Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/5651/13-ц
Провадження №: 2/332/50/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 лютого 2014 р.
м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у
складі:

головуючого судді Яцуна О.С.при
секретаріВінник Л.І. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3
до ТОВ "ПХ груп" про скасування наказу
про звільнення, протоколу № 2 засідання
комісії по трудових спорах, заяви члена
колективу ТОВ «ПХ груп» ОСОБА_4 про
розірвання трудових відносин з
працівником закладу ОСОБА_3, поновлення
на роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до
ТОВ "ПХ груп", який в процесі розгляду
справи був уточнений. З урахуванням
уточненого позову ОСОБА_3 просила
скасувати наказ про звільнення та
протокол № 2 засідання комісії по
трудових спорах, заяву члена колективу
ТОВ «ПХ груп» ОСОБА_4 про розірвання
трудових відносин з працівником
закладу ОСОБА_3, поновити її на роботі
та стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу та моральну шкоду. В
обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилалася на те, що наказом
від 01.03.2010 року № 30-кА вона була
прийнята на посаду кухаря до одного з
підрозділів ТОВ «ПХ груп», безстроково.
Наказом від 16.03.2012 року № 24-зА позивача
було звільнено з роботи на підставі п.4
ст.40 КЗпП України за прогул без
поважних причин. Вказане звільнення
позивач вважає незаконним та
безпідставним з наступних підстав.
27.11.2011 року в зв'язку з тим, що
відповідач не створив позивачу
належних та безпечних умов праці, вона
подала заяву про звільнення за ст.39
КЗпП України. Оскільки вказана заява
відповідачем не розглядалась, позивач
продовжувала виходити на роботу з
27.11.2011 р. по 01.12.2011 р. 01.12.2011 р. відповідач
не допустив позивача до роботи і тому
04.12.2011 р. вона була змушена звернутися
до суду з позовом про допуск до роботи,
зобов'язання підписати заяву про
звільнення. Незважаючи на це,
відповідачем, рішення по вказаній
заяві не приймалось, до виконання своїх
обов'язків позивач не допускалася, але
їй продовжували виплачувати заробітну
плату в період з 01.12.2011 р. по 16.03.2012 р. за
вимушений прогул. При цьому питання про
прогул без поважних причин в цей час не
виникало. Рішенням Заводського
районного суду м. Запоріжжя від 02.08.2012 р.
у задоволенні позову про зобов'язання
ТОВ «ПХ груп» підписати заяву позивача
про звільнення відмовлено. Рішенням
Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 09.07.2013 р. задоволено позов
ОСОБА_3 та зобов'язано ТОВ «ПХ груп»
повернути позивачу трудову книжку. 19
липня 2013 року по пошті позивач отримала
трудову книжку і копію наказу № 24-зА
від 16.03.2012 р. про звільнення з роботи за
прогул без поважних причин і лише тоді
їй стало відомо, що вона була звільнена
відповідачем 16 березня 2012 року за
прогул. З наказом про звільнення з
роботи позивача ознайомлено не було та
його копія їй не видавалась, а лише була
надіслана поштою 19.07.2013 року, тобто
через 14 місяців після звільнення.
Позивач вважає вказані дії відповідача
такими, що порушують ст.47 КЗпП України,
так як в день звільнення їй не було
вручено копію наказу про звільнення та
трудову книжку, а в наказі не вказано
ким видано наказ та прізвище керівника,
який його підписав. Застосування
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення позивач вважає
безпідставним і таким, що суперечить
чинному трудовому законодавству. У
зв'язку із зазначеним позивач просить
скасувати наказ про звільнення та
протокол № 2 засідання комісії по
трудових спорах, поновити її на роботі
та стягнути з відповідача середній
заробіток за час вимушеного прогулу з
16.03.2012 р. в розмірі 26 294,40 грн. та моральну
шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

Також в позові ОСОБА_3 вказала, що строк
звернення до суду нею пропущено з
поважних причин, так як рішення по
справі № 332/660/13 нею було отримано 22
жовтня 2013 року, що підтверджується її
особистим підписом у канцелярії суду.
До цього ж часу їй не було відомо, чи
набрало рішення законної сили чи воно
оскаржено відповідачем.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала заявлені позовні
вимоги та просила їх задовольнити.

Від представника відповідача надійшла
заява про розгляд зазначеної справи
без його участі, проти задоволення
позовних вимог заперечує на підставі
наданих заперечень. В свої
запереченнях на позовну заяву
представник відповідача вказує, що у
день звільнення, тобто 16.03.2012 року, як
того вимагають норми КЗпП, ОСОБА_3
здійснено відповідний запис у трудову
книжку та на її адресу направлено
повідомлення про припинення трудових
відносин з вказаної дати та
необхідність з'явитися до відділу
кадрів для ознайомлення з наказом про
звільнення та отримання трудової
книжки. Однак ОСОБА_3 не з'явилась. 17
квітня 2012 року відповідачем повторно
направлено позивачу повідомлення про
необхідність з'явитись за трудовою
книжкою та розрахунком, та направлено
копію наказу про звільнення, однак
ОСОБА_3 не з'явилась та ніякої відповіді
на повідомлення не надала. Крім того,
копія наказу надавалась відповідачем
суду разом із запереченнями
відповідача на позов ОСОБА_3 до ТОВ «ПХ
Груп», треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4 про допуск до
роботи, зобов'язання підписати заяви
про звільнення стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
моральної шкоди та знаходяться в
матеріалах зазначеної цивільної
справи, на наказ також є посилання у
рішенні Заводського районного суд м.
Запоріжжя від 02.08.2012р. Таким чином,
позивач отримала наказ про звільнення,
ще в квітні 2012 року. 07 липня 2013р.
відповідачем була отримана телеграма
від ОСОБА_3 про направлення їй
оригіналу трудової книжки за адресою
АДРЕСА_1. На підставі цієї телеграми
трудова книжка була надіслана ОСОБА_3
поштою 09.07.2013р., що підтверджується
описом вкладення до цінного листа. У
зв'язку з викладеним, відповідач
вважає, що ОСОБА_3 весь час навмисно не
зверталась до Товариства за трудовою
книжкою та не давала згоду на її
пересилання з метою безпідставного
отримання середньомісячного
заробітку. Просить відмовити у позові у
зв'язку із пропуском позивачем
місячного строку для звернення до суду
за захистом своїх прав.

Суд, вислухавши позицію представника
позивача, вивчивши матеріали справи,
вважає, що у задоволенні позову
необхідно відмовити з наступних
підстав.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Наказом від 01.03.2010 року № 30-кА позивач
була прийнята на посаду кухаря до
одного з підрозділів ТОВ «ПХ груп»,
безстроково.

До комісії по трудовим спорам
підприємства відповідача звернулася
член трудового колективу ОСОБА_4 щодо
вирішення питання про розірвання
трудових відносин з працівником
закладу ОСОБА_3 Під час засідання такої
комісії, що оформлене протоколом № 2
від 12.03.2012 року, було розглянуто заяву
ОСОБА_4 та прийнято рішення про
розірвання трудових відносин з
працівником закладу ОСОБА_3 з 16.03.2012
року. Дії та бездіяльність ОСОБА_3 було
розцінено як прогул без поважних
причин та звільнено її за п. 4 ст. 40 КЗпП
України, а саме, прогул без поважних
причин.

Наказом від 16.03.2012 року № 24-зА позивача
було звільнено з роботи на підставі п.4
ст.40 КЗпП України за прогул без
поважних причин.

Як вбачається із копії повідомлення
від 14.03.2012 року, позивачу було
повідомлено про необхідність з'явитися
в закусочну «Пузата Хата» («Анголенко»)
для отримання розрахунку та трудової
книжки у зв'язку із звільненням
відповідно до протоколу № 2 засідання
комісії по трудових спорах філії ТОВ
«ПХ ГРУП» (а.с.24-25).

17.04.2012 року позивачу було повторно
направлено аналогічне повідомлення.
Разом із цим повідомленням позивачу
було направлено копію наказу від 16.03.2012
року про звільнення, що
підтверджується копією опису
вкладення та квитанції.

Зі змісту рішення Заводського
районного суду м. Запоріжжя від 02.08.2012
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до ТОВ «ПХ Груп», треті особи
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4
про допуск до роботи, зобов'язання
підписати заяви про звільнення
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди,
вбачається, що під час розгляду цієї
справи судом досліджувався наказ про
звільнення від 16.03.2012 року. Тобто вже у
серпні 2012 року позивач знала про
існування наказу про звільнення.

Згідно до ч.1 ст. ст.233 Кодексу законів
про працю України, працівник може
звернутися до суду у справах про
звільнення в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Як вказує позивач у своєму позові,
трудова книжка була отримана нею 19.07.2013
року по пошті разом із копією наказу
про звільнення.

З даним позовом позивач звернулася до
суду 30.10.2013 року, тобто після спливу
місячного строку для звернення до суду.

Посилання позивача на те, що вона не
зверталася до суду з даним позовом у
зв'язку із не набранням чинності
рішенням суду від 09.07.2013 року у справі
за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «ПХ Груп» про
витребування трудової книжки не є
поважною причиною пропуску строку для
звернення до суду, так як маючи на руках
трудову книжку та копію наказу про
звільнення, набрання чинності рішенням
суду від 09.07.2013 року не перешкоджало її
зверненню до суду.

Так як відсутні підстави для
скасування наказу про звільнення, то й
відсутні підстави для задоволення
вимог про поновлення на роботі, виплати
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди.

Щодо вимог позивача про скасування
заяви члена колективу ТОВ «ПХ груп»
ОСОБА_4 про розірвання трудових
відносин з працівником закладу ОСОБА_3
суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 31 ЦПК України
позивачеві належить право визначення
предмета і підстав позову. Перелік
способів захисту цивільних прав та
інтересів, який міститься в статті 16 ЦК
України не є вичерпним, і суд може
захистити цивільне право або інтерес
іншим способом, що передбачений
законом за вибором позивача.

За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Однак ні ст. 16 ЦК України, ні іншим
законом не передбачено як спосіб
захисту права вимогу про скасування
заяви особи, тому у задоволенні
позовних вимог в цій частині також слід
відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 58, 59, 60, 209, 214, 215 ЦПК України, ст. 233
Кодексу законів про працю України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ТОВ "ПХ
груп" про скасування наказу про
звільнення та протоколу № 2 засідання
комісії по трудових спорах, протоколу
№ 2 засідання комісії по трудових
спорах, заяви члена колективу ТОВ «ПХ
груп» ОСОБА_4 про розірвання трудових
відносин з працівником закладу ОСОБА_3,
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через Заводський
районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня його проголошення.

Суддя: О.С. Яцун