Справа № 372/4662/13-ц Головуючий у І
інстанції Тиханський О.Б.Провадження №
22-ц/780/188/14 Доповідач у 2 інстанції
СержанюкКатегорія 55
РІШЕННЯ

Іменем України

10 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі головуючого - судді Сержанюка
А.С., членів колегії - суддів Антоненко
В.І., Білоконь О.В., із участю секретаря
Антіпова Я.А., розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті Києві
матеріали цивільної справи за
апеляційною скаргою Державної
виконавчої служби України на рішення
Обухівського районного суду Київської
області від 31 жовтня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Правекс Банк», Державної
виконавчої служби України про
виключення майна з акту опису та зняття
арешту,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Обухівського районного
суду Київської області від 31 жовтня 2013
року позов ОСОБА_1 задоволено.

Виключено з акту опису та знято
арешт з наступного майна: земельної
ділянки площею 0.1500 га, кадастровий
номер :03:043:0120. що належить ОСОБА_1
на підставі договору купівлі-продажу
від 08.07.2011 року, земельної ділянки,
площею 0.1335 га, кадастровий номер
:03:043:0185, що належить ОСОБА_1 на
підставі договору купівлі-продажу від
08.07.2011 року, земельної ділянки, площею
0.3166 га, кадастровий номер :03:043:0235.
що належить ОСОБА_1 на підставі
договору купівлі-продажу від 08.07.2011
року.

На обґрунтування ухваленого рішення
суд першої інстанції зазначив, що на
момент ухвалення постанови про
відкриття виконавчого провадження
спірні земельні ділянки належали
позивачу, даних про те, що вони
перебували під забороною їх відчуження
в судовому засіданні не встановлено, а
відтак, право власності позивача
підлягає захисту шляхом виключення
даного майна з опису та зняття з нього
арешту.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
Державна виконавча служба України
подала апеляційну скаргу, посилаючись
на його незаконність та
необґрунтованість, невідповідність
висновків суду обставинам справи, а
також порушення норм матеріального та
процесуального права при його
ухваленні.

Просить рішення Обухівського
районного суду Київської області від 31
жовтня 2013 року скасувати та відмовити
ОСОБА_1 в задоволенні позову та
вирішити питання щодо розподілу
судових витрат.

Суд, з'ясувавши обставини та
перевіривши їх доказами у межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
вислухавши учасників процесу в судових
дебатах, вважає за необхідне
апеляційну скаргу задовольнити
частково, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що також
підтверджується і матеріалами справи,
08 липня 2011 року ОСОБА_1 за нотаріально
посвідченими договорами
купівлі-продажу придбав у
встановленому законом порядку, а
ОСОБА_2 - продала спірні земельні
ділянки, площею 0.1335 га, кадастровий
номер :03:043:0185, площею 0.3166 га,
кадастровий номер :03:043:0235 та
площею 0.1500 га, кадастровий номер
:03:043:0120, які розташовані в смт.
Козин, ж/м «Краєвид», Обухівського
району Київської області ( а.с. 3-4, 7-8, 11-12,
25-26, 27-28, 29-30, 31-32, 33-34, 35-36 ).

На підставі зазначених
правочинів ОСОБА_1 були видані державні
акти на право власності на земельні
ділянки, які 27 липня 2011 року
зареєстровані в Поземельній книзі за
відповідними порядковими номерами (
а.с. 5-6, 9-10, 13-14 ).

Таким чином, позивач у
встановленому законом порядку набув
право власності на зазначене майно,
яке, згідно положень ст. 321 ЦК України, є
непорушним.

Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадку і в порядку,
встановлених законом.

На виконання рішення Подільського
районного суду м. Києва від 24 листопада
2011 року про стягнення з ОСОБА_2
кредитної заборгованості за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Правекс-Банк» у
розмірі 8 146 948 доларів США та 1 820 грн.
судових витрат 13 лютого 2012 року
відділом примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
заведено виконавче провадження №438/9 (
а.с. 69, 70, 71-72, 75-77, 78 ).

15 лютого 2012 року старшим державним
виконавцем зазначеного відділу
Гречухом Олегом Ярославовичем
відкрито виконавче провадження,
постановою від 12 березня 2013 року -
передано майно на зберігання, у т.ч.
належне позивачу, яке описано і на
нього накладено арешт ще 11 червня 2012
року, а 09 квітня 2012 року - накладено
арешт ще на дві земельні ділянки ( а.с.
84, 91-92, 114, 129-132, 179-182 ).

Серед інших, накладено арешт і на
земельні ділянки, належні на праві
власності позивачу.

24 квітня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із названими вимогами, які
неодноразово уточнював у ході розгляду
справи по суті ( а.с. 1-2, 23-24, 43 ).

Суд першої інстанції, виходячи із
наведеного, правильно встановив
обставини належності спірного майна на
праві власності позивачу, а не ОСОБА_2, а
відтак, у повній відповідності до
положень ст. 60 Закону України «Про
виконавче провадження», ухвалив
законне та обґрунтоване рішення про
зняття з нього арешту на підставі
належних та допустимих доказів по
справі з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
зокрема, ст.ст. 16, 316, 321 ЦК України, ст.ст.
10, 11, 58-60, 212-213 ЦПК України, ухвалив
законне і обґрунтоване рішення.

А тому, доводи Державної виконавчої
служби України про незаконність та
необґрунтованість рішення,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, а також порушення
норм матеріального та процесуального
права при його ухваленні, зокрема, ст. 60
Закону України «Про виконавче
провадження», ст. 182 ЦК України, ст.ст. 125,
126 ЗК України, на думку апеляційного
суду, не знайшли свого підтвердження
при розгляді справи, оскільки вони
повністю спростовуються належними та
допустимими доказами по справі.

Інші обставини, зазначені в апеляції,
зокрема, про те, що у провадженні
апелянта знаходиться виконавче
провадження за яким проводяться
примусові дії з дотриманням чинного
законодавства, позивач не визнав право
власності на описане майно, на
переконання апеляційного суду, не
спростовують висновок суду першої
інстанції про обґрунтованість
заявлених позовних вимог у зазначеній
частині та не є підставою для
задоволення апеляційних вимог.

Окрім цього, позивач у відповідності до
положень ст. 3 ЦПК України звернувся до
суду із зазначеним позовом, а суд
першої інстанції, з дотриманням вимог
ст. 11 ЦПК України, розглянув заявлені
вимоги.

При цьому, ОСОБА_1, у відповідності до
чинного законодавства, не позбавлений
можливості, при необхідності,
звернутись до суду із такими вимогами.

Таким чином, викладені у апеляції
доводи суд другої інстанції відносить
до числа формальних, а тому оскаржуване
рішення в частині зняття арешту з майна
позивача, ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
не може бути скасоване у відповідності
до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, згідно вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК
України, порушення норм процесуального
права можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення, якщо
порушення призвело до неправильного
вирішення справи, чого судом не
виявлено.

При цьому, рішення суду першої
інстанції про виключення майна з акту
опису, на переконання апеляційного
суду, ухвалено без додержання
матеріального та процесуального права,
зокрема, ст. 16 ЦК України, ст. 60 Закону
України «Про виконавче провадження»,
які не містять зазначений спосіб
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
позивача.

Відповідно, не дотримано і положень
ст.ст. 58-60, 212-213 ЦПК України при
ухваленні рішення у цій частині, а тому
воно підлягає скасуванню на підставі
ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового
рішення про відмову у позові за
необґрунтованістю заявлених вимог про
виключення майна з акту опису.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
303, 304, 307, 308, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Державної
виконавчої служби України
задовольнити частково. Рішення
Обухівського районного суду Київської
області від 31 жовтня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Правекс Банк», Державної
виконавчої служби України про
виключення майна з акту опису та зняття
арешту, в частині виключення майна з
акту опису, скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Головуючий
А.С.
Сержанюк

Судді:

В.І. Антоненко

О.В. Білоконь