У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

5 лютого 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,
Карпенко С.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах малолітньої
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи:
ОСОБА_8, відділ у справах дітей
Глибоцької районної державної
адміністрації Чернівецької області,
про виселення з житлового приміщення,
за касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» (далі - ПАТ
«Державний ощадний банк України») на
рішення Глибоцького районного суду
Чернівецької області від 22 жовтня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Чернівецької області від 4 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ПАТ «Державний ощадний
банк України» звернулося до суду з
вищезазначеним позовом, посилаючись на
те. що відповідно до кредитного
договору від 10 липня 2008 року банк надав
ОСОБА_8 кредит у розмірі 650 000 грн зі
сплатою 20% річних за користування
кредитом з кінцевим терміном
повернення 28 червня 2015 року. На
забезпечення виконання зобов'язання за
кредитним договором в той же день між
банком та відповідачами ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 були укладені договори іпотеки,
за якими ОСОБА_1 передав в іпотеку
житловий будинок, що знаходиться по
АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 передала в іпотеку
житловий будинок, що знаходиться
АДРЕСА_2.

Рішеннями Глибоцького районного суду
Чернівецької області від 18
грудня 2009 року та 20 березня 2012 року
стягнуто з ОСОБА_8, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_10 заборгованість за кредитним
договором в розмірі 703 954, 31 грн та 332 901,22
грн і на підставі цих рішень видано
виконавчі листи.

Під час примусового виконання
вищезазначених рішень державним
виконавцем звернуто стягнення на
предмети іпотеки шляхом їх опису та
арешту.

22 квітня 2013 року банк надіслав
іпотекодавцям письмові вимоги про
добровільне звільнення будинків
протягом місяця з дня отримання цих
вимог. Отримавши вказані вимоги,
відповідачі не звільнили будинки.

З огляду на зазначене, позивач просив
виселити відповідачів ОСОБА_6 і ОСОБА_7
з будинку АДРЕСА_2, а відповідачів
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
з будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Глибоцького районного суду
Чернівецької області від 22 жовтня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного Чернівецької області від
4 грудня 2013 року, у задоволенні позовних
вимог ПАТ «Державний ощадний банк
України» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Державний
ощадний банк України» просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог, мотивуючи
свою вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ПАТ «Державний ощадний банк
України», суд першої інстанції, з
висновками якого погодився і
апеляційний суд, дослідивши докази в
справі й давши їм належну правову
оцінку, обґрунтовано виходив з того, що
накладання державним виконавцем
арешту на предмет іпотеки під час
примусового виконання рішення про
стягнення заборгованості за кредитним
договором не є підставою для виселення
в порядку, передбаченому Законом
України «Про іпотеку».

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судами першої та
апеляційної інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судами були дотримані
норми матеріального і процесуального
права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків суду першої та
апеляційної інстанцій, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» відхилити.

Рішення Глибоцького районного суду
Чернівецької області від 22 жовтня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Чернівецької області від 4 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.І.
Амелін

В.П. Гончар

С.О. Карпенко