АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 444/5927/12 22-ц/774/170/К/14
Справа № 444/5927/12
Категорія № 6 (3)
№ 22-ц/774/170/к/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Соколан Н.О.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

при секретарі - Кузьміній Н.В.

за участю: позивача ОСОБА_2

та її представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Кривому Розі
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 11
квітня 2013 року, додаткове рішення
Центрально-Міського районного суду м.
Кривого Рогу від 27 вересня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
Територіальної громади міста Кривого
Рогу в особі виконкому
Центрально-Міської районної у м.
Кривому Розі ради, третя особа - відділ
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Криворізького міського управління
юстиції, про визнання права власності
на частку спільного майна, усунення
перешкод в користуванні власністю, -

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до
суду із позовом до ОСОБА_4,
Територіальної громади міста Кривого
Рогу в особі виконкому
Центрально-Міської районної у м.
Кривому Розі Ради, третя особа: відділ
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Криворізького міського управління
юстиції про визнання права власності
на частку спільного майна, усунення
перешкод користування власністю. В
обґрунтування своїх вимог зазначила,
що за договором довічного утримання
від 20.07.1999 року, посвідченого приватним
нотаріусом Криворізького міського
нотаріального округу ОСОБА_6,
реєстровий № 14, ОСОБА_7 і ОСОБА_8
передали їй у власність належну їм на
праві спільної власності двокімнатну
квартиру житловою площею 27,6 кв.м.,
загальною площею 44,6 кв.м за адресою:
АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер. Рішенням
Центрально-Міського райсуду м. Кривого
Рогу від 3 грудня 2008 року розірвано
договір довічного утримання, укладений
20 липня 1999 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 в
частині передачі у власність ОСОБА_2
належну ОСОБА_7 на праві приватної
спільної сумісної власності квартири
АДРЕСА_1. Позивач неодноразово
зверталась із заявами про реєстрацію
належної їй частини квартири, яку вона
отримала на підставі договору
довічного утримання, укладеного нею з
ОСОБА_8, але їй було відмовлено,
оскільки не виділена частка майна у
спільній сумісній власності, яка
належала спадкодавцю. ІНФОРМАЦІЯ_1
померла ОСОБА_7, яка за життя заповідала
усе належне їй майно відповідачці по
справі ОСОБА_4, в тому числі і належну їй
частину спірної квартири. ОСОБА_4,
чинить позивачу перешкоди у
користуванні квартирою як
співвласнику.

За таких обставин, позивач уточнивши
свої вимоги, просила визначити частку
ОСОБА_2 в розмірі ? частини квартири
АДРЕСА_1, визнати право власності
ОСОБА_2 на 12 частку зазначеної квартири,
зобов'язати відділ державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно реєстраційної служби
Криворізького міського управління
юстиції провести реєстрацію права
власності ОСОБА_2 на нерухоме майно, та
зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди у
користуванні належною позивачу
часткою житла шляхом надання доступу
до неї.

Рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 11
квітня 2013 року в задоволенні позову
ОСОБА_2 про визнання права власності на
частку спільного майна, усунення
перешкод у користуванні власністю
відмовлено.

Додатковим рішенням суду від
27.09.2013 року відмовлено в задоволенні
позову ОСОБА_2 в. про визначення ? частки
у спільній власності та зобов'язання
проведення реєстрації права власності
? частини квартири.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2
ставить питання про скасування рішення
та додаткового рішення і ухвалення
нового рішення про задоволення
позовних вимог в повному обсязі,
оскільки вважає рішення суду ухваленим
з порушенням норм матеріального і
процесуального права. Суд безпідставно
послався на те, що рішенням
Центрально-Міського районного суду м.
Кривого Рогу від 03.12.2008 року не було
визначено частку ОСОБА_2 у спільному
майні, а рішення не було зареєстровано
у КП ДОР «Криворізьке БТІ» через
відмову відповідача у доступі до
об'єкта інвентаризації; 18.03.2011 року
ОСОБА_4 звернулась із заявою про
прийняття спадщини, тому висновок суду
про недоведеність факту прийняття
відповідачем спадщини після ОСОБА_7 є
безпідставним; суд не надав належної
оцінки доказам, наданим позивачем на
підтвердження його доводів про відмову
у реєстрації належної позивачу частини
майна.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

При вирішенні спору, судом встановлено,
квартира за адресою: АДРЕСА_1 належала
на праві спільної сумісної власності
ОСОБА_7, ОСОБА_8, які за своє життя не
визначили обсяг права власності
кожного в спільному сумісному майні. На
час розгляду справи в КП ДОР „КБТІ"
власниками квартири зареєстровані
ОСОБА_7, ОСОБА_8, що вбачається з
інформаційної довідки з реєстру прав
власності на нерухоме майно ( а.с.20), з
копії витягу з реєстру прав власності
на нерухоме майно ( а.с.24).

20 липня 1999 року між ОСОБА_7, ОСОБА_8 та
позивачкою ОСОБА_2 був укладений
Договір довічного утримання,
відповідно до якого ОСОБА_7, ОСОБА_8
передали у власність ОСОБА_2 належну їм
на праві спільної сумісної власності
квартиру за адресою: АДРЕСА_1 і цей
Договір довічного утримання до
теперішнього часу не був
зареєстрований позивачкою в КП ДОР
„КБТІ".

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що
вбачається з копії свідоцтва про
смерть ( а.с.25). та свідоцтво про право на
спадщину не було отримано.

Рішенням Центрально-Міського райсуду
м. Кривого Рогу від 3 грудня 2008 року вище
вказаний договір довічного утримання,
укладений 20 липня 1999 року між ОСОБА_7 та
ОСОБА_2 розірваний в частині передачі у
власність ОСОБА_2 належну ОСОБА_7 на
праві приватної спільної сумісної
власності частину квартири АДРЕСА_1.
Приймаючи рішення суд не визначив ні
долю, ні частку майна, стосовно якого
розірваний договір, що вбачається з
копії рішення суду ( а.с.31-33).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7, яка за
життя . заповідала усе належне їй майно
відповідачці по справі ОСОБА_4, в тому
числі і належну їй частину вище
вказаної квартири за адресою: АДРЕСА_1,
що вбачається з копії заповіту ( т.
1,а.с.119).

Відмовляючи в задоволення позовних
вимог про визначення частки у спільній
сумісній власності, визнання права
власності на частку, усунення перешкод
в користуванні власністю - квартирою
АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з
того, що позовні вимоги є
безпідставними, оскільки позивач
ОСОБА_2 не зареєструвала договір
довічного утримання, а тому не набула
права на захист, як того вимагає ч.5 ст.
334 ЦК України в редакції 2004 року,
відповідач ОСОБА_4, яка прийняла
спадщину, але не отримала свідоцтво про
право власності в порядку спадкування
по заповіту.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду, виходячи з наступного.

Правовідносини, які виникли у позивача
ОСОБА_2 та ОСОБА_8 при укладанні
договору довічного утримання 20.07.1999
року регулюються ЦК України в редакції
1963 року. Згідно положенням ст. 425 ЦК
України в редакції 1963 року за договором
довічного утримання одна сторона
(відчужувач) передає другій стороні
(набувачеві) у власність житловий
будинок, квартиру або їх частину,
взамін чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача
матеріальним утриманням та доглядом
довічно.

Таким чином, з огляду на вище зазначене
та вбачаючи що до смерті відчужувачем
ОСОБА_8 не було розірвано договір,
позивач ОСОБА_2 отримала у власність
частину квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо
право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України
від 1 липня 2004 року "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" права на нерухоме
майно, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного
Закону права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на
житлові будинки, споруди регулювалася
підзаконними нормативними актами,
зокрема, такими як Інструкція про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року і яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995
року № 56, Тимчасове положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від 7
лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в
Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з
подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали
державну реєстрацію будівель, споруд,
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно, проте виникнення права
власності на будинки, споруди не
залежало від державної реєстрації до
часу набрання чинності ЦК та Законом
України від 1 липня 2004 року "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Таким чином позивач ОСОБА_2 набула
право власності на підставі договору
довічного утримання, укладеного 20.07.1999
року.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст.
1296 ЦК відсутність свідоцтва про право
на спадщину не позбавляє спадкоємця
права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок
спадкоємця звернутися за свідоцтвом
про право на спадщину на нерухоме
майно. Проте нормами цієї статті, так
само як й іншими нормами цивільного
права, не визначено правових наслідків
недотримання такого обов'язку у виді
втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на
спадщину, яке пов'язується з її
прийняттям, як майнового права
зумовлює входження права на неї до
складу спадщини після смерті
спадкоємця, який не одержав свідоцтва
про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК)
та не здійснив його державної
реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Відповідач ОСОБА_4 прийняла спадщину
після померлої ОСОБА_7, що
підтверджується повідомленням Першої
криворізької державної нотаріальної
контори (а.с.29, том 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України,
частки у праві спільної часткової
власності вважаються рівними, якщо
інше не встановлено за домовленістю
співвласників або законом .

Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під
терміном "визначення часток"
законодавець розуміє визначення
(встановлення) розміру частки
співвласника у спільному сумісному
майні. Отже, частка кожного із померлих
ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в праві спільної
сумісної власності на квартиру
становила -1/2.

Згідно ст.392 ЦК України, власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право не
визнається іншою особою.

18.11.2013 року рішенням Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
відмовлено у державній реєстрації прав
та обтяжень позивачу ОСОБА_2 з тих
підстав, що в поданих нею документах не
вирішено питання про виникнення,
припинення, перехід права власності.

Беручи до уваги вищезазначене, колегія
суддів вважає, що позивач ОСОБА_8
отримала у власність 12 частку квартири
АДРЕСА_1 за договором довічного
утримання.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном. Оскільки в судовому
засіданні не спростовано, що
відповідач перешкоджає позивачу у
здійсненні нею права користування та
розпорядження своїм майном 12 частиною
квартири, її позовні вимоги про
усунення перешкод в користуванні
власністю підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про
зобов'язати відділ державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно реєстраційної служби
Криворізького міського управління
юстиції провести реєстрацію права
власності ОСОБА_2 на нерухоме майно,
колегія суддів вважає, що вони не
підлягають задоволенню, оскільки
відділ державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно реєстраційної
служби Криворізького міського
управління юстиції залучений до участі
у справі як третя особа.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що рішення суду в частині
відмови в задоволенні позову про
визнання права власності, усунення
перешкод в користуванні власністю та
додаткове рішення в частині відмови в
задоволенні позову у визначенні часток
у спільній сумісній власності
підлягають скасуванню з підстав,
передбачених п.2,3 ч.1 ст. 309 ЦПК України, з
ухваленням нового рішення в цих
частинах про задоволення позовних
вимог.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Керуючись ст.ст 303, 307, п.2,3 ч.1 ст. 309, 314,316
ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного
суду м. Кривого Рогу від 11 квітня 2013
року скасувати в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
визнання права власності, усунення
перешкод в користуванні власністю та
додаткове рішення Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 27
вересня 2013 року в частині відмови у
визначенні часток у спільній сумісній
власності та ухвалити в цих частинах
нове рішення.

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про усунення перешкод в
користуванні власністю та зобов'язати
ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_2 в
користуванні частиною квартири
АДРЕСА_1, надавши їй доступу до
квартири.

Задовольнити позовні вимоги
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Територіальної
громади міста Кривого Рогу в особі
виконкому Центрально-Міської районної
у м. Кривому Розі ради, третя особа -
відділ державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно реєстраційної
служби Криворізького міського
управління юстиції, про визначення
частки.

Визначити частку у спільній сумісній
власності у розмірі ? частини та
визнати право власності на 12 частину
квартири АДРЕСА_1 , загальною площею
44,6м2, житловою площею 27,6м2 в
будинкуАДРЕСА_1 за ОСОБА_2.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: