Справа № 1003/7890/12
У Х В А Л А

13 лютого 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Голуб А. В. ,

при секретарі - Шутенко Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Біла Церква в залі суду №4
цивільну спра ву за скаргою ОСОБА_1 на
рішення, дію, бездіяльність головного
державного вико навця міського відділу
державної виконавчої служби
Білоцерківського міськрайонного
управління юстиції Київської області
Літвінчука Д.М.,-

В С Т А Н О В И В :

Скаржниця звернулася до суду із
вищевказаною скаргою та посилалася на
те, що постановою від 19.12.2013 року
головний державний виконавець
Літвінчук Д.М. закінчив виконавче
провадження з примусового виконання по
виконавчому листу №1003/7890/12 2/1003/2369/12 від
04.02.2013 року виданий Білоцерківським
міськрайонним судом Київської області
про стягнення з Приватного
підприємства "Політранстур" на користь
ОСОБА_1 5 092 грн. 80 коп. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу і
цією ж постановою припинена чинність
арешту майна боржника та скасовані
інші заходи примусового виконання
рішення. Скаржниця вказувала на те, що
31.12.2013 року вона з поштової скриньки
отримала постанову про закінчення
виконавчого провадження від 19.12.2013 року
за №ВП 36373771, та повідомлення про
закінчення виконавчого провадження
від 19.12.2013 року №В-24/32863/03-02-04. Скаржниця
посилалася на те, що вищевказаною
постановою були порушені її законні
права, оскільки ПП "Політранстур" в
особі директора ОСОБА_3 грубо порушуючи
Інструкцію про порядок нарахування і
сплати єдиного внеску на
загальнообов"язкове державне
соціальне страхування, норми Закону
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов"язкове державне пенсійне
страхування", Закону України "Про
загальнооов"язкове державне пенсійне
страхування" не здійснила
перерахування єдиного внеску по
заробітній платі скаржниці за час
вимушеного прогулу, а головний
державний виконавець Літвінчук Д.М.
незаконно передчасно закрив виконавче
провадження, припинив чинність арешту
і скасував інші заходи примусового
виконання рішення. Головний державний
виконавець Літвінчук Д.М. порушив право
скаржниці на матеріальне забезпечення
в порядку соціального страхування в
старості та інші права, що випливають
із основних трудових прав працівників,
передбачених ст. 2 КЗпП України.
Скаржниця просила постановити ухвалу,
якою визнати постанову про закінчення
виконавчого провадження від 19.12.2013 року
№ВП 36373771 неправомірною і зобов"язати
головного державного виконавця
Літвінчука Д.М. поновити чинність
арешту майна ПП "Політранстур" в особі
директора ОСОБА_3, поновити дію інших
заходів примусового виконання рішення
до здійснення боржником ОСОБА_3
перерахування єдиного соціального
внеску на загальнообов"язкове державне
соціальне страхування на суму 5 092 грн. 80
коп. середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала
свою скаргу а також вказувала на те, що
Літвінчуком Д.М. було порушено вимоги
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов"язкове
державне соціальне страхування" а
також п.п. 4.1.2,.4.2.2, 4.2.4, 4.3.4 Інструкції про
порядок нарахування і сплати єдиного
внеску на загальнообов"язкове державне
соціальне страхування затвердженої
постановою правління Пенсійного фонду
України 27.09.2010

року №21-5, скаржниця також вказувала на
те, що єдиний внесок на
загальнообов"язкове державне
соціальне страхування повинен бути
нарахований, та стягнутий державним
виконавцем з ОСОБА_3., оскільки кошти за
час вимушеного прогулу включаються до
фонду оплати праці, а тому і є об"єктом
обкладання єдиним внеском.

Головний державний виконавець
міського відділу державної виконавчої
служби Білоцерківського
міськрайонного управління юстиції
Літвінчук Д.М. до суду не з"явився, про
день і час розгляду скарги був
повідомлений судом належним чином,
причину неявки суду не повідомив, надав
до суду письмові заперечення на скаргу
а також належним чином завірену копію
виконавчого провадження №36373771.

Заслухавши учасника процесу, оглянувши
матеріали виконавчого провадження за
№ 36373771, та матеріали справи, суд вважає,
що скарга ОСОБА_1 не підлягає до
задоволення.

В судовому засіданні було встановлено,
що на виконанні у міському відділі
державної виконавчої служби
Білоцерківського міськрайонного
управління юстиції знаходився
виконавчий лист №1003/7890/12 2/1003/2369/12
виданий Білоцерківським міськрайонним
судом 04.02.2013 року про стягнення з
Приватного підприємства "Політранстур"
на користь ОСОБА_1 5 092 грн. 80 коп.
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу. Вказаний виконавчий лист був
виданий на підставі рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 20.07.2012 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного
підприємства "Політранстур", ОСОБА_3 про
скасування незаконного наказу про
звільнення за прогули.

Судом встановлено, що 04.02.2013 року ОСОБА_1
звернулася із заявою до начальника МВ
ДВС Білоцерківського МРУЮ про
прийняття вказаного виконавчого листа
до виконання і 06.02.2013 року головним
державним виконавцем міського відділу
державної виконавчої служби
Білоцерківського міськрайонного
управління юстиції Літвінчуком Д.М.
була винесена постанова про відкриття
виконавчого провадження по виконанню
вищевказаного виконавчого листа.
Наведене підтверджується матеріалами
ви конавчого провадження № 36373771.

Згідно до копії виконавчого
провадження №36373771, 27.02.2013 року головним
державним виконавцем міського відділу
державної виконавчої служби
Білоцерківського міськрайонного
управління юстиції Літвінчуком Д.М.
була винесена постанова про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження, а також постанова
про арешт коштів боржника.

Відповідно до копії квитанції №4274810
від 12.07.2013 року ПП "Політранстур" через
ОСОБА_3 було внесено на рахунок МВ ДВС
БЦ МРУЮ 5 400, 49 грн. - оплата
заборгованості згідно в/л 1003/7890/12.

Скаржницею до МВ ДВС БМРУЮ були надані
заяви від 02.08.2013 року та від 07.08.2013 року
у яких вона вказала свій картковий
рахунок для перерахування коштів.

Також судом встановлено, що платіжним
дорученням №1481 від 12.08.2013 року міським
відділом державної виконавчої служби
БЦ МРУЮ було перераховано на рахунок
ОСОБА_1 5 092,80 грн. за виконавчим
документом №1003/7890/12 від 04.02.2013 року з ПП
"Політранстур". В судовому засіданні
ОСОБА_1 підтвердила, що 12.08.2013 року вона
отримала 5 092,80 грн. на виконання
вищевказаного виконавчого листа.

В судовому засіданні також було
встановлено, що 19.12.2013 року головним
державним виконавцем міського відділу
державної виконавчої служби
Білоцерківського міськрайонного
управління юстиції Літвінчуком Д.М.
була винесена постанова про закінчення
виконавчого провадження на підставі п.8
ч.1 ст. 49 Закону Украни "Про виконавче
провадження" в зв"язку із фактичним
виконанням рішення суду. Так у вказаній
постанові, Літвінчуком Д.М. вказано, що
борг перераховано згідно платіжного
доручення за №1481 від 12.08.2013 року.

Таким чином, суд робить висновок про те,
що постанову про закінчення
виконавчого провадження від 19.12.2013 року
Літвінчуком Д.М. було винесено на
підставі платіжного доручення за №1481
від 12.08.2013 року.

Судом було встановлено, що копію
постанови про закінчення виконавчого
провадження від 19.12.2013 року було
направлено скаржниці ОСОБА_1 поштою
простою кореспонденцією і як вказала в
суді ОСОБА_1, копію вказаної постанови
вона отримала 31.12.2013 року. До суду
скаржницею було надано копію поштового
конверта в якому знаходилася копія
спірної постанови і на конверті стоїть
штамп пошти 25.12.2013 рік.

Згідно до ст.383 ЦПК України, сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися

до суду із скаргою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця

чи іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 384 ЦПК України,
скаргу може бути подано до суду
безпосередньо або після оскарження
рішення, дії або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби до начальника відповідного
відділу державної виконавчої служби.
Скарга подається до суду, який видав
виконавчий документ.

Згідно до ст. 385 ЦПК України, скаргу може
бути подано до суду: у десятиденний
строк з дня, коли особа дізналася або
повинна була дізнатися про порушення
її прав чи свобод; у триденний строк з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення її прав чи
свобод, у разі оскарження постанови
про відкладення провадження
виконавчих дій. Пропущений з поважних
причин строк для подання скарги може
бути поновлено судом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
виконавче провадження", виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно до ст. 2 Закону України "Про
виконавче провадження", примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України. Примусове виконання
рішень здійснюють державні виконавці,
визначені Законом України "Про
державну виконавчу службу".

В ч. 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче
провадження" вказано, що державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 Закону України
«Про виконавче провадження»,
підлягають виконанню державною
виконавчою службою такі виконавчі
документи, зокрема: виконавчі листи, що
видаються судами.

Згідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 25 Закону України
"Про виконавче провадження", державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред"явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред"явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

Згідно з п.8 ч.1 ст.49 Закону України "Про
виконавче провадження", виконавче
провадження підлягає закінченню у разі
фактичного виконання в повному обсязі
рішення згідно з виконавчим
документом. А в ч. 3 ст. 49 Закону вказано,
що про закінчення виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову з обов'язковим
мотивуванням підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копія постанови у
триденний строк надсилається сторонам
і може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України
"Про виконавче провадження", у разі
закінчення виконавчого провадження
(крім направлення виконавчого
документа за належністю іншому органу
державної виконавчої служби,
офіційного оприлюднення повідомлення
про визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури,
закінчення виконавчого провадження за
рішенням суду, винесеним у порядку
забезпечення позову чи вжиття
запобіжних заходів, а також крім
випадків нестягнення виконавчого
збору або витрат, пов"язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій), повернення
виконавчого документа до суду або
іншого органу (посадовій особі), який
його видав, арешт, накладений на майно
боржника, знімається, скасовуються
інші вжиті державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також

провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із завершенням виконавчого
провадження. Завершене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачених цим
Законом.

У ч. 2 цієї ж статті вказано, що у разі
якщо у виконавчому провадженні
державним виконавцем накладено арешт
на майно боржника, у постанові про
закінчення виконавчого провадження
або повернення виконавчого документа
до суду або іншого органу (посадовій
особі), який його видав, державний
виконавець зазначає про зняття арешту,
накладеного на майно боржника.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 45 Закону України "Про
виконавче провадження", грошові суми,
стягнуті з боржника, зараховуються
державним виконавцем на відповідний
рахунок органу державної виконавчої
служби. За письмовою заявою стягувача -
фізичної особи чи його представника (за
наявності відповідних повноважень)
стягнуті грошові суми можуть бути
перераховані державним виконавцем на
зазначений ним рахунок у банку або в
іншій фінансовій установі чи надіслані
на адресу стягувача поштовим
переказом, що здійснюється за його
рахунок, крім переказу аліментних сум.
В ч.5 цієї ж статті вказується, що не
допускається виплата стягувачу
стягнутих сум готівкою або виплата
стягнутих сум іншим особам, які не є
стягувачами (крім виплати грошових сум
заставодержателю, який не є стя
гувачем, згідно із статтею 54 цього
Закону). А в ч. 6 цієї ж статті вказано, що
у разі якщо державному виконавцю
відомий рахунок стягувача, на який
необхідно перерахувати стягнуті з
боржника кошти, або якщо відповідно до
частини другої цієї статті кошти
підлягають перерахуванню на адресу
стягувача поштовим переказом, то сума
виконавчого збору, пропорційна
стягнутій сумі, перераховується після
перерахування стягувачу належної йому
суми. В іншому разі сума виконавчого
збору, пропорційна стягнутій сумі,
перерахо вується після надходження
стягувачу повідомлення про наявність
на відповідному рахунку органу
державної виконавчої служби суми
коштів, що підлягає виплаті стягувачу.

Відповідно до ч.1 ст. 31 Закону України
"Про виконавче провадження", копії
постанов державного виконавця та інші
документи виконавчого провадження, що
державний виконавець зобов'язаний
довести до відома сторін та інших
учасників виконавчого провадження,
надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення.

Судом встановлено, що скаржницею
скаргу було подано до суду в строк
передбачений ст. 385 ЦПК України,
оскільки ОСОБА_1 отримала копію
вказаної спірної постанови 31.12.2013 року,
а до суду вказану скаргу ОСОБА_1
направила поштою 06.01.2014 року, про що
свідчить штамп пошти на конверті у
якому знаходилася скарга, у суді скарга
ОСОБА_1 зареєстрована 15.01.2014 року, про що
свідчить штамп суду на скарзі ОСОБА_1

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що оскаржувана постанова головного
державного виконавця Літвінчук Д.М. від
19.12.2013 року про закінчення виконавчого
провадження по виконанню виконавчого
листа за №1003/7890/12 2/1003/2369/12 виданого
Білоцерківським міськрайонним судом
04.02.2013 року про стягнення з Приватного
підприємства "Політранстур" на користь
ОСОБА_1 5 092 грн. 80 коп. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
була прийнята відповідно до Закону
України "Про виконавче провадження", в
межах повноважень державного
виконавця і права чи свободи скаржниці
не було порушено, оскільки головним
державним виконавцем Літвінчуком Д.М.
було проведено фактичне виконання в
повному обсязі рішення суду згідно з
виконавчим документом, а саме за
виконавчим листом №1003/7890/12 2/1003/2369/12 від
04.02.2013 року про стягнення з Приватного
підприємства "Політранстур" на користь
ОСОБА_1 5 092 грн. 80 коп. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, а
тому суд вважає, що скарга ОСОБА_1 є
необгрунтованою і необхідно відмовити
ОСОБА_1 в задоволенні її скарги.

Суд не приймає до уваги пояснення
скаржниці про те, що Літвінчуком Д.М.
було порушено право скаржниці на
матеріальне забезпечення в порядку
соціального страхування, вимоги Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов"язкове державне
соціальне страхування", та Закону
України "Про загальнооов"язкове
державне пенсійне страхування", а також
п.п. 4.1.2, 4.2.2, 4.2.4, 4.3.4 Інструкції про
порядок нарахування і сплати єдиного
внеску на загальнообов"язкове державне
соціальне страхування затвердженої
постановою правління Пенсійного фонду
України 27.09.2010 року №21-5, та про те, що
єдиний внесок на загальнообов"язкове
державне соціальне страхування має
бути нарахований, та стягнутий
державним виконавцем з ОСОБА_3,
оскільки вказані пояснення є
необгрунтованими та спростовуються
вищевикладеними в ухвалі доказами, а
також наступним.

В ст. 4 Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов"язкове
державне соціальне страхування"
зазначені платники єдиного внеску.

В ст. 4 п. 1 вказаного Закону зазначено,
що платниками єдиного внеску є
роботодавці: підприємства, установи та
організації, інші юридичні особи,
утворені відповідно до законодавства
України, незалежно від форми власності,
виду діяльності та господарювання, які
використовують працю фізичних осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством, чи за
цивільно-правовими договорами (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності відповідно до відомостей з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), у
тому числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ і організацій, інших юридичних
осіб, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами.

В п.1 Інструкції про порядок
нарахування і сплати єдиного внеску на
загальнообов"язкове державне
соціальне страхування, затвердженої
постановою правління Пенсійного фонду
України 27.09.2010 року №21-5, зареєстрованої
в Міністерстві юстиції України 27.10.2010
року за №994/18289, вказано, що ця
Інструкція визначає процедуру
нарахування і сплати єдиного внеску на
загальнообов"язкове державне
соціальне страхування
страхувальниками, визначеними Законом
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", нарахування і
сплати фінансових санкцій органами
Пенсійного фонду України, стягнення
заборгованості зі сплати страхових
коштів.

З матеріалів справи вбачається, що ПП
"Політранстур" в порушення п.п. 4.1.2, 4.2.2,
4.2.4, 4.3.4 Інструкції про порядок
нарахування і сплати єдиного внеску на
загальнообов"язкове державне
соціальне страхування, затвердженої
постановою правління Пенсійного фонду
України 27.09.2010 року №21-5, зареєстрованою
в Міністерстві юстиції України 27.10.2010
року за №994/18289, не було сплачено єдиний
внесок до ПФУ при перерахуванні коштів
по рішенню суду про стягнення з ПП
"Політранстур" на користь ОСОБА_1
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу в сумі 5 092 грн. 80 коп.

Суд вважає, що до повноважень
державного виконавця не входить
вирішення питання, щодо нарахування та
стягнення з юридичної особи єдиного
внеску на загальнообов"язкове державне
соціальне страхування при примусовому
виконанні виконавчого листа про
стягнення з юридичної особи середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
оскільки вказане не передбачене ні
Законом України "Про виконавче
провадження", ні Законом України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов"язкове державне
соціальне страхування", ні Законом
України "Про загальнооов"язкове
державне пенсійне страхування", ні
Інструкцією про порядок нарахування і
сплати єдиного внеску на
загальнообов"язкове державне
соціальне страхування, затвердженою
постановою правління Пенсійного фонду
України 27.09.2010 року №21-5, зареєстрованою
в Міністерстві юстиції України 27.10.2010
року за №994/18289. Крім вказаного,
боржником за вказаним виконавчим
листом являється ПП "Політранстур", а не
ОСОБА_3

На підставі вищевикладеного та Закону
України "Про виконавче провадження",
керуючись ст.ст. 10, 60, 383-388 ЦПК України,
суд,-

У Х В А Л И В :

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може
бути подана до Апеляційного суду
Київської області через
Білоцерківський міськрайонний суд
протягом п"яти днів з дня її
проголошення.

У разі якщо ухвалу було проголошено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п"яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя А. В. Голуб