Справа № 713/2887/13-ц
Провадження №2/713/37/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2014
м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької
області в складі: головуючого судді
Кириляк А.Ю., при секретарі Матейчук
Л.Ю., за участю позивача та третіх осіб,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Вижниця
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Мигівської сільської ради, Вижницького
району Чернівецької області, треті
особи без самостійних вимог: ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання права власності на спадкове
майно ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до
Мигівської сільської ради, Вижницького
району Чернівецької області, треті
особи без самостійних вимог: ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання права власності на спадкове
майно.

В позові вказує,що 09 листопада 2009 року
ОСОБА_6. Склав на нього заповіт,який
посвідчено Гайдук К.Ю. секретарем
виконавчого комітету Мигівської
сільської ради Вижницького району
Чернівецької області за
реєстраційним номером 186.

Згідно цього заповіту усе своє майно,
де б воно не було і з чого б воно не
складалося і взагалі все те, що
батькові буде належати на день його
смерті і на що він за законом матиме
право заповів йому , синові ОСОБА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року батько ОСОБА_6
помер.

Вказував, що у визначений законом
строк звернувся із заявою до нотаріусу
про прийняття спадщини, яка на день її
відкриття складалася із житлового
будинку АДРЕСА_1.

Вказував, що крім нього спадкоємцями
за законом є ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1,
ОСОБА_4. Які на спадщину не претендують.

Постановою державного нотаріуса
Вижницької державної нотаріальної
контори Чернівецької області від 19
листопада 2013 року, ОСОБА_1, у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1
відмовлено, у зв"язку з тим, що ним не
були надані належним чином оформлені
документи, що посвідчують право
власності ОСОБА_6 на дане майно. У цій
постанові державний нотаріус
покликається на те, що станом на
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, тобто на день смерті
спадкодавця його батька ОСОБА_6,
спадкоємцем за заповітом, який прийняв
спадщину є він - його син ОСОБА_1.
Оскільки за свого життя батько не
оформив право власності на належне
йому спадкове майно, а тому нотаріус
роз"яснив йому, що для вирішення цього
питання слід звернутися з позовом у
місцевий суд. Просив Визнати за ОСОБА_1 ,
право власності на спадкове майно, а
саме: житловий будинок літ.»А»
загальною площею 136, 6, кв. м., житловою
площею 59,00 кв. м., сарай літ »Б» площею
31,00 кв.м.,сарай літ.»В» площею 42,70 кв.м.
сарай, літ.»Г».площею 56,60 кв.м.;
убиральня. Літ.»Д» площею 1 кв.м.;
колодязь, підвал «І» вартістю 258,572,00
грн., який розташований у АДРЕСА_1, яке
залишилося після смерті його батька
ОСОБА_6,який помер,ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В судовому засіданні позивач
заявлений позов підтримав, просив його
задовольнити в повному обсязі.

Представник Мигівської сільської ради
в судове засідання не з'явився, хоча
повідомлений про день, годину та місце
слухання справи належним чином, від
нього поступила письмова заява про
розгляд справи без його участі, позов
визнав, щодо визнання права власності
на спадкове майно за позивачем не
заперечував.

Треті особи, ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_4 в
судовому засіданні позов визнали не
заперечували, щодо його задоволення.

Треті особи, ОСОБА_3, ОСОБА_5 в судове
засідання не з»явилися, хоча належним
чином були повідомлені про час та місце
розгляду справи, причину своєї неявки
суду не повідомили.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
третіх осіб, дослідивши матеріали
справи, вважає, що вимоги є
обґрунтованими і підлягають до
задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є
спадкоємцем за заповітом після смерті
батька ОСОБА_6, який помер,ІНФОРМАЦІЯ_1
року .

Крім позивача спадкоємцем за законом
після смерті, ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_4,
ОСОБА_3, які не претендують на спадкове
майно після смерті спадкодавця.

Згідно матеріалів спадкової ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року звернулася до
Вижницької державної контори з заявою
про те,що буде звертатися до суду про
виділення 1/2 частки майна в спільному
майні подружжя (а.с.27).

Згідно рішення Вижницького районного
суду від 05 листопада 2012 року за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_1 ,ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_1, ОСОБА_4, Мигівської сільської
ради про встановлення факту проживання
однією сім»єю, визнання права спільної
сумісної власності на житловий будинок
та визнання права власності на 1/2
частину будівельних матеріалів у
вигляді незавершеного будівництва,-
задоволено частково. Встановлено факт
проживання ОСОБА_5 з ОСОБА_6,який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, однією сім»єю без
реєстрації шлюбу з травня 1999 року по 20
січня 2011 року. В решті позовних вимог -
відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду
Чернівецької області від 09 жовтня 2013
року , апеляційну скаргу ОСОБА_5 -
відхилено, а рішення Вижницького
районного суду від 05 листопада 2012 року
залишено без змін.

Постановою державного нотаріуса
Вижницької державної нотаріальної
контори Чернівецької області від 19
листопада 2013 року, ОСОБА_1, у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1
відмовлено, у зв"язку з тим, що ним не
були надані належним чином оформлені
документи, що посвідчують право
власності ОСОБА_6 на дане майно.

На момент завершення будівництва
житлового будинку - 1989 рік - не існувало
жодного нормативного акту, що
передбачав би процедуру введення
завершеного будівництвом приватного
житлового будинку в експлуатацію.

Пізніше Радою Міністрів Української
РСР була ухвалена Постанова від 12
березня 1981 року № 125 «Про прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів».

Відповідно до п.п. «к» п. 2 Постанови
передбачалось прийняття в
експлуатацію державними приймальними
комісіями (призначеними виконкомами
районних, міських або районних у містах
Рад народних депутатів) жилих будинків,
гуртожитків, будинків дитячих
дошкільних закладів, загальноосвітніх
шкіл, незалежно від їх відомчої
належності, а також усіх об'єктів
житлово-цивільного призначення, які
збудовані на кошти міжгосподарських
підприємств (організацій) у сільському
господарстві, а також колгоспів, інших
кооперативних та інших громадських
організацій або замовниками
(забудовниками) яких є виконкоми
районних, міських або районних у містах
Рад народних депутатів.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів державного
замовлення" (втратила чинність) було
вперше встановлено порядок та умови
прийняття в експлуатацію об'єктів
будівництва". Зазначеною Постановою
було встановлено, що порядок прийняття
в експлуатацію об'єктів недержавного
замовлення визначається Радою
Міністрів АРК, Київською та
Севастопольською міськими
держадміністраціями за погодженням з
Держбудом.

У відповідності до цієї Постанови
місцевими органами влади в свій час
були розроблені та затверджені, за
погодженням з Держбудом, Положення про
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів недержавної
власності (по всіх регіонах України)
державними технічними комісіями.

Тобто до 5 серпня 1992 року не
передбачалась процедура введення
приватних житлових будинків в
експлуатацію при оформленні права
власності.

Згідно п. 3.2. Інструкції про порядок
проведення технічної інвентаризації
об'єктів нерухомого майна,
затвердженої Наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України від 24 травня
2001 р. N 127, не належать до самочинного
будівництва індивідуальні (садибні)
житлові будинки, садові, дачні будинки,
господарські (присадибні) будівлі та
споруди, прибудови до них побудовані до
05 серпня 1992 року;

Згідно з п. 3.1. Порядку прийняття в
експлуатацію індивідуальних (садибних)
житлових будинків, садових, дачних
будинків, господарських (присадибних)
будівель і споруд, прибудов до них,
громадських будинків I та II категорій
складності, які збудовані без дозволу
на виконання будівельних робіт, і
проведення технічного обстеження їх
будівельних конструкцій та інженерних
мереж, затвердженим Наказом №91 від
24.06.2011 року, прийняття в експлуатацію
об'єктів (крім закінчених будівництвом
до 5 серпня 1992 року індивідуальних
(садибних) житлових будинків, садових,
дачних будинків, господарських
(присадибних) будівель і споруд,
прибудов до них) здійснюється
безоплатно територіальними органами
Державної архітектурно-будівельної
інспекції України (далі - Інспекція) за
результатами технічного обстеження
їх будівельних конструкцій та
інженерних мереж та за наявності
документа, що посвідчує право
власності або користування земельною
ділянкою, на якій розміщений об'єкт,
шляхом реєстрації поданої замовником
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації (далі - декларація), яка
складається за формою, наведеною у
додатку 2 до цього Порядку.

За приписами абзацу 2 п.3.1 Порядку
документом, який засвідчує
відповідність закінчених будівництвом
до 05 серпня 1992 року індивідуальних
(садибних) житлових будинків, садових,
дачних будинків, господарських
(присадибних) будівель і споруд,
прибудов до них, які не підлягають
прийняттю в експлуатацію, вимогам
законодавства, будівельних норм,
державних стандартів і правил, зокрема
для потреб державної реєстрації прав
власності на нерухоме майно, є
технічний паспорт, складений за
результатами технічної
інвентаризації.

Після прийняття Верховною Радою 17
лютого 2011 року Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
згідно з пунктом 9 розділу 5
Прикінцевих положень прийняття в
експлуатацію збудованих до 31 грудня 2009
року індивідуальних (садибних)
житлових будинків, садових, дачних
будинків, господарських (присадибних)
будівель і споруд, прибудов до них,
громадських будинків І та ІІ категорії
складності, які збудовані без дозволу
на виконання будівельних робіт,
здійснюють інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю за
результатами технічного обстеження
таких об'єктів.

Разом з тим, відповідно до частини
першої статті 58 Конституції України,
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність осіб. Крім
того, згідно з частинами першою та
другою статті 5 Цивільного кодексу
України акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня
набрання ним чинності.

Вищевикладене свідчить про те, що
правові засади прийняття в
експлуатацію об'єктів, побудованих до 05
серпня 1992 року, наразі відсутні.

Статтею 18 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» визначений
перелік випадків, у яких видається
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, що підтверджує
виникнення права власності.

Так згідно з п. 44. Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і Порядку надання інформації
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22 червня 2011 р. N 703, державна
реєстрація прав з видачею свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
щодо новозбудованого або
реконструйованого нерухомого майна
проводиться за наявності державної
реєстрації речового права на земельну
ділянку, на якій розташоване таке
майно, за заінтересованою особою (крім
випадків проведення державної
реєстрації прав з видачею свідоцтва
про право власності на квартиру,
житлове чи нежитлове приміщення).

Відповідно до пункту 42 Порядку
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого, державний реєстратор у
встановлених законом випадках за
результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію видає свідоцтво
про право власності на нерухоме майно,
на підставі якого проводить державну
реєстрацію права власності на нерухоме
майно.

Для проведення державної реєстрації
прав з видачею свідоцтва про право
власності на нерухоме майно у зв'язку з
набуттям права власності на
новозбудовані чи реконструйовані
об'єкти нерухомого майна заявник подає
органові державної реєстрації прав,
зокрема, документ, що відповідно до
вимог законодавства засвідчує
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта (пункт 46 вказаного
Порядку).

Для проведення державної реєстрації
прав з видачею свідоцтва про право
власності на нерухоме майно у зв'язку з
набуттям права власності на
новозбудовані чи реконструйовані
об'єкти нерухомого майна заявник подає
органові державної реєстрації прав,
зокрема, документ, що відповідно до
вимог законодавства засвідчує
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта (пункт 46 вказаного
Порядку).

Державна архітектурно-будівельна
інспекція України в Листі від 01 вересня
2011 року №40-12-2409 «Щодо прийняття в
експлуатацію об'єктів, закінчених
будівництвом до 5 серпня 1992 року»
зазначила, що вирішення питання
набуття права власності на приватні
житлові будинки з господарськими
будівлями і спорудами, збудовані до 5
серпня 1992 року, наразі вивчається з
метою врегулювання на законодавчому
рівні.

Разом з тим, Державна реєстраційна
служба України у зв'язку з
неоднозначністю правозастосовної
практики в Листі від 12.03.2013 № 95-06-15-13
роз'яснила, що для проведення державної
реєстрації прав з видачею свідоцтва
про право власності на нерухоме майно,
збудоване до 05.08.1992, документом, що
відповідно до вимог законодавства
засвідчує прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта, є
технічний паспорт на об'єкт нерухомого
майна.

Разом з тим, жодним з наведених
нормативних актів та відомчих
роз'яснень не передбачена можливість
оформлення права власності на житловий
будинок, без наявності державної
реєстрації речового права на земельну
ділянку, на якій розташований такий
житловий будинок.

Таким чином, позивач на даний час не має
можливості оформити належні йому на
праві приватної власності будівлі та
споруди у позасудовому порядку.

Згідно із ст. 316 ЦК України, правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Згідно із ст. 321 ЦК України,
непорушність права власності право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1220 Цивільного
кодексу України спадщина
відкривається внаслідок смерті
особи або оголошення її померлою. Часом
відкриття спадщини є день смерті особи
або день, з якого вона оголошується
померлою.

Статтею 1222 ЦК України спадкоємцями за
заповітом і за законом можуть бути
фізичні особи, які є живими на час
відкриття спадщини, а також особи, які
були зачаті за життя спадкодавця і
народжені живими після відкриття
спадщини.

Згідно зі ст. 1223 Цивільного кодексу
України право на спадкування мають
особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Крім того, згідно ч.1 ст. 317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способом захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути, зокрема
визнання права.

Подавши свої докази, сторони
реалізували своє право на доказування
і одночасно виконали обов'язок із
доказування, оскільки ст. 60 ЦПК
закріплює правило, за яким кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обов'язок із
доказування покладається також на
осіб, яким надано право захищати права,
свободи та інтереси інших осіб, або
державні чи суспільні інтереси (ст.ст.
27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними
нормами встановлено як право на участь
у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і
обов'язок із доказування обставини при
невизнані них сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності. Всебічне
дослідження усіх обставин справи та
письмових доказів, з урахуванням
допустимості доказів та узгодженістю і
несуперечністю між собою дають
об'єктивні підстави вважати, що позов
підлягає задоволенню повністю.

Таким чином суд прийшов до висновку, що
позовні вимоги позивача обґрунтовані
і підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст. 328, 392, 1261, 1268 ЦК
України, керуючись ст.ст.10, 60, 213, 215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 про визнання права
власності на спадкове майно -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , право власності на
спадкове майно, а саме: житловий
будинок літ.»А» загальною площею 136, 6,
кв. м., житловою площею 59,00 кв. м., сарай
літ »Б» площею 31,00 кв.м.,сарай літ.»В»
площею 42,70 кв.м. сарай, літ.»Г».площею 56,60
кв.м.; убиральня. Літ.»Д» площею 1 кв.м.;
колодязь, підвал «І» вартістю 258,572,00
грн., який розташований у АДРЕСА_1, яке
залишилося після смерті його батька
ОСОБА_6,який помер,ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Чернівецької
області через Вижницький районний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя: А. Ю. Кириляк