Провадження № 22ц/784/562/14, 22ц/784/567/14
Суддя першої інстанції Тішко
Суддя-доповідач апеляційного
суду Царюк Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

6 лютого 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Царюк Л.М.,
Мурлигіної О.Я.,

при секретарі Свіщуку О.В.,

за участю: позивачки - ОСОБА_2

її представника - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами представників
відповідача - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на
рішення та ухвалу Центрального
районного суду м. Миколаєва від 9 грудня
2013 року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_7, третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог - виконавчого
комітету Миколаївської міської ради
про визначення місця проживання
малолітніх дітей та стягнення
аліментів та за зустрічним позовом
ОСОБА_7 до ОСОБА_2, третіх осіб, що не
заявляють самостійних вимог - служби у
справах дітей Адміністрації
Центрального району виконкому
Миколаївської міської ради,
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради про визначення місця
проживання малолітніх дітей та
стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

9 жовтня 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_7 про
визначення місця проживання
малолітніх дітей та стягнення
аліментів .

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала
тим, що 6 жовтня 2006 року вона уклала шлюб
з відповідачем. Від шлюбу мають двох
синів ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2. На теперішній час
подружні стосунки між сторонами
припинено, вони проживають окремо, вона
в м. Миколаєві, відповідач - в м.
Києві, та в судовому порядку
вирішується питання про розірвання
шлюбу.

Згоди між сторонами про визначення
місця проживання дітей не досягнуто.
Оскільки відповідач про дітей не дбає,
ухиляється від виконання своїх
батьківських обов'язків, чинить
перешкоди для нормального виховання
дітей, а також враховуючи малолітній
вік дітей, вона вважає за необхідне
визначити місце проживання дітей разом
з нею.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2
просила визначити місце проживання
малолітніх дітей з нею та стягнути з
відповідача на її користь аліменти на
утримання дітей 1/3 частку заробітку,
але не менше 30 % прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку,
починаючи з дня пред'явлення позову до
суду і до досягнення дітьми повноліття.

13 листопада 2013 року відповідач подав до
суду зустрічний позов про визначення
місця проживання малолітніх дітей за
місцем проживання матері, визначивши
конкретну адресу, встановлення розміру
аліментів у твердій грошовій сумі у
розмірі 4500 грн., посилаючись на зміну
свого місця роботи. Крім того, просив
встановити способи його участі у
вихованні та спілкуванні малолітніх
дітей, зокрема зустрічі 2 та 4 суботу та
неділю кожного місяця: у суботу з 16 год.
до 19.00 год. та неділю з 09.00 до 12 год.,
брати дітей на відпочинок та
оздоровлення не менше 2 разів на рік з
правом виїзду за кордон, з можливістю
брати дітей кожного року на зимові
канікули - перший тиждень зимових
канікул та літні канікули - з 01 червня
до 15 липня включно.

Ухвалою Центрального районного суду м.
Миколаєва, занесеної до журналу
судового засідання, 13 листопада 2013
року ці позови об'єднані в одне
провадження.

9 грудня 2013 року ухвалою цього ж суду
роз'єднано позовні вимоги за первісним
позовом та зустрічні позовні вимоги в
частині встановлення способів участі
ОСОБА_7 у вихованні та спілкуванні
малолітніх дітей.

Рішенням того ж суду від 9 грудня 2013
року первісний позов задоволено, а в
задоволенні зустрічного відмовлено.
Визначено місце проживання малолітніх
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із матір'ю ОСОБА_2
Стягнуто з ОСОБА_7 аліменти на користь
ОСОБА_2, на утримання дітей ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 в
розмірі по 1/6 частки всіх видів доходів
відповідача на кожну дитину, щомісячно,
починаючи з 9 жовтня 2013 року до
повноліття кожної дитини. Також
розподілено судові витрати.

В своїх апеляційних скаргах
представники ОСОБА_7 просили скасувати
ухвалу та рішення від 9 грудня 2013 року
та ухвалити по справі нове рішення,
яким в задоволенні первісного позову
відмовити, а зустрічний задовольнити в
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які брали участь у розгляді
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваних судових
рішень в межах доводів апеляційних
скарг та вимог, заявлених у місцевому
суді, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційні скарги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 126 ЦПК
України залежно від обставин справи
суддя чи суд мають право постановити
ухвалу про роз'єднання кількох
поєднаних в одному провадженні вимог у
самостійні провадження, якщо їх
спільний розгляд ускладнює вирішення
справи.

Під час розгляду справи суд першої
інстанції роз'єднав позовні вимоги
позивачки та позовні вимоги
зустрічного позову про встановлення
способів участі батька у спілкуванні
з дітьми в окреме провадження, дійшовши
висновку, що їх спільний розгляд
ускладнює вирішення справи за
первісним позовом.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи 8
листопада 2013 року на звернення
відповідача виконавчий комітет
Миколаївської міської ради прийняв
рішення про участь ОСОБА_7 у вихованні
дітей, надавши йому можливість
побачень з дітьми у відповідні дні
місця з правом зміни такого порядку
спілкування за згодою батьків.

Не погодившись з цим рішенням органу
опіки та піклування, ОСОБА_2
оскаржила його законність,
звернувшись 5 грудня 2013 року до суду з
відповідним адміністративним позовом.

Таким чином, на момент звернення
відповідача до суду, а саме 13
листопада 2013 року з такими вимогами за
зустрічним позовом, органом опіки та
піклування в межах своєї компетенція
вже було вирішено питання про способи
участі батька у вихованні дітей, проте
це рішення оскаржується.

За такого, місцевий суд дійшов
правильного висновку про роз'єднання
зазначених позовних вимог та виділення
їх в окреме провадження.

Більш того, вимоги за первісним позовом
та виділені в окреме провадження
вимоги за зустрічним позовом не є
однорідними, мають різні предмети
доказування та встановлення різних
юридичних фактів.

З огляду на таке, ухвала суду від 9
грудня 2013 року винесена з додержанням
вимог закону, а тому скасуванню не
підлягає.

Згідно ч. 1 ст. 141 СК України як мати, так
і батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини, зокрема право на її
виховання, незалежно від того
проживають вони з дитиною чи ні.

Питання виховання дитини вирішуються
батьками спільно. Той з батьків, хто
проживає окремо від дитини,
зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею, а проживаючий з
дитиною батько немає права
перешкоджати їх спілкуванню (ст. 157 СК
України).

Відповідно до ст. 160 СК України місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років визначається за згодою
батьків.

Якщо мати або батько, які проживають
окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким
із них буде проживати малолітня дитина,
спір між ними може вирішуватися
органом опіки і піклування або судом
(ст. 161 СК України).

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 6 жовтня 2006
року між сторонами було укладено шлюб
(а.с. 8). Від шлюбу вони мають 2 дітей
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6-7).

З липня 2013 року сторони припинили
шлюбні відносини, припинивши сумісне
проживання. Діти проживають разом з
позивачкою у матері останньої в м.
Миколаєві. Згідно акту обстеження умов
проживання від 2 вересня 2013 року за
місцем проживання позивачки створені
сприятливі умови для нормального
існування та розвитку неповнолітніх
дітей(а.с.9).

Батько дітей проживає в м. Києві (а.с. 40,
51-52).

Відповідно до наданої довідки про
доходи на час розгляду справи
відповідач працював на підприємстві
ТОВ «Стронг-Центр» на посаді
заступника директора з економіки та у
ТОВ МЖК «Оболонь» на посаді заступника
начальника ВРРБ та отримував дохід в
розмірі 3000 грн. Крім того, з копії
податкової декларації платника
єдиного податку - ФОП ОСОБА_7 від 14
січня 2013 року, а також копії довідки ГУ
Міндоходів в м. Києві від 14 листопада 2013
року за № 3673/а/ випливає, що ОСОБА_7 є
фізичною особою - підприємцем, та в
період з 1 січня 2013 року по 30
вересня 2013 року його сума доходу
склала 81000 грн.(а.с. 49-50, 74).

Ураховуючи наведене, із урахуванням
малолітнього віку дітей, їх
психофізіологічних особливостей,
прихильності у цьому віці до матері,
виходячи з балансу інтересів дітей та
їх батьків, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
відсутність виняткових обставин для
розлучення дітей з матір'ю, а також
вірно визначив, що встановлення місця
проживання дітей з матір'ю на даному
етапі розвитку дітей буде максимально
відповідати їх інтересам.

На проживання дітей з матір'ю
погоджувався й відповідач.

Доводи апеляційної скарги про
обов'язковість зазначення в рішенні
суду конкретного місця проживання
матері не заслуговують на увагу за
відсутністю правових підстав.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

За домовленістю між батьками дитини
той із них, хто проживає окремо від
дитини, може брати участь у її
утриманні в грошовій і (або)
натуральній формі (ч. 2 ст. 181 СК України).

За рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі ( ч. 3 ст. 181
СК України).

Положення ст. 182 СК України зобов'язує
суд при визначені розміру аліментів
враховувати стан здоров'я та
матеріальне становище дитини; стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; інші обставини, що
мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів та
способу суд першої інстанції
дотримався вимог наведених правових
норм та правильно визначив аліменти у
частці від заробітку (доходу)
відповідача, враховуючи при цьому, що
ОСОБА_7 має постійне місце роботи.

Між тим, місцевий суд не врахував
положень ч. 2 ст. 183 СК України, а саме,
якщо стягуються аліменти на двох і
більше дітей, суд визначає єдину частку
від заробітку (доходу) матері, батька на
їх утримання, яка буде стягуватися до
досягнення найстаршою дитиною
повноліття, та відповідно до ч. 2 ст. 182
СК України не зазначив мінімальний
розмір аліментів.

За такого, рішення суду першої
інстанції в частині визначення частки
від заробітку (доходу) відповідача
підлягає зміні. З відповідача на
користь позивачки на утримання двох
дітей підлягають стягненню аліменти у
розмірі 1/3 частки заробітку (доходу)
відповідача.

З огляду на вище викладене, колегія
суддів вважає, що доводи, наведені в
апеляційних скаргах фактично
зводяться до переоцінки доказів та
незгоди відповідача з висновками суду
по їх оцінці, проте не спростовують цих
висновків, а тому не можуть бути
підставами для скасування судового
рішення в іншій частині.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги представників
ОСОБА_7 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Ухвалу Центрального районного суду м.
Миколаєва від 9 грудня 2013 року
залишити без змін.

Рішення цього ж суду від 9 грудня 2013
року змінити в частині визначення
частки від заробітку (доходу) на
утримання двох дітей.

Стягнути з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3,
уродженця м. Києва аліменти на користь
ОСОБА_2 на утримання малолітніх дітей
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частки
заробітку (доходу), але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, щомісячно,
починаючи з 9 жовтня 2013 року і до
досягнення дітьми повноліття.

В іншій частині зазначене рішення
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: