Номер провадження № 2/754/959/14
РІШЕННЯ

Іменем України

04.02.2014 року Деснянський районний суд
м.Києва в складі:

Головуючого - судді Смирнової
Є.П.,

при секретарі Грей О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві

справу за позовом

ОСОБА_1 до

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, яка діє

В своїх інтересах та інтересах
неповнолітніх

ОСОБА_4,

ОСОБА_5, -

про виселення з житлового приміщення, -

за зустрічним позовом

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, яка діє

В своїх інтересах та в інтересах
неповнолітніх

ОСОБА_4,

ОСОБА_5, до

ОСОБА_1,

3-я особа: Служба у
справах дітей

Деснянської
районної у м.Києві державної

Адміністрації, -

Про визнання права користування
квартирою, -

В С Т А Н О В
И В :

27.11.2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_4, 2005 р.н.,
ОСОБА_5, 2012 р.н., в якому просить виселити
відповідачів із квартири АДРЕСА_1.

При цьому ОСОБА_1 вказує на те, що на
підставі Свідоцтва про право власності
від 03.06.2009 року їй на праві власності
належить квартира АДРЕСА_1. У вказаній
квартирі зареєстрована вона одна.

Позивачка також зазначає, що
відповідачка ОСОБА_3 - її рідна донька, а
відповідач ОСОБА_2 є чоловіком її
доньки. Відповідачі разом зі своїми
неповнолітніми дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5
зареєстровані в трикімнатній квартирі
АДРЕСА_2.

Крім відповідачки ОСОБА_3 в неї є син
ОСОБА_6, 1989 року народження, який
проживає з нею. Відповідно до Висновку
МСЕК від 17.02.2009 року син визнаний
інвалідом 2 групи, безстроково. В
зв»язку з хворобою сина на протязі
кількох років вона змушена була
виїжджати за межі України для його
лікування.

Як вказує позивачка, 09.10.2004 року її
дочка ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з
ОСОБА_2 13.10.2004 року вона із сином виїхали
на лікування за межі України на чотири
місяці. Відповідачі під приводом
доглянути за квартирою запропонували
пожити в квартирі на час її
відсутності.

Коли в лютому 2005 року вони із сином
повернулися додому, то відповідачі
відмовились звільнити квартиру. До 2013
року відповідачі разом із дітьми
проживали в її квартирі, і за цей час в
них рідко виникали конфлікти, але
останнім часом відповідачка влаштовує
сварки, почала встановлювати години, в
які вона (позивачка) може користуватися
кухнею. Крім того, відповідачі
порушують її права власника нерухомого
майна щодо вільного користування та
розпорядження квартирою. Все це
привело до того, що вона змушена була
неодноразово звертатися до
правоохоронних органів.

13.11.2013 року на адресу відповідачів вона
направила лист-вимогу про виселення із
житлового приміщення в строк до 20.11.2013
року. Однак до цього часу відповідачі
жодних дій на виконання цієї вимоги не
здійснили. Така поведінка відповідачів
вказує на перешкоджання їй, як власнику
квартири, в реалізації права
розпорядження своєю власністю, тому
вона змушена звернутись до суду з даним
позовом.

Посилаючись на викладені обставини,
вимоги ст.ст. 316-319,321 ЦК України, ОСОБА_1
просить виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка
діє в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_4,2005 р.н.,
ОСОБА_5,2012 р.н., із квартири АДРЕСА_1.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проти
позову ОСОБА_1 заперечують. При цьому
звернулись до неї із зустрічним
позовом, в якому просять визнати за
ними разом з їх малолітніми дітьми
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право користування
квартирою АДРЕСА_1.

В своєму позові ОСОБА_3 та ОСОБА_2
вказують на те, що ОСОБА_1 отримала
право власності на квартиру АДРЕСА_1
28.05.2009 року. До цього ОСОБА_1 та її донька
ОСОБА_3 (ОСОБА_3, а з 1992 року - ОСОБА_3)
проживали у вказаній квартирі на
підставі ордеру № 045808 серія «Ж» від
23.10.1984 року. Згідно ордеру вказану
квартиру ОСОБА_1 отримала на двох осіб:
на себе та дочку ОСОБА_3 Згідно довідки
від 21.04.2009 року квартира є
кооперативною.

Як зазначають позивачі за
зустрічним позовом, з 1984 року ОСОБА_3
зареєстрована та проживає у квартирі
АДРЕСА_1, іншого житла в неї немає.

В 2004 році ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з
ОСОБА_2, який з дозволу та згодою ОСОБА_1,
в жовтні 2004 року оселився у спірній
квартирі. Пізніше у цій же квартирі з
дозволу ОСОБА_1 було зареєстровано
місце проживання їх сина ОСОБА_4. Так
само від народження у квартирі
проживає їх син ОСОБА_5. До теперішнього
часу вони з дітьми проживають у
квартирі ОСОБА_1 однією сім»єю.

ОСОБА_3, ОСОБА_2 також зазначають, що
право власності ОСОБА_1 на спірну
квартиру було зареєстровано у 2009 році.
До цього часу вони проживали у
квартирі за згодою відповідачки, а
ОСОБА_3 - на підставі ордеру на квартиру.
Таким чином, вони та їх діти на момент
реєстрації права власності ОСОБА_1 на
квартиру

АДРЕСА_1 володіли сервітутом на вказану
квартиру. Згідно ч.6 ст.403 ЦК України
сервітут зберігає чинність у разі
переходу права власності.

Як вказують позивачі за
зустрічним позовом, відповідно до
положень ст. 405 ЦК України вони мають
право на користування спірним житлом. У
спірній квартирі вони займають
кімнату, яка була визначена їм для
користування власником житла ОСОБА_1
Сама відповідачка разом зі своїм сином
проживають в іншій кімнаті.

До 2004 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1
проживали у спірній квартирі разом, як
члени сім»ї, вели спільне господарство.
З 2004 року ОСОБА_2 з дозволу ОСОБА_3,
ОСОБА_1 став проживати в квартирі як
член сім»ї, вони ведуть спільне
господарство, сплачували комунальні
послуги, у 2010 році разом провели ремонт
у квартирі, у 2011 році за спільні кошти
придбали меблі, замінили сантехніку.

Крім того, їх діти весь час
обслуговуються в поліклініці за місцем
проживання, їх син ОСОБА_4 ходить до
школи поблизу місця проживання. Зі
згоди ОСОБА_1 він був зареєстрований у
квартирі АДРЕСА_1 та став проживати в
ній.

Посилаючись на викладені
обставини, положення ст.ст. 64,116,145,148 ЖК
України, ст.ст. 403,405 ЦК України, ОСОБА_3
та ОСОБА_2 вважають, що немає жодних,
передбачених Житловим кодексом
України, підстав для їх виселення, тому
просять відмовити в задоволенні позову
ОСОБА_1 та визнати за ними разом з
малолітніми дітьми ОСОБА_4, ОСОБА_5
право користування квартирою АДРЕСА_1.

Представник Служби у справах
дітей Деснянської районної у м.Києві
державної адміністрації в судове
засідання не з»явився, про розгляд
справи повідомлявся належним чином.
Суд вважає можливим розглянути справу
без присутності представника 3-ї особи.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її
представника ОСОБА_10, а також пояснення
ОСОБА_3 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_11,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов до наступного.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1
була надана позивачці, на той час
ОСОБА_12, на підставі ордеру № 045808 серія
Ж від 23.10.1984 року на двох осіб - саму
позивачку та її дочку ОСОБА_3 Квартира
є двокімнатною, жилою площею 29,05 кв.м
(а.с.52).

15.06.1991 року позивачка зареєструвала
шлюб з ОСОБА_13, який до теперішнього
часу не розірвано (а.с.16-17).

Згідно довідки ЖБК «Шовковик-10» № 71 від
16.04.1992 року ОСОБА_1 повністю сплатила
паєнакопичення та є власником квартири
АДРЕСА_1 (а.с.67).

Розпорядженням представника
Президента України № 78 від 11.05.1992 року
було дозволено ОСОБА_13, який мешкає в
АДРЕСА_3, удочерити дитину дружини
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, зі зміною
прізвища та по батькові на ОСОБА_3
(а.с.47,48).

Також, від шлюбу з ОСОБА_13 позивачка має
сина ОСОБА_6, 1989 року народження,
інваліда 2-ї групи, бесстроково.

Судом також встановлено, що дочка
позивачки - ОСОБА_3 09.10.2004 року
зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 Від
спільного життя вони мають двох дітей:
ОСОБА_4,2005 року народження, та ОСОБА_5,2012
року народження (а.с.49-51).

Згідно довідки ЖБК «Шовковик-10» від
09.01.2014 року № 02, відповідачі разом зі
своїми дітьми проживають без
реєстрації на житловій площі у
квартирі АДРЕСА_1 (а.с.37).

При цьому відповідач ОСОБА_2 з 26.03.1998
року зареєстрований у трикімнатній
квартирі АДРЕСА_2 та є співвласником
вказаної квартири (а.с.58) .

Як вбачається з довідки форми № 3 ЖЄКу
№ 510 від 27.12.2013 року № 1881, на житловій
площі у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані
також батьки ОСОБА_2, його дружина
(дочка позивачки) ОСОБА_3 та їх діти -
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.54).

Позивачка ОСОБА_1 одна зареєстрована на
спірній житловій площі у квартирі
АДРЕСА_1, власником якої вона є. Син
ОСОБА_1 зареєстрований на житловій
площі батька, однак, проживає у спірній
квартирі разом із матір»ю ОСОБА_1,
позивачкою у справі.

Без реєстрації в квартирі також
проживають син позивачки ОСОБА_6 та
відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_2 разом з
двома малолітніми дітьми.

Відповідачі вважають, що
відповідно до ст.145 ЖК України вони
мають рівне з позивачкою право
користування спірною квартирою.

При цьому вказують на те, що
відповідачка ОСОБА_3 з 1984 року
зареєстрована та проживає у квартирі
АДРЕСА_1. До 2004 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1
проживали у спірній квартирі разом, як
члени сім»ї, вели спільне господарство.

В 2004 році ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з
ОСОБА_2, який з дозволу та згодою ОСОБА_1,
в жовтні 2004 року оселився у спірній
квартирі. Пізніше у цій же квартирі з
дозволу ОСОБА_1 було зареєстровано
місце проживання їх сина ОСОБА_4. Так
само від народження у квартирі
проживає їх син ОСОБА_5. До теперішнього
часу вони з дітьми проживають у
квартирі ОСОБА_1 однією сім»єю, вони
ведуть спільне господарство,
сплачували комунальні послуги, у 2010
році разом провели ремонт у квартирі, у
2011 році за спільні кошти придбали
меблі, замінили сантехніку. Їх діти
весь час обслуговуються в поліклініці
за місцем проживання, їх син ОСОБА_4
ходить до школи поблизу місця
проживання.

ОСОБА_3, ОСОБА_2 також зазначають, що
право власності ОСОБА_1 на спірну
квартиру було зареєстровано у 2009 році.
До цього часу вони проживали у
квартирі за згодою відповідачки, а
ОСОБА_3 - на підставі ордеру на квартиру.
Таким чином, вони та їх діти на момент
реєстрації права власності ОСОБА_1 на
квартиру

АДРЕСА_1 володіли сервітутом на вказану
квартиру. Згідно ч.6 ст.403 ЦК України
сервітут зберігає чинність у разі
переходу права власності.

Як вказують позивачі за
зустрічним позовом, відповідно до
положень ст. 405 ЦК України вони мають
право на користування спірним житлом. У
спірній квартирі вони займають
кімнату, яка була визначена їм для
користування власником житла ОСОБА_1
Сама відповідачка разом зі своїм сином
проживають в іншій кімнаті.

Вказані доводи відповідачів
ОСОБА_3, ОСОБА_2 суд оцінює критично і до
уваги не приймає, виходячи з
наступного.

Так, згідно положень ч.1,5 ст. 145 ЖК
України члени сім»ї, які проживають
разом з членом житлово-будівельного
кооперативу, мають рівне з ним право
користування жилим приміщенням. Такого
ж права набувають особи, які вселилися
в жиле приміщення в будинку
житлово-будівельного кооперативу як
члени сім»ї, якщо при їх вселенні не
було іншої угоди про порядок
користування жилим приміщенням. Члени
сім»ї члена кооперативу, крім дружини,
що має право на частину
паєнагромадження, не вправі вимагати
поділу приміщення, його обміну і здачі
в найом, а також вселення інших осіб, за
винятком неповнолітніх дітей.

До членів сім»ї члена ЖБК
належать особи, зазначені в частині
другій статті 64 цього Кодексу.
Припинення сімейних відносин з членом
кооперативу не позбавляє колишніх
членів його сім»ї права користування
займаним жилим приміщенням.

Відповідно до вимог ст. 64 ЖК України,
члени сім'ї наймача, які проживають
разом з ним, користуються на рівні з ним
усіма правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму житлового
приміщення. До членів сім'ї наймача
належать дружина наймача, їх діти та
батьки. Членами сім'ї наймача може бути
визнано і інших осіб, якщо вони
постійно проживають разом з наймачем і
ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ст. 65 ЖК України наймач вправі в
установленому порядку за письмовою
згодою всіх членів сім»ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб.

Особи, що вселилися в жиле приміщення
як члени сім»ї наймача, набувають
рівного з іншими членами сім»ї права
користування жилим приміщенням, якщо
при вселенні між цими особами, наймачем
та членами його сім»ї, які проживають з
ним, не було іншої угоди про порядок
користування жилим приміщенням.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_2
належить ЖБК «Шовковик-10».

Позивачка ОСОБА_1, як член ЖБК
«Щовковик-10», на підставі ордеру № 045808
серія Ж від 23.10.1984 року разом з дочкою
ОСОБА_3 заселилась у квартиру АДРЕСА_1, в
який проживає до теперішнього часу.

Згідно довідки ЖБК «Шовковик-10» № 71 від
16.04.1992 року ОСОБА_1 повністю сплатила
паєнакопичення та є власником квартири
АДРЕСА_1 (а.с.67).

Згідно Свідоцтва про власності від
03.06.2009 року квартира АДРЕСА_1 належить
на праві приватної власності ОСОБА_1 та
зареєстрована у Київському міському
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об»єкти
нерухомого майна за реєстровим номером
19 від 17.06.2009 року (а.с.6).

Позивачка ОСОБА_1 одна зареєстрована на
спірній житловій площі у квартирі
АДРЕСА_1. Син ОСОБА_1 зареєстрований на
житловій площі батька, однак, проживає
у спірній квартирі разом із матір»ю
ОСОБА_1, позивачкою у справі.

Судом також встановлено, що дочка
позивачки - ОСОБА_3 09.10.2004 року
зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 Від
спільного життя вони мають двох дітей:
ОСОБА_4,2005 року народження, та ОСОБА_5,2012
року народження (а.с.49-51).

Згідно довідки ЖБК «Шовковик-10» від
09.01.2014 року № 02, відповідачі разом зі
своїми дітьми проживають без
реєстрації на житловій площі у
квартирі АДРЕСА_1 (а.с.37).

Відповідачі вважають, що відповідно до
положень ст. 331 ЦК України право
власності ОСОБА_1 на спірну квартиру
було зареєстровано у 2009 році. Отже, до
моменту виникнення права власності
ОСОБА_1 на квартиру вони проживали в цій
квартирі за її згодою, а відповідачка
ОСОБА_3 - на підставі ордеру. Таким
чином, вони та їх діти на момент
реєстрації права власності ОСОБА_1 на
квартиру володіли сервітутом на
квартиру та згідно ст.ст. 403,405 ЦК
України мають право на користування
спірним житлом.

Як вказують відповідачі, ст. 406 ЦК
України встановлено випадки
припинення сервітуту, однак, жоден з
таких випадків не виник у
правовідносинах між ними та
позивачкою.

Також, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вважають, що
позивачкою не наведено жодного доказу
наявності підстав для виселення членів
сім»ї ЖБК, передбачених ст.ст. 116,148 ЖК
України. При цьому відповідачі
вказують на те, що відповідно до вимог
ст. 145 ЖК України відповідачка ОСОБА_3 з
1984 року зареєстрована та проживає у
квартирі АДРЕСА_1. До 2004 року ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 проживали у спірній квартирі
разом, як члени сім»ї, вели спільне
господарство.

В 2004 році ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з
ОСОБА_2, який з дозволу та згодою ОСОБА_1,
в жовтні 2004 року оселився у спірній
квартирі. Пізніше у цій же квартирі з
дозволу ОСОБА_1 було зареєстровано
місце проживання їх сина ОСОБА_4. Так
само від народження у квартирі
проживає їх син ОСОБА_5. До теперішнього
часу вони з дітьми проживають у
квартирі ОСОБА_1 однією сім»єю, вони
ведуть спільне господарство,
сплачували комунальні послуги, у 2010
році разом провели ремонт у квартирі, у
2011 році за спільні кошти придбали
меблі, замінили сантехніку. Їх діти
весь час обслуговуються в поліклініці
за місцем проживання, їх син ОСОБА_4
ходить до школи поблизу місця
проживання. Таким чином, відповідачі
вважають, що вони та їх діти набули
право користування квартирою АДРЕСА_1,
і у позивачки немає підстав для їх
виселення з вказаної квартири.

Вказані доводи відповідачів ОСОБА_3,
ОСОБА_2 суд вважає необґрунтованими з
наступних підстав.

Так, в статті 401 ЦК України визначено
поняття обмеженого користування чужим
майном (сервітуту). Зокрема, зазначено,
що право користування чужим майном
(сервітут) може бути встановлене щодо
земельної ділянки, інших природних
ресурсів (земельний с сервітут) або
іншого нерухомого майна для
задоволення потреб інших осіб, які не
можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може належати власникові
(володільцеві) сусідньої земельної
ділянки, а також іншій, конкретно
визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно ч.1 ст. 402 ЦК України сервітут
може бути встановлений договором,
законом, заповітом або рішенням суду.

Тобто, сервітут може бути встановлений
в силу прямої вказівки закону. Для
встановлення такого сервітуту
непотрібна ж одна з перерахованих
підстав: договір, заповіт або рішення
суду. Зокрема, для виникнення
сервітуту, передбаченого ст. 405 ЦК,
необхідним є факт проживання члена
сім»ї власника житла разом з ним та
спільне користування цим житлом. Також,
сервітутом, який виникає в силу прямої
вказівки закону, є сервітут, що виникає
у члена кооперативу (а також у членів
його сім»ї з моменту вселення в
зазначене житло та полягає у праві
користування житлом у будинку
житлово-будівельного кооперативу. Це
право члена кооперативу триває до
моменту викупу ним кооперативної
квартири та набуття у зазначений
момент права власності на займану
квартиру (ч.3 ст. 384 ЦК України).

Таким чином, підставою виникнення
сервітуту у відповідачки ОСОБА_3 було
її вселення на підставі ордеру №» 045808
від 23.10.1984 року у квартиру АДРЕСА_1 як
члена сім»ї ОСОБА_1

Згідно довідки ЖБК «Шовковик-10» у 1992
році ОСОБА_1 повністю погасила пай та
набула право власності на квартиру
АДРЕСА_1 (а.с.67).

Оскільки ч.6 ст.403 ЦК України
передбачено, що сервітут зберігає
чинність у разі переходу до інших осіб
права власності на майно, щодо якого
він встановлений, то при переході права
власності ОСОБА_1 на спірну квартиру у
1992 році сервітут, встановлений для
ОСОБА_3, як члена сім»ї (дочки)
позивачки, зберігся.

В той же час судом встановлено, що у 2004
році ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з
ОСОБА_2, який з дозволу ОСОБА_1, в жовтні
2004 року оселився у спірній квартирі.
Відповідачі, хоча і проживають в
спірній квартирі, однак вони мають свою
сім»ю, ведуть окреме господарство та на
даний час не є членами сім»ї власника
житла, хоча є родичами ОСОБА_1 Позивачка
також має свою сім»ю, яка складається з
неї та дорослого сина, інваліда 2-ї
групи, ОСОБА_6

У липні 2006 року відповідачка ОСОБА_3
разом із сином ОСОБА_4, 2005 року
народження, знялися з реєстрації зі
спірної житлової площі та були
зареєстровані за місцем реєстрації
відповідача ОСОБА_2 з метою постановки
на квартоблік та отримання житла.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач ОСОБА_2 з 26.03.1998 року
зареєстрований у трикімнатній
квартирі АДРЕСА_2 та є співвласником
вказаної квартири. Згідно Свідоцтва
про право власності на житло від 23.03.1999
року квартира належить на праві
спільної сумісної власності (в рівних
долях) ОСОБА_14 та членам його сім»ї:
ОСОБА_15, ОСОБА_2, ОСОБА_16 (а.с.58).

Згідно довідки форми № 3 ЖЄКу № 510 від
27.12.2013 року № 1881, на житловій площі у
квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані також
батьки ОСОБА_2, його дружина (дочка
позивачки) ОСОБА_3- з 2006 року та їх діти -
ОСОБА_4 (з 2006 року) та ОСОБА_5 (з 16.02.2012
року) (а.с.54).

Згідно довідки № 1065 від 22.03.2011 року
відповідач ОСОБА_2 з 16.10.2006 року
перебуває на квартирному обліку у ЖК
гарнізону м.Київ у складі 2-х членів
сім»ї він та син ОСОБА_4, 2005 р.н. (а.с.59).

Статтею 406 ЦК України передбачені
підстави для припинення сервітуту.
Зокрема, сервітут припиняється у разі
припинення обставини, яка була
підставою для встановлення сервітуту
(п.4 ч.1 ст.406 ЦК).

Таким чином, аналізуючи зібрані у
справі докази в їх сукупності, суд
прийшов до висновку, що обставини, які
були підставою для встановлення
сервітуту, припинені вищезазначеними
діями відповідачів стосовно спірного
житла, тому, відповідно до положень
Житлового Кодексу України (ст.ст. 64,65,156
ЖК України), ст. 405 ЦК України,
відповідачі втратили своє сервітутне
право на квартиру АДРЕСА_1.

В подальшому відповідачі не вимагали
від позивачки ОСОБА_1 встановлення
сервітуту на підставі відповідного
договору, в порядку, передбаченому ст.402
ЦК України.

Відповідачами також не надано доказів
того, що разом з позивачкою ОСОБА_1 вони
проживають однією сім»єю, мають
спільний бюджет, спільно ведуть
господарство.

При цьому суд враховує поняття
СІМ»Ї, визначене положеннями
Сімейного Кодексу України. Так, згідно
ст.3 СК України сім»ю складають особи,
які спільно проживають, пов»язані
спільним побутом, мають взаємні права
та обов»язки.

Сім»я створюється на підставі шлюбу,
кровного споріднення, усиновлення, а
також на інших підставах, не
заборонених законом і таких, що не
суперечать моральним засадам
суспільства.

Відповідачі, хоча і проживають в
спірній квартирі, однак з 2004 року вони
мають свою сім»ю, ведуть окреме
господарство та на даний час не є
членами сім»ї власника житла, хоча є
родичами ОСОБА_1 Позивачка також має
свою сім»ю, яка складається з неї та
дорослого сина, інваліда 2-ї групи,
ОСОБА_6

Суд також враховує, що згідно
Правових позицій Верховного Суду
України щодо розгляду судами окремих
категорій судових справ від 26.052001 року,
розділ «Житлове право», пунктом 13
роз»яснено, що особа, яка вселилась до
наймача як член сім»ї, не набуває права
користування найманим ним жилим
приміщенням, якщо вона зберігає за
собою право користування іншим жилим
приміщенням у будинку державного чи
громадського житлового фонду…

Як встановлено судом, відповідач
ОСОБА_2 з 26.03.1998 року зареєстрований у
трикімнатній квартирі АДРЕСА_2 та є
співвласником вказаної квартири.
Згідно Свідоцтва про право власності
на житло від 23.03.1999 року квартира
належить на праві спільної сумісної
власності (в рівних долях) ОСОБА_14 та
членам його сім»ї: ОСОБА_15, ОСОБА_2,
ОСОБА_16 (а.с.58).

Як вбачається з довідки форми № 3 ЖЄКу
№ 510 від 27.12.2013 року № 1881, на житловій
площі у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані
також батьки ОСОБА_2, його дружина
(дочка позивачки) ОСОБА_3- з 2006 року та їх
діти - ОСОБА_4 (з 2006 року) та ОСОБА_5 (з
16.02.2012 року).

Саме будучі зареєстрованими за цією
адресою, відповідач ОСОБА_2 з 16.10.2006 року
перебуває на квартирному обліку у ЖК
гарнізону м.Київ у складі 2-х членів
сім»ї він та син ОСОБА_4, 2005 р.н. (а.с.59).

Таким чином, відповідачі зберігають за
собою право на користування іншим
жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_2
та на час розгляду справі в суді не
позбавлені цього права.

На підставі викладеного та припинення
обставин, які були підставою для
встановлення сервітуту, суд не вбачає
підстав для задоволення зустрічного
позову ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання за
ними та їх малолітніми дітьми права
користування спірною житловою площею в
квартирі АДРЕСА_1.

В той же час суд вважає обґрунтованими
вимоги ОСОБА_1 щодо виселення
відповідачів із спірної квартири,
виходячи з наступного.

Так, відповідно до положень ст.ст.
317,319,321 ЦК України власникові належать
права володіння, користування та
розпорядження своїм майном. Право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

ОСОБА_1, яка є одноособовим власником
квартири АДРЕСА_1 просить висилити
відповідачів із вказаної квартири,
посилаючись на те, що вони своєю
протиправною поведінкою створюють їй
перешкоди у користуванні приміщеннями
спірної квартири, що заважає
нормальному здійсненню нею права
власності. Зокрема, позивачка зазначає,
що відповідачі займають більшу кімнату
у спірній двокімнатній квартирі, в той
час як вона з дорослим сином, інвалідом
2-ї групи займають меншу кімнату, її
дорослий хворий син змушений спати на
балконі.

ОСОБА_1 також вказує на те, що не має
можливості вільно користуватися
кухнею, оскільки вона захаращена
речами відповідачів, крім необхідних
меблів на кухні стоїть два
холодильника та два дитячих столика. На
її вимоги звільнити кухню від
зазначених речей відповідачі не
реагують. Як вказує позивачка,
відповідачі повністю займають кухню у
вечерні години, що позбавляє її хворого
сина нормально харчуватись, а також
відповідачка ОСОБА_3 намагається
встановити години, в які вона може
користуватися кухнею. Позивачка
вважає, що така поведінка відповідачів
створює їй перешкоди у здійсненні
права на користування та розпорядження
спірною квартирою, яка є її власністю.

Неправомірність дій відповідачів
підтверджується висновком дільничого
інспектора Деснянського РУГУ МВС
України в м.Києві від 12.10.2013 року по
заяві ОСОБА_1 та витягом з
кримінального провадження (а.с.26,27,28).

За правилами ст.391 ЦК України
обов»язком власника не є доказування
неправомірності дій відповідача. Вони
вбачаються такими, доки сам відповідач
не доведе неправомірність своєї
поведінки. Обставини, на які посилалась
позивачка в обґрунтування своїх вимог,
відповідачі не оспорювали.

При таких обставинах суд вважає
доведеною протиправну поведінку
відповідачів, яка створює перешкоди, що
заважають нормальному здійсненню
права власності позивачки ОСОБА_1

При цьому суд враховує, що відповідачі
разом зі своїми дітьми зареєстровані
на іншій житловій площі за адресою:
АДРЕСА_2. Вказана квартира є
трикімнатною, де відповідач ОСОБА_2 має
свою частку власності. Проживати за
місцем своєї реєстрації та власності
відповідачі не бажають, вирішувати
питання іншим способом не мають наміру.
В той же час, враховуючи відносини, які
склались між сторонами, обставини
життя та вік позивачки ОСОБА_1, яка
перебуваючи на пенсії ще працює та не
має відповідного спокою і відпочину
через неправомірні дії відповідачів,
суд прийшов до висновку, про порушення
прав ОСОБА_1, як власника житла та
правомірність її вимог щодо виселення
відповідачів із квартири АДРЕСА_1.

Оскільки суд задовольняє позовні
вимоги ОСОБА_1, то відповідно до
ст.ст.79,88 ЦПК України стягує з ОСОБА_3,
ОСОБА_2, солідарно, витрати по сплаті
судового збору в сумі 229 грн. 40 коп.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст.4,10,57-60,79,88,213,214,218 ЦПК
України, ст.ст. 64,65,145,156 ЖК України,
ст.ст. 316-319,321,391,401-406 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Виселити ОСОБА_3, ОСОБА_2 разом з
малолітніми дітьми ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_9, із
квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 витрати по сплаті судового
збору у розмірі 229 грн. 40 коп.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка дії в своїх
інтересах та в інтересах малолітніх
дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_9, про визнання за ними право
користування квартирою АДРЕСА_1, -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м.Києва через
Деснянський районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя: