Номер провадження № 22-ц/785/1150/14
Головуючий у першій інстанції Гончар
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Бабія А.П.

- Станкевича
В.А.

при секретарі -
Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Роздільнянському районі Одеської
області на рішення Фрунзівського
районного суду Одеської області від
22.11.2013 року по справі за позовом ОСОБА_3
до Відділення у Роздільнянському
районі Одеської області виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, третя особа -
ОСОБА_4 про стягнення одноразової
допомоги,-

встановила:

Позивач звернувся з вказаним позовом
до суду (а. с. 1-2), в якому просив стягнути
з відповідача на його користь
одноразову допомогу в сумі 144 852 грн.

Свої позовні вимоги позивач, як
зазначено в рішенні суду,
обґрунтовував тим, що його батько
ОСОБА_5 працював оператором
дефектоскопного візка 5-го розряду
Роздільнянської дистанції колії
служби колії Одеської залізниці і
ІНФОРМАЦІЯ_2 року загинув на роботі.

Оскільки, цей нещасний випадок є
пов'язаним з виробництвом, то він 20
лютого 2012 року звернувся до
відповідача із заявою, у якій просив
призначити йому у зв'язку зі смертю
батька ОСОБА_5 одноразову допомогу
сім'ї у розмірі п'ятирічної заробітної
плати потерпілого у розмірі 144 852 грн., у
задоволенні якої відповідач відмовив,
посилаючись на те, що мати позивача не
була у шлюбі з його батьком, який на
день своєї смерті перебував у шлюбі з
іншою жінкою - ОСОБА_4.

Позивач вважає цю відмову незаконною,
оскільки вважає, що він входив до
складу сім'ї померлого батька і
відповідач повинен призначити йому, як
члену сім'ї потерпілого, одноразову
допомогу, розмір якої повинен бути не
меншим за п'ятирічну заробітну плату
потерпілого.

В судовому засіданні в суді
першої інстанції, як зазначено в
рішенні суду, представник позивача
позовні вимоги підтримав повністю,
надав заяву про поновлення строку
позовної давності. Представники
відповідача позов не визнали і
стверджували, що позивач не має права
на отримання одноразової допомоги у
розмірі п'ятирічного заробітку бо вже
отримав допомогу у розмірі однорічного
заробітку, як утриманець загиблого
батька ОСОБА_5 Він є позашлюбною
дитиною, не був членом сім'ї загиблого,
оскільки його мати ОСОБА_8 не
перебувала у шлюбі з його батьком, який
до дня смерті перебував у не
розірваному шлюбі з ОСОБА_4. Також
заявили про застосування строку
позовної давності, бо вважають, що
позов подано з пропуском трирічного
строку позовної давності. Третя особа у
судове засідання не з'явилась, надала
суду письмову заяву про розгляд справи
за її відсутності, справжність її
підпису на якій нотаріально
посвідчена. У цій заяві вона визнає
позов повністю і вказує, що дітей від
шлюбу з ОСОБА_5 у неї не було, вони
припинила шлюбні відносини з 1990 року, а
з 1992 року і до дня своєї смерті він
спільно проживав однією сім'єю з ОСОБА_8
та їх спільним сином ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Вона не претендує на
будь-які грошові виплати у зв'язку зі
смертю потерпілого і не заперечує, щоб
їх отримав позивач.

Рішенням Фрунзівського районного суду
Одеської області від 22.11.2013 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково. Поновлено
ОСОБА_3 строк позовної давності для
захисту порушеного права. Стягнуто на
користь ОСОБА_3 з відділення у
Роздільнянському районі Одеської
області виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України одноразову
допомогу в сумі 115 881 грн. 60 коп.

Не погодившись з рішенням суду,
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в
Роздільнянському районі Одеської
області подало апеляційну скаргу на
рішення Фрунзівського районного суду
Одеської області від 22.11.2013 року, в якій
просить рішення суду від 22.11.2013 року
скасувати та постановити нове рішення,
яким відмовити ОСОБА_3 у повному обсязі,
а провадження у справі закрити,
посилаючись на те, що при постановленні
оскаржуваного рішення суд допустив
невідповідність висновків фактичним
обставинам справи та невірно
застосував норми матеріального і
процесуального права.

Позивачем рішення суду не
оскаржується.

В судовому засіданні
представники відповідача підтримали
апеляційну скаргу, представник
позивача заперечував проти
задоволення апеляційної скарги. Інші
учасники процесу в судове засідання не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином, причини неявки суду не
повідомили, клопотання про відкладення
розгляду справи від них на адресу суду
не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог, наданих доказів і
доводів апеляційної скарги, судова
колегія приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Задовольняючи частково позов
ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з
наступного.

Судом встановлено, що згідно запису
акта про укладення шлюбу № 12 від 27
травня 1989 року і відповідного йому
свідоцтва про укладення шлюбу
Перехрестівської сільської ради
Фрунзівського району Одеської області,
ОСОБА_5 уклав шлюб з ОСОБА_4, якій після
цього було присвоєне прізвище ОСОБА_4.

На зазначеному записі акта відсутня
відмітка про розірвання вказаного
шлюбу.

Позивач народився 13 липня 1993 року від
матері ОСОБА_8 і батька ОСОБА_5, про що
зазначено у свідоцтві про його
народження на підставі запису № 48 від 02
серпня 1993 року Городківської сільради
Крижопільського району Вінницької
області.

Згідно довідок Перехрестівської
сільської ради Фрунзівського району
Одеської області, за погосподарськими
книгами за 1996-2009 роки позивач проживав
в селі Перехрестове разом з обома
батьками до дня смерті свого батька
ОСОБА_5.

Згідно свідоцтва про смерть батько
позивача, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2
року.

В акті № 1 від 3 березня 2009 року про
нещасний випадок, пов'язаний з
виробництвом за формою Н-1 та в акті
спеціального розслідування цього
випадку зазначено, що 6 лютого 2009 року о
10 годині 20 хвилин по Роздільнянській
дистанції колії служби колії Одеської
залізниці на 1 382 км. пк3 парної колії
перегону Затишшя-Іванівка потерпілий
ОСОБА_5 був смертельно травмований
маневровим локомотивом і цей нещасний
випадок вважається пов'язаним з
виробництвом, основною причиною якого
є невиконання інструкцій з охорони
праці.

Постановою відповідача від 13 квітня 2009
року № 1531/177/177/1 у зв'язку з наведеним
вище нещасним випадком позивачу була
призначена одноразова допомога у
розмірі 28 970,40 грн., виходячи із
середньомісячного заробітку
потерпілого до настання страхового
випадку у розмірі 2 414,20 грн.

У заяві до відповідача від 20 лютого 2012
року позивач просив призначити йому у
зв'язку зі смертю батька ОСОБА_5
одноразову допомогу сім'ї у розмірі
п'ятирічної заробітної плати
потерпілого у розмірі 144 852 грн.

Листом від 01 березня 2012 року за № 58
відповідач відмовив позивачу у
призначенні одноразової допомоги у
розмірі п'ятирічного заробітку на
сім'ю, посилаючись на те, що мати
позивача не перебувала у шлюбі з його
батьком, який на день своєї смерті
перебував у шлюбі з іншою жінкою -
ОСОБА_4.

Оцінюючи наведені вище обставини, які
повністю визнані сторонами, суд першої
інстанції відхилив заперечення
відповідача щодо відсутності у
позивача права на отримання
одноразової допомоги у зв'язку з тим, що
його матір не перебувала у шлюбі з
батьком, виходячи з наступного.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції
України, громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Частиною 7 статті 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», у чинній на момент
виникнення спірних відносин редакції,
було визначено, що у разі смерті
потерпілого внаслідок нещасного
випадку або професійного захворювання
розмір одноразової допомоги його сім'ї
повинен бути не меншим за п'ятирічну
заробітну плату потерпілого і, крім
того, не меншим за однорічний заробіток
потерпілого на кожну особу, яка
перебувала на його утриманні, а також
на його дитину, яка народилася протягом
не більш як десятимісячного строку
після смерті потерпілого.

Статтею 11 Закону України «Про охорону
дитинства» встановлено, що сім'я є
природним середовищем для фізичного,
духовного, інтелектуального,
культурного, соціального розвитку
дитини, її матеріального забезпечення
і несе відповідальність за створення
належних умов для цього.

Відповідно до статті 3 Сімейного
кодексу України, сім'я є первинним та
основним осередком суспільства. Сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.
Дитина належить до сім'ї своїх батьків
і тоді, коли спільно з ними не проживає.
Сім'я створюється на підставі шлюбу,
кровного споріднення, усиновлення, а
також на інших підставах, не
заборонених законом і таких, що не
суперечать моральним засадам
суспільства.

Виходячи зі змісту викладених положень
суд першої інстанції вважав, що
позивач, як син загиблого потерпілого -
є членом його сім'ї на підставі
кровного споріднення.

Отже сім'я загиблого ОСОБА_5, якою у
даному випадку є його син - позивач та
дружина ОСОБА_4 - третя особа на
підставі шлюбу, мають право на
отримання одноразової допомоги, яка не
повинна бути меншою за п'ятирічну
заробітну плату потерпілого.

Оскільки третя особа позов визнала, на
отримання страхових виплат у зв'язку зі
смертю потерпілого, з яким перебувала у
шлюбі, не претендує, позивач є сином та
членом сім'ї загиблого - то суд вважав,
що наявні правові підстави для виплати
позивачу одноразової допомоги в сумі
п'ятирічної заробітної плати
потерпілого з урахуванням отриманих 28
970,40 грн.

П'ятирічний заробіток потерпілого
становить 144 852 грн. виходячи з його
середньомісячного заробітку 2 414,20 грн.
(2414,20 грн. х 12 міс. х 5 років).

Оскільки, відповідачем вже була
призначена та виплачена позивачу
одноразова допомога в сумі 28 970,40 грн.,
то з відповідача суд першої інстанції
вважав належить стягнути неотриману
позивачем різницю цієї допомоги в сумі
115 881,60 грн. (144 852 - 28 970,40).

Заяву представника відповідача про
застосування позовної давності судом
першої інстанції відхилено і
задоволено заяву представника
позивача про поновлення строку
позовної давності виходячи з
наступного.

Статтею 257 Цивільного кодексу України
встановлено, що загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки, а частиною 4 статті 261 цього
Кодексу передбачено, що у разі
порушення цивільного права або
інтересу неповнолітньої особи
позовна давність починається від дня
досягнення нею повноліття. Частиною 5
статті 267 цього Кодексу визначено, що
якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Позивач народився 13 липня 1993 року, його
батько загинув коли він був у
неповнолітньому віці, повноліття він
досяг 14 липня 2011 року, а із зазначеним
позовом звернувся до суду 07 травня 2012
року, тобто в межах трирічного строку
позовної давності, що суд вважав
поважною причиною, яка дає підстави для
поновлення строку позовної давності
для захисту порушеного права позивача.

За таких обставин, судом першої
інстанції частково задоволено позовні
вимоги позивача.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції, в межах позовних вимог,
повно, всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин та
прийшов до правильного висновку на
підставі наданих та досліджених
доказів, задовольнивши частково позов
ОСОБА_3.

Тому судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають фактичним
обставинам справи, наданим доказам та
відповідним нормам права, а суд першої
інстанції правомірно на підставі вимог
закону та на підставі встановлених
обставин справи, наданих доказів,
дійшов висновку про часткове
задоволення позову.

Оскільки, в судовому засіданні
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що батько позивача
- ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 року загинув від
нещасного випадку, пов'язаного з
виробництвом (а. с. 3-17).

В зв'язку з цим, відповідачем
позивачеві виплачено одноразову
допомогу у розмірі однорічного
заробітку потерпілого в розмірі 28 970
грн. 40 коп. (а. с. 21).

Відповідно до ч. 7 ст. 34 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», у разі смерті
потерпілого внаслідок нещасного
випадку або професійного захворювання
розмір одноразової допомоги його сім'ї
повинен бути не меншим за п'ятирічну
заробітну плату потерпілого і, крім
того, не меншим за однорічний заробіток
потерпілого на кожну особу, яка
перебувала на його утриманні, а також
на його дитину, яка народилася протягом
не більш як десятимісячного строку
після смерті потерпілого.

Враховуючи, що позивач був
членом сім'ї загиблого ОСОБА_5 та
виховувався ним (а. с. 19), а дружина
загиблого подала до суду заяву, в якій
вказала, що не претендує на будь-які
грошові виплати у зв'язку зі смертю
чоловіка і не заперечує, щоб їх отримав
син загиблого - ОСОБА_3 (а. с. 53, 37), то
позовні вимоги позивача обґрунтовані.
Те, що позивач та дружина загиблого
ОСОБА_4 мають право на отримання
одноразової допомоги, яка не повинна
бути меншою за п'ятирічну заробітну
плату потерпілого встановлено і Вищим
адміністративним судом України в
ухвалі від 18.07.2013 року (а. с. 47-50), що не
підлягає доказуванню відповідно до ч. 3
ст. 61 ЦПК України.

За таких обставин, суд першої
інстанції правомірно задовольнив
частково позовні вимоги позивача,
стягнувши на його користь недоотриману
різницю одноразової допомоги в розмірі
115 881 грн. 60 коп., в зв'язку зі смертю його
батька від нещасного випадку,
пов'язаного з виробництвом.

Стосовно позовної давності,
то враховуючи обґрунтування суду
першої інстанції, а також матеріали
справи, позивач звернувся до суду в
межах позовної давності, проте
поновлення такого строку судом не
впливає на законність оскаржуваного
рішення суду.

Доводи апеляційної скарги
стосовно того, що право на звернення з
таким позовом до суду було уже
реалізовано матір'ю позивача - ОСОБА_8 в
порядку адміністративного
судочинства, судова колегія не приймає
до уваги, враховуючи предмети і
підстави позовів та суб'єктний склад (а.
с. 21, 25-27, 47-50, 61-64, 89).

Також судова колегія не
приймає до уваги доводи апеляційної
скарги стосовно пропуску позивачем
строків позовної давності з посиланням
на Кодекс адміністративного
судочинства України, враховуючи, що
позивачем пред'явлено позов та
розглянуто його судом в порядку
цивільного судочинства, а також
враховуючи положення Глави 19 ЦК
України.

Судова колегія також не
приймає до уваги доводи апеляційної
скарги стосовно встановлення факту
проживання однією сім'єю позивача та
загиблого ОСОБА_5, враховуючи, що
позивач є членом сім'ї загиблого на
підставі кровного споріднення (а. с. 3).

Інші доводи апеляційної
скарги судова колегія також не приймає
до уваги, враховуючи встановлені
обставини по справі і надані докази та,
оскільки, в зв'язку з цим, вони не
спростовують висновки суду першої
інстанції.

Таким чином, на підставі
наведеного, судова колегія, враховуючи
доводи апеляційної скарги, вважає, що
суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не можуть бути
прийняті до уваги, враховуючи
викладене та, оскільки вони не
спростовують висновки суду.

За таких обставин, судова
колегія вважає, що апеляційну скаргу
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в
Роздільнянському районі Одеської
області необхідно відхилити, а рішення
Фрунзівського районного суду Одеської
області від 22.11.2013 року залишити без
змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Роздільнянському районі Одеської
області відхилити.

Рішення Фрунзівського районного
суду Одеської області від 22.11.2013 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до Відділення
у Роздільнянському районі Одеської
області виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, третя особа -
ОСОБА_4 про стягнення одноразової
допомоги - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області О.Д.
Варикаша

А.П. Бабій

В.А. Станкевич