АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/220/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19, 27 Романенко В.А.
Доповідач в апеляційній інстанції
Міщенко С. В. РІШЕННЯ
30 січня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Міщенко С. В. суддів
Сіренко Ю. В. , Трюхан Г. М. при
секретарі Посипайко А.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на
рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 29 квітня 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_8 ,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року ОСОБА_8 через свого
представника ОСОБА_9 звернулась до суду
з позовом до ОСОБА_6 про стягнення
боргу.

Свою заяву обґрунтовувала тим, що 08
лютого 2012 року сторонами була продана
належна їм квартира АДРЕСА_1 за 150 000 дол.
США.

До моменту продажу зазначеної квартири
ОСОБА_8 та ОСОБА_6 дійшли між собою згоди
про поділ коштів пропорційно
здійсненого вкладу кожної із сторін, а
саме: позивачу - 2/3 від суми продажу
квартири, оскільки нею були вкладені
грошові кошти, які належали їй після
продажу квартири АДРЕСА_2, а
відповідачу - 1/3 від суми продажу
квартири, тому що квартира АДРЕСА_1 була
оплачена частково за рахунок
отриманого ОСОБА_6 кредиту.

З метою забезпечення даної
домовленості 02 лютого 2012 року
відповідач надав позивачу розписку,
згідно із якою він зобов'язався після
укладення договору купівлі-продажу
вказаної квартири повернути ОСОБА_8
вартість належної їй частки в розмірі
2/3 частини від різниці між сумою
продажу квартири та розміром залишку
банківського кредиту, що складає 46 666,67
доларів США.

03 лютого 2012 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу був посвідчений договір
купівлі-продажу вказаної квартири, а 08
лютого 2012 року, на виконання розписки,
відповідач фактично повернув кошти в
розмірі 34 700 доларів США. Залишок коштів
в розмірі 11 966,67 доларів США, що за
офіційним курсом НБУ еквівалентно 95 649
грн. 59 коп. (11 966,67х7,993) лишився не
поверненим.

Позивач, керуючись нормами цивільного
законодавства, направила відповідачу
вимогу про повернення вказаного
залишку коштів, яка була проігнорована
останнім, тому змушена була звернутись
до суду з проханням стягнути з ОСОБА_6
на її користь борг згідно розписки в
розмірі 95 649 грн. 59 коп. та судові
витрати.

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 29 квітня 2013 року позов
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8
борг в розмірі 95 649 грн. 59 коп., а також
судовий збір у розмірі 956 грн. 50 коп., а
всього 96 606 грн. 09 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції ОСОБА_6 через представника
ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу,
обґрунтовуючи яку, зазначив, що судом в
не повній мірі з'ясовано та доведено
обставини, які мають значення для
справи. Оскільки судом не було взято до
уваги, що відповідно до договору поруки
№31-4YE/06-2005И від 21 липня 2005 року, саме
апелянт вважається поручителем по
кредитному договору №31-5QK/09-2005И від 22
червня 2005 року, укладеному між ОСОБА_8
та АКІБ «УкрСиббанк» для отримання
коштів в сумі 161 499 грн. для придбання
однокімнатної квартири АДРЕСА_2. Даний
факт, на думку апелянта, підтверджує
факт проживання сторін сім'єю з 2003 року
та наявності в них рівних прав на
згадану квартиру як об'єкт спільної
сумісної власності подружжя.

Крім того, районним судом не враховано,
що відповідно до розписки від 02 лютого
2012 року, складеної відповідачем, 1/3
частина отриманих від продажу квартири
коштів буде належати їх
неповнолітньому сину ОСОБА_10 в якості
інвестицій в майбутнє житло, а не
позивачу по справі. На виконання умов
даної домовленості апелянт 28 березня
2012 року відкрив депозитний рахунок з
можливістю поповнення та
капіталізацією відсотків у доларах США
на суму 10 000 доларів США, який на даний
час збільшено до 10 807,31 доларів США. Тому
вимоги позивача є безпідставні,
оскільки він перед нею зобов'язань не
має.

Апелянт просив суд скасувати рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 29 квітня 2013 року та ухвалити нове,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_8

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог
заявлених в суді першої інстанції
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга має бути задоволена,
- виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

А вказане рішення не відповідає
вказаним критеріям.

Задовольняючи позов , суд першої
інстанції виходив з тих обставин , що
оскільки ОСОБА_6 02 лютого 2012 року було
надано ОСОБА_8 розписку про
розподілення грошових коштів між
сторонами по справі /а.с.23/ ,то між ними
було укладено договір позики за яким
відповідач взяв на себе зобов'язання
повернути позивачу кошти в сумі , що
складає 46 666,67 доларів США , відповідно
до умов зазначеної розписки. А
враховуючи, що повністю взятих на себе
зобов'язань відповідач не виконав і
повернув позивачу лише частину коштів
в сумі 34 700 доларів США, то решту боргу в
сумі 11 966,67 доларів США, що за офіційним
курсом НБУ еквівалентно 95 649 грн. 59 коп.,
суд стягнув з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 ,
як заборгованість за договором позики.

Але з такими висновками суду першої
інстанції не погоджується колегія
суддів, оскільки вони не відповідають
обставинам справи та нормам
матеріального права, що регулюють дані
правовідносини.

Відповідно до ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися
на засадах добросовісності, розумності
та справедливості.

Статтею 524 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має бути виражене у
грошовій одиниці України - гривні, але
сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов'язання в іноземній
валюті.

Згідно норм ст.11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: 1) договори та інші правочини; 2)
створення літературних, художніх
творів, винаходів та інших результатів
інтелектуальної, творчої діяльності; 3)
завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі; 4) інші
юридичні факти.

Відповідно до ст.ст.1046-1047 ЦК України , на
які посилається суд в мотивувальній
частині рішення, - за договором позики
одна сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно ст.626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є одностороннім,
якщо одна сторона бере на себе
обов'язок перед другою стороною
вчинити певні дії або утриматися від
них, а друга сторона наділяється лише
правом вимоги, без виникнення
зустрічного обов'язку щодо першої
сторони. Договір є двостороннім, якщо
правами та обов'язками наділені обидві
сторони договору.

Відповідно до ст.640 ЦК України договір є
укладеним з моменту одержання особою,
яка направила пропозицію укласти
договір, відповіді про прийняття цієї
пропозиції. Якщо відповідно до акта
цивільного законодавства для
укладення договору необхідні також
передання майна або вчинення іншої дії,
договір є укладеним з моменту
передання відповідного майна або
вчинення певної дії. Договір, що
підлягає нотаріальному посвідченню, є
укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Позивач не надала доказів укладення
договору між нею та ОСОБА_6 чи доказів
про наявність у відповідача грошових
зобов'язань з інших, передбачених
законом, підстав. А наданий позивачем
лист , написаний від імені ОСОБА_10
02.02.12р. /а.с.23/ , - під поняття розписки чи
договору не підпадає. У ньому відсутні
дані про взяття на себе ОСОБА_10
зобов'язань фінансового характеру
перед позивачем та про підтвердження
факту отримання ним коштів від
останньої. Тому висновки суду про
наявність у відповідача невиконаних
грошових зобов'язань, які виникли з
договору позики є помилковими.

Посилання сторони позивача на
наявність у відповідача зобов'язання
за його розпискою , що випливає з
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 , також є безпідставними.
Договір купівлі-продажу квартири, на
який посилається позивач, в силу ст. 657
ЦК України підлягає нотаріальному
посвідченню. Відповідно, і будь-які
інші правочини , які пов'язані з даним
договором, також мають відповідати
вимогам , які визначені для основного
правочину. А лист , на який посилається
позивач як документ, що підтверджує
наявність зобов'язань у відповідача
перед нею ,- не тільки не був
посвідчений нотаріально, а й ще ,
враховуючи двосторонність відносин
щодо розподілу коштів , на яку
посилається позивач, - ОСОБА_8, як другою
стороною , не був підписаний , а отже
такий правочин не є вчиненим і жодних
прав та обов'язків для сторін по справі
не породжує.

Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено,
що суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів даної цивільної справи
вбачається, що предметом розгляду
судом першої інстанції по даній справі
були вимоги, що виникають з зобов'язань
фінансового характеру, внаслідок
правочину , який позивач вважала
вчиненим . При цьому позивачкою не
заявлялися, а судом не розглядалися
вимоги, що стосуються прав та
обов'язків сторін по справі, які
виникають з сімейних відносин,
пов'язаних з правами на майно ( кошти) ,
яке було придбане сторонами під час їх
спільного проживання сім'єю без
реєстрації шлюбу. Як не розглядав суд і
питання щодо встановлення факту
проживання сторін однією сім'єю без
реєстрації шлюбу. Тому доводи апелянта
та заперечення позивача , які
ґрунтуються на фактах, що не були
встановлені судом у передбачений
законом спосіб , та їх посилання на
обставини, які суд не досліджував ( щодо
придбання квартириАДРЕСА_1 під час
проживання сторін сім'єю без
реєстрації шлюбу) , - не можуть бути
враховані при вирішенні даного спору і
підлягають відхиленню.

Згідно ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно до ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: 1) неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; 2) недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими; 3)
невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

За таких обставин висновки суду про
наявність підстав для задоволення
позову про стягнення боргу є
помилковими та такими, що не
відповідають обставинам справи . У
зв'язку з чим рішення суду першої
інстанції підлягає до скасування, з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6
- ОСОБА_7 на рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 29 квітня
2013 року - задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 29 квітня 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_8 до
ОСОБА_6 про стягнення боргу скасувати .

У задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_6
про стягнення боргу - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
однак може бути оскаржене в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :