УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,суддів:
Леванчука А.О., Маляренка А.В.,Нагорняка
В.А.,Писаної Т.О.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 та ОСОБА_8
про стягнення боргу, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного
суду Чернівецької області від 07 серпня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із позовом до відповідачів, в
якому просив стягнути з ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 на його користь відсотки за
користування коштами за договором
позики від 01 серпня 2007 року у розмірі 40
625 грн 00 коп. та інфляційні витрати у
розмірі 29 000 грн 00 коп. солідарно.
З ОСОБА_7 стягнути
інфляційні витрати у розмірі 6500 грн 00
коп.

Рішенням Кельменецького районного
суду Чернівецької області від 30 квітня
2013 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 солідарно
на користь ОСОБА_6 відсотки згідно
договору позики від 01 серпня 2007 року у
розмірі 40 625 грн та інфляційні витрати у
розмірі 29 000 грн 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6
інфляційні витрати згідно договору
позики від 01 квітня 2010 року у розмірі
6500 грн 00 коп.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Чернівецької області від 07 серпня 2013
року рішення суду першої інстанції в
частині стягнення з відповідачів
інфляційних витрат змінено, стягнуто з
ОСОБА_7, ОСОБА_8 солідарно на користь
ОСОБА_6 інфляційні витрати у розмірі
1610 грн 00 коп. за договором позики від
01 серпня 2007 року, стягнуто з ОСОБА_7 на
користь ОСОБА_6 інфляційні витрати у
розмірі 80 грн 00 коп за договорм позики
від 01 квітня 2010 року.

В решті судове рішення залишено без
змін.

У касаційній скарзі позивач просить
рішення суду апеляційної інстанції
скасувати, залишити в силі рішення суду
першої інстанції, мотивуючи свої
доводи порушенням судом норм
матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково із таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно заочного рішення
Кельменецького районного суду
Чернівецької області від 04 лютого
2013 року з відповідачів стягнуто на
користь ОСОБА_6 по 25 000 грн 00 коп. боргу
згідно договору позики грошей від 01
серпня 2007 року. Крім того, з ОСОБА_7
стягнуто на користь ОСОБА_6 50 000 грн. 00
коп. боргу, згідно договору позики
грошей від 01 квітня 2010 року.

Як встановлено судом першої інстанції,
з договору позики грошей від 01 серпня
2007 року, укладеного між позивачем та
відповідачами, останні зобов'язалися
сплачувати відсотки за користування
коштами у розмірі 15% річних. Таким чином
15% річних за прострочений кредит із
суми 50000 грн 00 коп. за період з 01 серпня
2007 року по 02 березня 2013 року
складає 40 625 грн 00 коп., а борг з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за цей же час прострочення
становить 29 000 грн 00 коп.

Також судом першої інстанції
встановлено, що борг з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення з суми 50 000 грн 00 коп.
згідно договору позики грошей,
укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 01
квітня 2010 року становить 6 500 грн 00 коп.

Змінюючи рішення суду першої інстанції
суд апеляційної інстанції виходив із
того, що згідно договору позики від 01
серпня 2007 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8
отримали у борг від ОСОБА_6 50 000
грн 00 коп. зі сплатою 15% річних з
кінцевим строком повернення 01
травня 2008 року. Згідно договору позики
від 01 квітня 2010 року ОСОБА_7 отримала у
борг від ОСОБА_6 50 000 грн 00 коп. і
зобов'язувалася повернути їх 01 квітня
2011 року. Оскільки суд першої інстанції
помилково розрахував суми інфляційних
збитків, апеляційний суд зменшив ці
суми до 1610 грн 00 коп за договором позики
від 01 серпня 2007 року та до 80 грн 00 коп. за
договором позики від 01 квітня
2010 року.

Проте, із висновками судів не можна,
оскільки вони не відповідають вимогам
ст.ст. 212, 213 ЦПК України щодо законності
та обгрунтованості судового рішення
виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею
61цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 179 ЦПК України
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обгрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи і підлягають встановленню при
ухваленні судового рішення.

Проте, у порушення зазначених вимог
закону, ані суд першої інстанції, ані
суд апеляційної інстанції, не залучив у
справу копії рішень судів згідно яких з
відповідачів стягнули суму
заборгованості по договору позики.

При цьому встановлюючи обставини щодо
стягнення з відповідачів суму боргу,
суди не встановили, чи солідарно
стягнуто з них суму коштів, чи з кожного
стягнуто окремо.

З висновку, що здійснені судами під час
ухвалення судових рішень, та
матеріалів цивільної справи цього не
вбачається проте це має значення для
правильного вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 541 ЦК України
солідарний обов'язок або солідарна
вимога виникають у випадках,
втановлених договорм або законом,
зокрема у разі неподільності предмета
зобов'язання.

Стягуючи з боржників солідарно
відсотки за користування грошовими
коштами та інфляційних витрат судами
зазначених вимог закону не враховано
та не встановлено фактичних обставин
справи чи виник у відповідачів
солідарний обов'язок по поверненню
коштів за договором позики.

Крім цього, суди не вірно здійснили
розрахунки по стягненню інфляційних
витрат.

При новому розгляді цивільної справи
судам також необхідно чітко
встановити, коли у боржників виник
обов'язок з повернення основного боргу
та з якої дати необхідно проводити
розрахунок процентів за користування
грошових коштів та відповідно
інфляційних витрат.

Враховуючи те, що суди допустили
порушення норм матеріального та
процесуального права, судові рішення
не можна вважати законними та
обгрунтованими, а тому вони підлягають
скасуванню із направленням справи на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції з підстав, визначеними ч. 3 ст.
335 ЦПК України та ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Кельменецького районного суду
Чернівецької області від 30 квітня 2013
року та рішення апеляційного суду
Чернівецької області від 07 серпня 2013
року скасувати.

Справу направити до суду першої
інстанції на новий судовий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:А.О.
Леванчук А.В. Маляренко В.А. Нагорняк
Т.О. Писана