Справа № 349/1591/13-ц
Провадження № 22-ц/779/415/2014
Головуючий у 1 інстанції Поглод О. В.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого
Девляшевського В.А.,

суддів:
Васильковського В.М., Фединяка В.Д.,

секретаря
Мельник О.В.,

з участю:
представника апелянта ОСОБА_2 -

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Рогатинського районного суду від 23
грудня 2013 року -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування
майнової і моральної шкоди, заподіяної
внаслідок викрадення майна. Позовні
вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем вчинено крадіжку
належних йому керамзит-блоків.
Посилаючись на те, що такими діями йому
завдано матеріальних та моральних
збитків, просив стягнути з відповідача
1290 грн майнової шкоди, 5000 грн на
відшкодування моральної шкоди, 2000 грн
витрат по оплаті послуг адвоката та 229,40
грн судових витрат.

Рішенням Рогатинського районного суду
від 23 грудня 2013 року позов задоволено
частково. Постановлено стягнути з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1290 грн
завданої матеріальної шкоди та судові
витрати в сумі 729,40 грн, із них 500 грн за
надання правової допомоги та 229,40 грн
судового збору.

Частково не погоджуючись із даним
рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу. Апелянт посилається на те, що
рішення суду в частині відмови у
відшкодуванні моральної шкоди не є
законним і обгрунтованим, оскільки
встановлений судом факт порушення
ОСОБА_4 його законних прав та
причинно-наслідковий зв'язок між
порушенням і стражданнями свідчить про
те, що йому завдано душевних страждань,
а тому, на його думку, моральна шкода
повинна бути відшкодована в повному
обсязі. Також апелянт не погоджується
із висновком суду про часткове
стягнення з відповідача на його
користь судових витрат, оскільки ним
було сплачено за надання юридичної
допомоги 2000 грн. Вважає, що ці витрати
підлягають повному відшкодуванню. Тому
просить рішення суду в частині
стягнення моральної шкоди і судових
витрат скасувати, ухвалити нове
рішення про задоволення зазначених
вимог у повному об'ємі.

В засідання апеляційного суду ОСОБА_4
не з'явився з невідомих причин, хоч
судове повідомлення йому було вручено
у встановленому порядку завчасно. Отже,
є правові підстави для розгляду справи
у його відсутності.

В засіданні апеляційного суду
представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу
підтримав з мотивів, наведених у ній.
Крім того зазначив, що відповідач до
цього часу добровільно не повернув
ОСОБА_2 викрадених блоків, необхідних
для запланованого будівництва, і не
відшкодував їх вартість. Вказує, що це
порушення негативним чином вплинуло і
продовжує впливати на господарську
діяльність позивача, його
психологічний стан. Тому просить
апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення з таких
підстав.

Із змісту апеляційної скарги
вбачається, що ОСОБА_2 оспорює рішення в
частині відшкодування моральної шкоди
та судових витрат, а тому на підставі ч.1
ст. 303 ЦПК України законність та
обґрунтованість рішення в частині
стягнення із відповідача ОСОБА_4
майнової шкоди колегія суддів не
перевіряє.

Відмовляючи ОСОБА_2 у стягненні
моральної шкоди, суд першої інстанції
вважав, що ця позовна вимога недоведена
ніякими об'єктивними доказами. Однак,
на думку колегії суддів, з таким
висновком погодитись не можна. Адже, в
ч.1 статті 1167 ЦК України зазначено, що
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини. Вина ОСОБА_4 у
викраденні в жовтні 2011 року 80
керамзит-блоків, належних позивачу,
підтверджена документальними
доказами, зокрема копією постанови
органу внутрішніх справ про відмову в
порушенні кримінальної справи
відносно ОСОБА_4, копією постанови
судді Рогатинського районного суду по
адміністративній справі (а.с.4,6). Свою
вину у зазначеному проступку ОСОБА_4
визнав, і рішення, яким з нього в
користь позивача стягнуто вартість
викраденого майна, не оспорює.

В п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду
України №4 від 31.03.1995 року із змінами,
внесеними Постановою Пленуму
Верховного Суду України від 25.05.2001 року
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» звернуто увагу судів на те, що
встановлене Конституцією та законами
України право на відшкодування
моральної (немайнової) шкоди є важливою
гарантією захисту прав і свобод
громадян.

В п.3 названої Постанови Пленуму ВСУ
роз'яснено, що під моральною шкодою
слід розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб. Також у
зазначеному пункті визначено, що
відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності,
інших цивільних прав, при настанні
інших негативних наслідків.

Встановлено, що викрадені у 2011 році
будівельні матеріали відповідачем
власнику не повернуті і в
добровільному порядку їх вартість до
цього часу не відшкодована. Це
потягнуло для ОСОБА_2 негативні
наслідки, оскільки створило утруднення
в реалізації позивачем запланованого
будівництва споруд. ОСОБА_2 змушений
був для захисту свого порушеного права
докладати зусилля: звертатись до суду,
витрачаючи свій час та особисті кошти.

Приймаючи до уваги вище наведене,
колегія суддів вважає, що спричинення
відповідачем моральної шкоди ОСОБА_2
доведена. Приймаючи характер
протиправного проступку ОСОБА_4,
негативні наслідки викрадення майна,
розмір спричиненої позивачу моральної
шкоди, на думку колегії суддів,
становить 500 грн.

Також колегія суддів не погоджується
із висновком суду про відшкодування
ОСОБА_2 витрат на правову допомогу
тільки у розмірі 500 грн.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
вимог, а відповідачеві - пропорційно до
тієї частини позовних вимог, у
задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Однак, Законом України «Про граничний
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних та
адміністративних справах» розмір
такого відшкодування обмежено. Згідно
статті 1 названого Закону розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах стороні, на користь
якої ухвалено судове рішення, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді.

Згідно Закону України «Про Державний
бюджет України на 2013 рік» мінімальна
заробітна плата з 01 січня 2013 року
становила 1147 грн, а з 01 грудня 2013 року -
1218 грн.

З матеріалів справи вбачається, що
правову допомогу ОСОБА_2 надавав
адвокат ОСОБА_6, який приймав участь у
двох судових засіданнях по даній
справі, які відбулись 26 листопада і 23
грудня 2013 року. Згідно журналів ці
судові засідання тривали 48 хвилин
(журнали - а.с.42, 49-51). В серпні 2013 року
названий адвокат надавав ОСОБА_2
консультації по цивільному
законодавству та склав йому позовну
заяву.

ОСОБА_2 подав суду підтверджуючі
відомості про оплату ним послуг
адвоката за надану правову допомогу в
сумі 2000 грн., а саме: квитанція до
прибуткового касового ордеру (а.с. 24),
договір про надання правової допомоги
№5/13 (а.с. 25) та акт прийому-передачі
наданих послуг №5/4-13 (а.с. 26).

Однак, з врахуванням вимог названого
вище Закону компенсації позивачу
підлягає не 2000 грн, а тільки частина
його витрат на правову допомогу. Розмір
вирахуваної колегією суддів
компенсації включає: оплату за 48
хвилин участі адвоката у судових
засіданнях та за 1,5 години часу, якого,
на думку колегії, в даному випадку
достатньо для консультативної роботи і
для складення процесуального
документа. Виходячи із цього, за участь
адвоката в судових засіданнях
компенсації підлягає 384 грн (40% від
мінімальної зарплати в
листопаді-грудні 2013 року дорівнює 487,20
грн). За півтори години іншої роботи
адвоката компенсація становить 688 грн
(40% від мінімальної зарплати в серпні
2013 року дорівнювало 458,80 грн). Отже,
загальний розмір компенсації позивачу
за отриману правову допомогу становить
1072 грн (384+688).

Приймаючи до уваги вище викладене,
колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції в оскарженій частині
не може бути залишено в силі, оскільки в
зазначеній частині не являється
законним і обґрунтованим.

На підставі наведеного та керуючись ч.1
ст.1167 ЦК України; ст.ст. 218; 307; 309; 313; 314; 319;
324; 325 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково. Рішення Рогатинського
районного суду від 23 грудня 2013 року в
даній справі в частині відмови у
стягненні моральної шкоди та стягнення
з відповідача в користь ОСОБА_2 500 грн за
надання правової допомоги скасувати.

Ухвалити в названій частині нове
рішення. Позов про стягнення моральної
шкоди задовольнити частково. Стягнути
з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 500 (п'ятсот)
грн моральної шкоди та 1072 (одну тисячу
сімдесят дві) грн витрат за надання
правової допомоги.

В решті рішення суду в даній справі
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили після
його проголошення, однак може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі двадцяти днів після
набрання ним законної сили.

Головуючий
В.А. Девляшевський

Судді:
В.М. Васильковський

В.Д. Фединяк