
разів (Російська Федерація), 27.11.2010 року
- 5 разів (Російська Федерація), 01.12.2010
року - 7 разів (Російська Федерація),
20.12.2010 року та 29.12.2010 року по 5 разів
(Російська Федерація), 06.01.2011 року - 4
рази (Російська Федерація), 24.01.2011 року -
6 разів (Російська Федерація), 01.02.2011
року - 5 разів (Російська Федерація),
17.03.2011 року - 4 рази (Російська
Федерація). Перелічені розхідні
операції позивачем не оспорюються.

Зазначені операцію із зняття коштів
свідчать дають підстави вважати, що
позивач могла довірити в користування
свою картку та ПІН-код іншій особі, а
відтак всю повноту відповідальності за
проведення операцій за карткою несе
саме ОСОБА_1.

Дані обставини справи стверджуються
висновком службового розслідування
ПАТ КБ «ПриватБанк» від 22.08.2011 року, а
також іншими матеріалами справи, які не
викликають сумніву у їх об'єктивності.

Таким чином, оцінюючи докази у їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що в задоволенні позову слід відмовити
за безпідставністю позовних вимог,
оскільки позивачем не представлено, а
судом не здобуто жодних переконливих
доказів у їх підтвердження.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 169, 212-215,
218 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 634, 1068 ЦК
України, Законом України "Про платіжні
системи та переказ коштів в Україні",
суд , -

В И Р І Ш И В :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційного банку «ПриватБанк» про
стягнення коштів - відмовити за
безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Львівської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя
І.Р.Волоско.