У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного
О.В., Лесько А.О.,

Червинської М.Є,, Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за заявою ОСОБА_3,
заінтересована особа - реєстраційна
служба Гусятинського районного
управління юстиції Тернопільської
області, про встановлення факту
добросовісного, відкритого,
безперервного володіння майном, за
касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 на рішення Гусятинського
районного суду Тернопільської області
від 18 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Тернопільської
області від 10 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із вказаною заявою, у якій з
урахуванням уточнень просив
встановити факт його добросовісного,
відкритого, безперервного володіння
квартирою № 3, площею 85,4 кв. м в будинку
спеціалістів колективного
сільськогосподарського підприємства
«Авангард» (далі - КСП «Авангард»), який
знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

В обґрунтування заяви зазначав, що він
із своєю сім'єю з червня 1992 року
проживає в зазначеній квартирі, яку
йому було надано колгоспом «Авангард».
Оскільки правовстановлюючі документи
на вказаний будинок відсутні, станом на
1 січня 2012 року право власності на
указану квартиру за ним в
установленому законом порядку не було
зареєстровано. У 1992 році колгосп
«Авангард» було ліквідовано та на його
базі було створено КСП
«Авангард», яке в 2006 році також було
ліквідовано. Оскільки житловий фонд
КСП «Авангард» не передано у
комунальну власність до Красненської
сільської ради Гусятинського району
Тернопільської області, він звернувся
до суду.

Ухвалою Гусятинського районного суду
Тернопільської області від 18
листопада 2013 року заяву ОСОБА_3 в
частині вимог про визнання права
власності на квартиру АДРЕСА_1 залишено
без розгляду.

Рішенням Гусятинського районного суду
Тернопільської області від 18
листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Тернопільської області від 10 квітня 2014
року, заяву ОСОБА_3 задоволено.
Встановлено факт добросовісного,
відкритого та безперервного володіння
ОСОБА_3 квартирою № 3, яка знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просять
скасувати зазначені судові рішення та
заяву ОСОБА_3 залишити без розгляду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Суд першої інстанції, з висновками
якого погодився й суд апеляційної
інстанції, задовольняючи заяву,
виходив із того, що заявник не вживав
ніяких заходів, спрямованих на
приховання факту заволодіння майном
від третіх осіб, сумлінно виконував
обов'язки щодо сплати встановлених
законом обов'язкових податків та
зборів, сплачував комунальні послуги,
за період часу до ліквідації КСП
«Авангард» ніхто не оскаржив право
заявника щодо володіння та
користування квартирою.

Проте погодитися з такими висновками
судів не можна.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 і ст. 256 ЦПК
України та роз'яснень, викладених у п. 1
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995
року № 5 «Про судову практику в справах
про встановлення фактів, що мають
юридичне значення», суд розглядає в
порядку окремого провадження справи
про встановлення фактів, якщо: згідно з
законом такі факти породжують юридичні
наслідки, тобто від них залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав громадян;
чинним законодавством не передбачено
іншого порядку їх встановлення;
заявник не має іншої можливості
одержати або відновити загублений чи
знищений документ, який посвідчує факт,
що має юридичне значення; встановлення
факту не пов'язується з наступним
вирішенням спору про право.

Заяву про встановлення фактів, що мають
юридичне значення, подано ОСОБА_3 до
суду в порядку окремого провадження з
метою захисту своїх прав та інтересів
при вирішенні питання щодо
добросовісного, відкритого,
безперервного володіння майном.

Судами установлено, що будинок № 287,
який розташований по АДРЕСА_1
якого проживає сім'я ОСОБА_3, що має
статус будинку спеціаліста КСП
«Авангард».

ОСОБА_3 із сім'єю у вищевказану квартиру
будинку поселився на підставі рішення
правління КСП «Авангард», проживає та
зареєстрований у ній з 12 листопада 1992
року. Право власності на будинок
спеціаліста не зареєстровано. Як
вбачається із довідки з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців від 2 березня
2011 року № 578988, 3 жовтня 2006
року проведено державну реєстрацію
припинення юридичної особи в
результаті її ліквідації за рішенням
засновників.

Справи про встановлення юридичних
фактів можуть бути предметом розгляду
суду в порядку окремого провадження за
таких умов: факти, які підлягають
встановленню, повинні мати юридичний
характер, тобто відповідно до закону
викликати юридичні наслідки:
виникнення, зміну або припинення
особистих чи майнових прав громадян
або організацій. Для визначення
юридичного характеру факту потрібно
з'ясувати мету, для якої необхідне його
встановлення. Один і той самий факт для
певних осіб і для певної мети може мати
юридичне значення, а для інших осіб та
для іншої мети - ні.

Посилання суду апеляційної інстанції,
що оскаржуваним судовим рішенням
встановлено лише факт добросовісного,
безперервного та відкритого володіння
заявником вищевказаною квартирою, а не
визнання права власності на неї є
помилковим. З матеріалів заяви
убачається, що заявник звернувся до
суду з заявою про встановлення факту з
наступним визнанням права власності.
Задовольняючи заяву суди не звернули
увагу, що добросовісне володіння майно
це одна з складових частин майнових
прав на майно, а метою для визначення
юридичного факту заявником зазначено -
набуття права власності. Крім того, суд
першої інстанції, задовольняючи заяву
посилався на норми ст. 344 ЦК України,
якою передбачено набуття права
власності за набувальною давністю.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 13 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав»
можливість пред'явлення до суду позову
про визнання права власності за
набувальною давністю випливає з
положень статей 15, 16 ЦК, а також частини
четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими
захист цивільних прав здійснюється
судом шляхом визнання права. У зв'язку з
цим особа, яка заявляє про давність
володіння і вважає, що у неї є всі
законні підстави бути визнаною
власником майна за набувальною
давністю, має право звернутися до суду
з позовом про визнання за нею права
власності. Відповідачем за позовом про
визнання права власності за
набувальною давністю є попередній
власник майна або його правонаступник.
У разі якщо попередній власник
нерухомого майна не був і не міг бути
відомим давнісному володільцю, то
відповідачем є орган, уповноважений
управляти майном відповідної
територіальної громади.

За положеннями ч. 6 ст. 235 ЦПК України,
якщо під час розгляду справи у порядку
окремого провадження виникає спір про
право, який вирішується в порядку
позовного провадження, суд залишає
заяву без розгляду і роз'яснює
заінтересованим особам, що вони мають
право подати позов на загальних
підставах.

Аналіз установлених судом обставин дає
підстави для висновку, що в даному
випадку виник спір про право власності.
Разом з тим, справу розглянуто у
порядку окремого провадження.

Крім того, з матеріалів справи
убачається, що оскаржуване судове
рішення стосується прав та інтересів
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Судами вказані вимоги не враховано,
хоча фактично виник спір про право, а
тому ухвалені судові рішення
підлягають скасуванню, а заява -
залишенню без розгляду. Слід також
роз'яснити ОСОБА_3 його право на
звернення до суду на загальних
підставах у порядку позовного
провадження.

Частиною першою статті 340 ЦПК України
визначено, що судове рішення підлягає
скасуванню в касаційному порядку із
закриттям провадження у справі або
залишенням заяви без розгляду з
підстав, визначених статтями 205 і 207
цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 235, 340, 345, 349 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
задовольнити.

Рішення Гусятинського районного суду
Тернопільської області від 18
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Тернопільської
області від 10 квітня 2014 року скасувати,
заяву ОСОБА_3, заінтересована особа -
реєстраційна служба Гусятинського
районного управління юстиції
Тернопільської області, про
встановлення факту добросовісного,
відкритого, безперервного володіння
майном, залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко