Ухвала

іменем україни

12 лютого 2014 рокум.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Журавель В.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
Совєтського відділу державної
виконавчої служби Макіївського
міського управління юстиції, третя
особа - ОСОБА_2, про визнання дій
незаконними, визначення розміру
заборгованості за аліментами,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Совєтського відділу державної
виконавчої служби Макіївського
міського управління юстиції, третя
особа - ОСОБА_2, про визнання дій
незаконними, визначення розміру
заборгованості за аліментами.

Рішенням Совєтського районного суду м.
Макіївки Донецької області від 18
вересня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 18 листопада 2013 року
зазначене судове рішення скасовано та
позов задоволено частково.

Визнано дії Совєтського відділу
державної виконавчої служби
Макіївського міського управління
юстиції в частині визначення
заборгованості за аліментами
незаконними.

Визначено розмір заборгованості за
аліментами ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на
утримання сина ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_4
за період з 13 лютого 2012 року до 30 червня
2012 року в сумі 21 537 грн 39 коп.

Визначено розмір заборгованості за
аліментами ОСОБА_1 на утримання дружини
ОСОБА_2 за період з 13 лютого 2012 року до 30
червня 2012 року в розмірі 10 768 грн 70 коп.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення апеляційного суду
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Установлено, що рішенням Совєтського
районного суду м. Макіївки Донецької
області від 06 березня 2012 року із ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на
утримання сина ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини
доходу, але не менше 30 % прожиткового
мінімуму на утримання дитини
відповідного віку до досягнення дітьми
повноліття та на утримання дружини в
розмірі 1/6 частини доходу до досягнення
дітьми трирічного віку.

05 жовтня 2012 року державним виконавцем
ВДВС Совєтського МУЮ зроблений
розрахунок заборгованості за
аліментами, відповідно до якого за
період з 13 лютого 2012 року до 30 травня 2012
року борг за аліментами ОСОБА_1 на
утримання неповнолітніх дітей склав 22
292 грн 62 коп., а на утримання дружини - 10
889 грн 69 коп.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог, суд першої інстанції виходив із
того, що звертаючись із позовною заявою
до відділу державної виконавчої служби
про визнання дій неправомірними та
визначення заборгованості за
аліментами, позивач обрав неправильний
спосіб захисту своїх порушений прав,
оскільки повинен був звернутись до
суду зі скаргою на дії.

Апеляційний суд з таким висновками
суду першої інстанції не погодився з
таких підстав.

Згідно ч. 4 ст. 195 СК України розмір
заборгованості за аліментами
обчислюється державним виконавцем, а у
разі спору - судом.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Таким чином, позивач має право
звернутись до суду як з позовом до
державного виконавця, так і в порядку
судового контролю за виконанням
судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 195 СК України
заборгованість за аліментами,
присудженими у частці від заробітку
(доходу), визначається виходячи з
фактичного заробітку (доходу), який
платник аліментів одержував за час,
протягом якого не провадилося їх
стягнення.

Відповідно до п. п. 1.16 постанови
Кабінету Міністрів України від 26
лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів
доходів, які враховуються при
визначення розміру аліментів на одного
з подружжя, дітей, батьків, інших осіб»
утримання аліментів з працівників
провадиться з усіх видів заробітку і
додаткової винагороди як за основною
роботою, так і за роботою за
сумісництвом, в тому числі з доходів
від підприємницької діяльності,
селянських (фермерських) господарств,
кооперативів, об'єднань громадян, а
також доходів, що припадають на частку
платника аліментів від присадибної
ділянки або підсобного господарства.

Апеляційним судом установлено, що сума
доходу фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 за перше півріччя 2012 року
становить 88 166 грн (за період з 13 лютого
2012 року до 30 червня 2012 року - 67 335 грн 57
коп.), що підтверджується податковою
декларацією позивача.

Згідно з п. 13 зазначеної постанови
утримання аліментів провадиться з суми
заробітку (доходу), що належить особі,
яка сплачує аліменти, після утримання з
цього заробітку (доходу) податків.

За перше півріччя 2012 року ОСОБА_1
сплатив єдиний податок: з січня до
червня в розмірі по 215 грн щомісяця, в
загальній сумі 1 290 грн (за період з 13
лютого 2012 року до 30 червня 2012 року - 989
грн 56 коп.), пенсійний збір: січень - 372
грн 33 коп., лютий - 372 грн 33 коп., березень
- 372 грн 33 коп., квітень - 379 грн 62 коп.,
травень - 379 грн 62 коп., всього 2 255 грн 85
коп. (за період з 13 лютого 2012 року до 30
червня 2012 року - 1 733 грн 83 коп).

Таким чином, дохід ОСОБА_1 за період з 13
лютого 2012 року до 30 червня 2012 року, з
якого повинні утримуватись аліменти,
складає 64 612 грн 18 коп., виходячи з
наступного розрахунку: 67 335 грн 57 коп.-989
грн 56 коп. (єдиний податок)-1 733 грн 83 коп.
(пенсійний збір).

Отже заборгованість за аліментами
позивача на утримання сина ОСОБА_3 та
доньки ОСОБА_4 за період з 13 лютого 2012
року до 31 червня 2012 року складає 21 537 грн
39 коп., а на утримання дружини за цей же
період - 10 768 грн 70 коп.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Установлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права; наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів cудової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Донецької
області від 18 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.П.
Євграфова

судді:
Н.А. Горелкіна

В.І. Журавель