Справа № 2-97/13 Головуючий у І інстанції
Купрієнко С.І.Провадження № 22-ц/780/585/14
Доповідач у 2 інстанції
КашперськаКатегорія 36
УХВАЛА

Іменем України

11 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді
Кашперської Т.Ц.,

суддів
Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 15 листопада 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4,
Вишгородська міська рада Київської
області про визнання права власності
на майно в порядку спадкування,

заслухавши доповідь судді, перевіривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2012 року позивач ОСОБА_2
звернулася до суду із позовом про
визнання права власності на майно в
порядку спадкування. Заявлені вимоги
мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її
батько, після його смерті відкрилася
спадщина на належне йому майно.
Заповіту за життя він не склав,
спадкоємцями першої черги за законом є
його діти ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1,
дружина ОСОБА_4 та батько померлого
ОСОБА_5 У встановлений законом строк
вона та її брат ОСОБА_1 звернулися до
нотаріальної контори із заявами про
прийняття спадщини, інші спадкоємці
відмовилися від прийняття спадщини на
їх користь. До видачі свідоцтв про
право на спадщину між нею та ОСОБА_1 07
липня 2011 року було укладено договір про
поділ спадкового майна, посвідчений
державним нотаріусом, за даним
договором залишилась не розділеною
квартира АДРЕСА_1. Просила визнати за
нею право власності на ? частину
спадкового майна за законом, належного
померлому ОСОБА_6, а саме на ? частину
квартири АДРЕСА_1.

16 липня 2013 року ОСОБА_2 подала заяву про
уточнення позовних вимог, вказувала, що
згідно рішення реєстратора
Вишгородського бюро технічної
інвентаризації від 01 липня 2011 року
виявлено самочинну перебудову
квартири в офісне приміщення, що
підлягає до здачі в експлуатацію.
Посилаючись на ст. 383 ЦК України,
просила визнати за нею право
забудовника в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_6, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1, на 1/6 частину квартири
АДРЕСА_1, з правом здачі квартири в
експлуатацію та отримання на своє ім'я
документів, що посвідчують право
власності.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 15 листопада
2013 року позов ОСОБА_2 задоволено,
визнано за ОСОБА_2 право забудовника в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1, з правом
здачі квартири в експлуатацію та
отримання на її ім'я документів, що
посвідчують право власності.

Відповідач ОСОБА_6 подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення та неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати рішення
Вишгородського районного суду
Київської області від 15 листопада 2013
року та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до відхилення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої
інстанції виходив із того, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін, після
його смерті залишилося спадкове майно,
яке, за виключенням кв. АДРЕСА_1, було
поділено між сторонами відповідно до
договору про поділ спадкового майна,
посвідченого 07 липня 2011 року державним
нотаріусом Іванківської державної
нотаріальної контори; на квартиру
свідоцтва про право власності видано
не було, оскільки за життя ОСОБА_6
самочинно переобладнав квартиру.
Оскільки спірна квартира, частка
позивача в якій в порядку спадкування
за законом становить 1/6, при житті
померлим ОСОБА_6 була самочинно
переобладнана і у встановленому
законом порядку не була введена в
експлуатацію, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що до позивача
ОСОБА_2 перейшло право забудовника
(введення в експлуатацію самочинно
переобладнаної квартири) на належну їй
частину спадкової квартири в порядку
спадкування за законом.

Колегія суддів погоджується із
вказаними висновками суду першої
інстанції, так як вони є
обґрунтованими, відповідають
обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6,
який є чоловіком ОСОБА_4, батьком
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 та сином ОСОБА_5

Із заявами про прийняття спадщини до
Іванківської районної державної
нотаріальної контори звернулись: 09
лютого 2011 року ОСОБА_3, ОСОБА_2 ОСОБА_5 27
травня 2011 року подав заяву про відмову
від прийняття спадщини на користь
ОСОБА_2, а ОСОБА_4 11 лютого 2011 року - заяву
про відмову від прийняття спадщини на
користь ОСОБА_1, де вказувала, що не
претендує на видачу свідоцтва на
частку в спільному майні подружжя. В
подальшому, 14 червня 2011 року ОСОБА_3
відмовився від спадщини на користь
ОСОБА_1, подавши заяву до приватного
нотаріуса Васильківського районного
нотаріального округу ОСОБА_7

07 липня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за
згодою матері ОСОБА_4 укладено договір
про поділ спадкового майна, за умовами
якого ОСОБА_2, яка є спадкоємцем за
законом на 2/5 частки майна, в тому числі
з урахуванням 1/5 частки, від якої
відмовився ОСОБА_5, та ОСОБА_1, який є
спадкоємцем за законом на 3/5 частки
майна, в тому числі з урахуванням 1/5
частки, від якої відмовилась ОСОБА_4 та
1/5 частки, від якої відмовився ОСОБА_3,
складають договір про поділ спадкового
майна та виділення його в натурі до
видачі свідоцтв про право на спадщину
за законом. Із змісту даного договору
випливає, що сторони визнали
належність до спадкового майна
квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_6 на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого ОСОБА_9, приватним
нотаріусом Вишгородського районного
нотаріального округу 23 квітня 2003 року
за реєстром № 1942, однак дане майно за
договором залишилося нерозділеним між
сторонами.

Постановою державного нотаріуса
Іванківської районної державної
нотаріальної контори № 743/02-31 від 07
липня 2011 року відмовлено ОСОБА_1 у
видачі свідоцтва про право на спадщину
на квартиру АДРЕСА_1, в зв'язку з
відсутністю правовстановлюючого
документу на вказану квартиру
(квартиру самочинно перебудовано в
офісне приміщення).

В матеріалах справи знаходиться
інвентаризаційна справа № 5201569 на
будинок АДРЕСА_1.

Так, 23 квітня 2003 року ОСОБА_6 придбав
квартиру за адресою АДРЕСА_1 та 15 травня
2003 року зареєстрував своє право
власності на вказану квартиру.

Рішенням виконавчого комітету
Вишгородської міської ради від 27
червня 2003 року № 303 надано дозвіл
ОСОБА_6 на виготовлення
проектно-технічної документації на
реконструкцію квартири АДРЕСА_1, яка
належить йому на правах приватної
власності, під розміщення в ній
стоматологічного кабінету з
влаштуванням окремого виходу; виведено
квартиру із житлового фонду.

Розпорядженням Вишгородської районної
державної адміністрації Київської
області від 20 жовтня 2004 року № 622
затверджено акт державної технічної
комісії від 09 вересня 2004 року про
прийняття в експлуатацію закінченої
переобладнанням існуючої квартири у
стоматологічний кабінет з
влаштуванням окремого входу в АДРЕСА_1
ПП «Дента» та ОСОБА_6

01 липня 2011 року прийнято рішення
реєстратора Комунального підприємства
Вишгородське бюро технічної
інвентаризації, яким встановлено, що
право власності спадкодавця в
Вишгородському бюро технічної
інвентаризації зареєстровано на
квартиру, при проведенні поточної
технічної інвентаризації станом на 21
червня 2011 року виявлено, що квартиру
самочинно перебудовано в офісне
приміщення (створено нову річ), яка
підлягає здачі в експлуатацію. Право
власності спадкодавця на самочинно
забудоване нерухоме майно у
Вишгородському бюро технічної
інвентаризації не зареєстровано.
Враховуючи наведене, у разі смерті
власника нерухомого майна, первинна
реєстрація права власності на яке не
була проведена, правовстановлювальні
документи відсутні, питання визначення
належності цього майна попередньому
власнику та наступного його власника
(спадкоємця) повинно вирішуватись у
судовому порядку згідно чинного
законодавства.

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Положення ст. 1216 ЦК України передбачає,
що спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України,
право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування» № 7
від 30 травня 2008 року, якщо будівництво
здійснювалося згідно із законом, то у
разі смерті забудовника до завершення
будівництва його права та обов'язки як
забудовника входять до складу
спадщини.

Встановивши, що будівництво в спірній
квартирі здійснювалося згідно із
законом, внаслідок чого 20 жовтня 2004
року № 622 затверджено акт державної
технічної комісії від 09 вересня 2004 року
про прийняття в експлуатацію
закінченої переобладнанням існуючої
квартири у стоматологічний кабінет,
однак державну реєстрацію даного
об'єкта не проведено, суд першої
інстанції правомірно задовольнив
позовні вимоги ОСОБА_2 та визнав за нею
право забудовника на 1/6 частину
спадкової квартири.

Колегія суддів враховує, що частка
ОСОБА_2 в спадковому майні складає 2/5,
однак в силу принципу диспозитивності
суд першої інстанції не міг вийти за
межі позовних вимог і самостійно
збільшити частину квартири, на яку
ОСОБА_2 просила визнати право
забудовника, рішення суду першої
інстанції в частині визначення частки
позивача в праві на спадкову квартиру
сторонами не оскаржувалось.

Посилання апелянта на наявність
договору про поділ спадкового майна
від 07 липня 2011 року, яким все спадкове
майно, за виключенням спірної квартири,
поділено між сторонами, висновків суду
першої інстанції не спростовують,
даний договір був досліджений серед
інших доказів судом першої інстанції
під час розгляду справи. Із змісту
даного договору вбачається, що спірна
квартира сторонами за спільною згодою
розділена не була, свідоцтво про право
на спадщину на квартиру не видавалось.
Як договір про поділ спадкового майна,
так і постанова про відмову у вчиненні
нотаріальної дії ОСОБА_1 оспорені не
були.

Доводи апеляційної скарги про
неприєднання судом до матеріалів
справи розписки, складеної 23 серпня 2011
року ОСОБА_3 про отримання від матері
апелянта ОСОБА_4 600000 грн. за частину
спадкового майна, обставин,
встановлених в рішенні суду, як не
підтверджують, так і не спростовують,
оскільки ОСОБА_2 від своїх спадкових
прав не відмовлялась і подала заяву про
прийняття спадщини.

Крім того, всупереч доводам апелянта,
вказана розписка наявна в матеріалах
справи на а. с. 75 та досліджувалась
судом першої інстанції разом із іншими
доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом першої інстанції порушено вимоги
ЦПК України, а саме допущено одночасну
зміну підстави і предмету позову і не
залучено для участі у справі
Вишгородську міську раду як орган
місцевого самоврядування, на території
якого знаходиться самочинно
переобладнана квартира, висновків суду
першої інстанції не спростовують.
Відповідно до ст. 308 ЦПК України, не може
бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Надуманими є доводи апелянта, що він та
його представники не були повідомлені
належним чином про час та місце
розгляду справи і не могли
скористатись своїми процесуальними
правами.

Відповідно до ч. 5 ст. 76 ЦПК України,
вручення судової повістки
представникові особи, яка бере участь у
справі, вважається врученням повістки
і цій особі. Як колегія суддів вбачає із
матеріалів справи, законним
представником ОСОБА_1 була його мати
ОСОБА_4

Довіреністю від 14 червня 2011 року ОСОБА_4
уповноважила представляти свої
процесуальні права та інтереси ОСОБА_10,
яка брала участь в розгляді справи, в
тому числі шляхом особистої участі в
судових засіданнях, а в подальшому
довіреністю від 20 січня 2014 року ОСОБА_10
отримала повноваження представника
від самого ОСОБА_1

Інші доводи апеляційної скарги не
ґрунтується на доказах та законі і не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, ухвалене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасоване з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 15 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Кашперська Т.Ц.

Судді:
Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.