Справа № 548/398/14-ц
Провадження № 2/548/196/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.03.2014 р. Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Старокожко В. П.

при секретарі - Листопад В.Л.,

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Андріївської сільської ради про встановлення факту належності нерухомого майна та визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Андріївської сільської ради Хорольського району Полтавської області про встановлення факту належності нерухомого майна та визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями.

Позовні вимоги мотивував тим, що 24 липня 1980 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу, який посвідчено секретарем виконавчого комітету Андріївської сільської ради Хорольського району Полтавської області та зареєстровано в реєстрі під № 6. Відповідно до вищевказаного договору позивачем ОСОБА_1 придбано житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою с. В'язівок, вул. Шевченка, 22, Хорольського району Полтавської області. Також позивач зазначає, що він з метою документального оформлення права власності на зазначине домоволодіння відповідно до норм чинного законодавства звернувся 26 лютого 2014 року до Реєстраційної служби Хорольського РУЮ Полтавської області із відповідною заявою, однак отримав відмову у зв'язку з тим, що даний будинок не зареєстрований належним чином у БТІ, відповідно на нього відсутні правовстановлюючі документи.

В звязку з чим позивач просять суд встановити факт належності йому житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований в с. В'язівок, вул. Шевченка, 22, Хорольського району Полтавської області та визнати за ним право власності на нього.

У судове засідання сторони не з'явилися надавши письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. У поданих до суду заявах позивач підтримав заявлені позовні вимоги, відповідач заявлений позов визнав повністю, клопотав про розгляд справи у відсутність свого представника.

З урахуванням того, що позивач позов підтримав, а відповідач заперечень проти його задоволення не має, то ухвалення судового рішення, відповідно до ст. ст.130 ч.4, 174 ЦПК України, було проведено в попередньому судовому засіданні, без проведення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу по справі, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України .

Суд, розглянувши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Як вбачається із наданих до суду матеріалів, позивач ОСОБА_1 придбав житловий будинок із господарськими будівлями, що знаходиться в селі В'язівок Хорольського району Полтавської області згідно договору купівлі-продажу від 24 липня 1980 року.

Судом встановлнео, що придбання позивачем спірного майна здійснювалось у період дії норм Цивільного кодексу У PCP 1963 року та Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року.

Оскільки спірні правовідносини виникли до набрання чинності наказом Державного комітету по ЖКГ від 13 грудня 1995 р. №56 (запроваджувалися нові Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна) та Цивільним кодексом України 2003 року, - то до них застосовуються положення згаданих вище Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року та Інструкції від 31 січня 1966 року.

Згідно з нормами Цивільного Кодексу 1963 року цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу PCP і Української PCP, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки.

Отже, цивільні права і обов'язки виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 4 ЦК УРСР). Угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків (сг. 41 ЦК УРСР). Угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Угода, для якої законом не встановлена певна форма, вважається також укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду, (ст. 42 ЦК УРСР).

Відповідно до положень ст.100 та ст. 101 цього Кодексу, громадяни могли мати у власності житловий будинок. При цьому, глава десята не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. Та навпаки, ст. 128 визначала момент виникнення права власності у набувача майна за дог овором з моменту передачі речі.

Згідно договору купівлі-ггродажу, діючому в період з 1963 до 2004 років, продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (ст.224 ЦК УРСР).

Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 ЦК УРСР). Також. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів (ст. 227 ЦК УРСР). Продаж майна провадиться за цінами, що встановлюються за погодженням сторін, якщо інше не передбачено законодавчими актами (ст. 228 ЦК УРСР).

Таким чином, станом па 1980 рік було чітко визначено порядок оформлення договорів купівлі-продажу житлового будинку та умови переходу права власності на нього до набувача.

Договір купівлі- продажу від 24 липня 1980 року між продавцем ОСОБА_2 та позивачем, покупцем ОСОБА_1, було посвідчено секретарем виконавчого комітету Андріївської сільської Ради народних депутатів та зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій Андріївської сільської ради народних депутатів під № 6.

Відповідно до положень Закону СРСР від 19 липня 1973 року « Про державний нотаріат», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, повноваження нотаріальних органів відносно посвідчення договорів у населених пунктах, де відсутні державні нотаріальні контори, передані виконавчим комітетам місцевої Ради народних депутатів. Підпунктом 2 п. 1 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19.02.1976 року № 1/5. зі змінами, яка діяла на момент укладання спірного договору, виконавчі комітети міських, селищних, сільських рад депутатів трудящих посвідчують угоди (договори, довіреності та інше), крім договорів про надання у безстрокове користування земельних ділянок для спорудження індивідуальних жилих будинків і угод, які стосуються майна, що знаходиться за кордоном, або прав, які мають бути здійснені за кордоном. За змістом п.2 названої Інструкції, нотаріальні дії у виконавчих комітетах міських, селищних, сільських рад депутатів трудящих вчиняють голова, заступник голови, або секретар виконавчого комітету відповідної ради.

Пунктом 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року, встановлювалось, що реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності, та розташовані в межах місі і селищ міського типу УРСР. Тобто, Інструкцією не встановлювався обов'язок щодо реєстрації будинків та домоволодінь, розташованих у селі.

На відміну від положень ЦК України 2003 року, які з державною реєстрацією договору повязують момент його юридичного укладання (ч.І ст. 210, ч.З ст. 640 ІДК України), передбачена статтею 227 ЦК УРСР 1963 року реєстрація договору у виконавчому комітеті такого правового значення не мала, з моментом виникнення права власності на будинок не пов'язувалась і на дійсність договору не впливала. 24 липня 1980 року мною набуто право власності на спірне домоволодіння, оскільки договір купівлі-продажу вважається укладеним з моменту передачі майна покупцю, а така передача відбулася, договір був посвідчений у відповідності до вимог законодавства, що діяло на момент його укладання.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно довідки виконкому Андріївської сільської ради Хорольського району Полтавської області № 02-31/100 від 20.02.2014 року земельна ділянка площею 0, 79 га. яка знаходиться за адресою : с. В'язівок, вул. Шевченка, 22 Хорольського району Полтавської області, була надана позивачу, ОСОБА_1, в постійне користування для ведення особистого селянського господарства та обслуговування жилого будинку та господарських будівель. Державний акт на дану земельну ділянку не виготовлявся.

З довідки виданої KП «Лубенське МБТІ» від 27.05.2013 року слідує, що станом на 29.12.2012 року будинок № 22 по вулиці Шевченка в селі В'язівок Хорольського району Полтавської області у Лубенському МБТІ не зареєстровано, у зв'язку з чим позивач звернувся до органу державної реєстрації прав та їх обтяжень реєстраційної служби Хорольського РУЮ Полтавської області.

Відповідно до повідомлення Реєстраційної служби Хорольського РУЮ) Полтавської області № 03-02-11/ від 26.02.2014 року позивачу відмовлено у реєстрації права власності на вказане домоволодіння у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього та роз'яснено право звернутись до суду з відповідною заявою.

Факт належності нерухомого майна: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Полтавська область Хорольський район, с. В'язівок. вулиця Шевченка, 22 підтверджується довідками виконавчого комітету Андріївської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 20.02.2014 року № 02-31/99 та № 02-31/100, копією технічного паспорта, виданого ТОВ « Бюро технічної інвентаризації « Міжрегіональне» від 11.02.2014 року, договором купівлі-продажу будинку, укладеного 24 липня 1980 року між продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_1, посвідченого секретарем виконавчого комітету Андріївської сільської Ради народних депутатів та зареєстрованого в реєстрі під № 6.

Даний факт є юридичним, оскільки надає позивачу право на реалізацію права власності па нерухоме майно.

Згідно інформаційної довідки за № 14/17-16 від 31.01.2014 року, виданої ТОВ « Бюро технічної інвентаризації « Міжрегіональне»», вартість житлового будинку загальною площею - 45,7 кв.м.. житловою площею 25, 1 кв.м з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: село В'язівок, вул. Шевченка, 22 Хорольського району Полтавської області становить 105 794 гривень.

З технічного паспорта, виданого ТОВ « Бюро технічної інвентаризації Міжрегіональне» від 11.02.2014 року, вбачається, що господарські будівлі вказаного домоволодіння перебувають у задовільному технічному стані, придатні до подальшої експлуатації.

Таким чином, володіння позивачем вказаним майном, яке було придбано на законних підставах, не є самочинним будівництвом та має усі необхідні документи відповідно до законодавства, яке діяло на момент придбання цього майна.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно із вимогами ч. 1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 256, 392 ЦПК України, ст. ст. 15,16, 328, 392 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Встановити факт, що житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в с. В'язівок, вул. Шевченка, 22, Хорольського району Полтавської області належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителем ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в с. В'язівок, вул. Шевченка, 22, Хорольського району Полтавської області.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги через Хорольський районний суд Полтавської області протягом 10-ти днів з моменту отримання копії рішення.

Головуючий: В.П.Старокожко