Номер справи 623/50/14-ц
Номер провадження 2/623/212/2014
РІШЕННЯ

іменем України

14 лютого 2014 року м.
Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд
Харківської області

у складі: головуючого - судді Бутенка
В.М.

при секретарі судового засідання -
Костенко В.В.

судового розпорядника - Максименка Р.С.

за участю: представника позивачки -
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ізюмі цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_3 до Ізюмської
міської ради Харківської області про
визнання права власності на спадкове
майно, -

в с т а н о в и в:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовною заявою до Ізюмської
міської ради Харківської області про
визнання права власності на спадкове
майно, а саме на житловий будинок з
господарсько-побутовими будівлями,
розташованих за адресою: АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за заповітом від
21.01.2013 року після смерті ОСОБА_5,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3
посилається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року
померла ОСОБА_5, про що 07.03.2013 року
складено відповідний актовий запис №
200 відділом державної реєстрації актів
цивільного стану по місту Ізюму
реєстраційної служби Ізюмського
міськрайонного управління юстиції у
Харківській області.

За життя ОСОБА_5 склала заповіт від
21.01.2013 року, посвідчений нотаріусом,
згідно до якого ОСОБА_5 заповідала
ОСОБА_3 майно, яке буде належати їй на
день смерті і на те, що за законом вона
має право мати.

Таким майном після смерті ОСОБА_5 є
житловий будинок з
господарсько-побутовими будівлями,
розташованих за адресою: АДРЕСА_1, право
власності на яке зареєстровано за
ОСОБА_5 у відповідності до свідоцтва
про право на спадщину за законом від
12.07.2004 року та рішенням народного суду
міста Ізюм від 13.04.1976 року по справі №
20225/1976р..

Вона, ОСОБА_3, прийняла спадщину від
ОСОБА_5 шляхом звернення з заявою до
Ізюмської державної нотаріальної
контори Харківської області у
шестимісячний строк, так як постійно не
проживала із спадкодавцем на час
відкриття спадщини.

Інших спадкоємців за заповітом або
черги спадкування за законом не має.

Після звернення до нотаріуса з питань
отримання свідоцтва про право спадщину
за заповітом, вона почала збирати
необхідні документи за запитами
нотаріуса.

Однак нотаріус не має можливості
оформити їй свідоцтво про право на
спадщину на вказане майно у зв'язку із
неможливістю надання нею рішення
народного суду міста Ізюм від 13.04.1976
року по справі № 20225/1976р. з відміткою
про державну реєстрацію, тобто
оригіналу правовстановлюючого
документу на 1/2 частину спадкового
майна, про що вона отримала письмову
відмову від нотаріуса Ізюмської
державної нотаріальної контори від
06.12.2013 року за № 4219/02-17, та їй було
рекомендовано звернутися до суду з
питання визнання права власності на
вказаний будинок у порядку
спадкування.

Вказує, що хоча вона і отримала з архіву
суду копію рішення народного суду
міста Ізюм від 13.04.1976 року по справі №
20225/1976р., однак провести державну
реєстрацію вказаного
правовстановлюючого документу на ім'я
померлої ОСОБА_5 на теперішній час вона
не має права і можливості згідно
діючого на теперішній час Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень.

Оскільки у неї відсутній
правовстановлюючий документ із
відповідною реєстрацією права
власності щодо належності 1/2 частини
цього майна спадкодавцеві ОСОБА_5, вона,
як спадкоємець, не має можливості у
нотаріуса свідоцтво про право на
спадщину, тому звернулась з позовом до
суду.

Позивачка ОСОБА_3 просить суд визнати
за нею право власності на: житловий
будинок, загальною площею 53,2 кв.м.,
житловою площею 37,5 кв.м.; та
побутово-господарські будівлі, а саме:
літня кухня під літ. «Б», сарай під літ.
«В», вбиральню під літ. «Д», погріб під
літ. «Г», сарай під літ. «Е», сарай під
літ. «Ж», літній душ під літ. «З»,
бесідка під літ. «Л», паркан № 1, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за заповітом після
смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3
року.

(а.с. 3-5)

Позивачка в судове засідання не
з'явилася, її інтереси у судовому
засіданні представляла представник
ОСОБА_2, яка підтримала позовні вимоги
повністю, підтвердила обставини справи
та просить суд позов задовольнити
повністю.

Представник відповідача Ізюмської
міської ради Харківської області в
судове засідання не з'явився, про час і
місце судового засідання повідомлявся
належним чином, надав суду заяву про
розгляд справи без участі представника
відповідача, заперечень на позов не
мають||| (а.с. 29, 30-31).

Вислухавши пояснення представника
позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_2, перевіривши
і дослідивши матеріали справи|речі|,
суд прийшов до висновку про
задоволення позовних вимог з наступних
підстав.

Судом встановлені факти і відповідні
їм правовідносини.

Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України
особа має конституційне право на
судовий захист своїх цивільних прав і
може звернутися із позовом про захист
порушеного, оспореного або невизнаного
права у спосіб, передбачений ЦК
України.

Позивач на підставу своїх вимог
посилаються на статті 328, 392, 1218, 1220, 1222,
1223 ЦК України, а згідно зі ст. 16 ЦК
України, звертаючись до суду, позивач
за власним розсудом обирає спосіб
захисту. Обравши способом захисту
права на вчинення певних дій (на
підставі вказаних статей ЦК), позивач в
силу ст. 10 ЦПК України зобов'язана
довести правову та фактичну підставу
своїх вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 11 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підстави своїх вимог або
заперечень, надавши докази відповідно
до вимог статей 57-60 ЦПК України.

Як установлено судом і підтверджується
матеріалами справи, ІНФОРМАЦІЯ_3 року в
селі Липчанівка Ізюмського району
Харківської області померла ОСОБА_5,
про що 07.03.2013 року складено відповідний
актовий запис № 200 відділом державної
реєстрації актів цивільного стану по
місту Ізюму реєстраційної служби
Ізюмського міськрайонного управління
юстиції у Харківській області та
видано свідоцтво про смерть Серія
НОМЕР_1 від 07 березня 2013 року (а.с. 13).

Главою 86 ЦК України, а також
спеціальним законодавством, зокрема
Законом України «Про нотаріат»,
підзаконними нормативними актами,
визначено нотаріальний порядок
оформлення права на спадщину, що
відповідає встановленій
законодавством сукупності функцій,
притаманній юрисдикційній діяльності
судів та нотаріусів.

Відповідно ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Згідно вимогам ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно положень частин 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст.
1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадщина
відкривається внаслідок смерті особи,
часом відкриття спадщини в такому
випадку є день смерті особи.
Спадкоємцями за заповітом і за законом
можуть бути фізичні особи, які є живими
на час відкриття спадщини. Право на
спадкування виникає у день відкриття
спадщини.

Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270
ЦК України передбачено, що спадкоємець
за заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї. Спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати до нотаріальної контори
заяву про прийняття спадщини. Для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

За змістом зазначених норм прийняття
особою спадщини обумовлюється або
постійним проживанням спадкоємця із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, або, в разі відсутності
наведених вище обставин - поданням до
нотаріальної контори заяви про
прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст.
1270 ЦК України строк.

Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець,
який прийняв спадщину, може одержати
свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.
1296 ЦК України відсутність свідоцтва
про право на спадщину не позбавляє
спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено
обов'язок спадкоємця звернутися за
свідоцтвом про право на спадщину на
нерухоме майно. Проте нормами цієї
статті, так само як й іншими нормами
цивільного права, не визначено
правових наслідків недотримання
такого обов'язку у виді втрати права на
спадщину.

Відповідно до змісту ст. 1223 ЦК України
право на спадкування мають особи,
визначені у заповіті.

Згідно заповіту від 21 січня 2013 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Ізюмського міського нотаріального
округу Харківської області ОСОБА_7 21
січня 2013 року за реєстром № 100, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на випадок її смерті
зробила розпорядження, яким все її
майно, де б таке не було, та з чого б воно
не складалось, і взагалі все те, що буде
їй належати на день її смерті, і на що
вона за законом буде мати право, вона
заповідає гр. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Заповіт на день смерті заповідача не
відмінено, не змінено, не скасовано (а.с.
11, 12).

Після смерті гр. ОСОБА_5 відкрилася
спадщина на спадкове майно, в тому
числі у вигляді житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями,
розташованих за адресою: АДРЕСА_1,
належного спадкодавцю на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 12.07.2004 року, посвідченого
державним нотаріусом Ізюмської
державної нотаріальної контори в
реєстрі за № 3-1217, зареєстрованого в БТІ
26.07.2004 року та в реєстрі прав власності
06.09.2004 року, та на підставі рішення
народного суду міста Ізюм від 13.04.1976
року по справі № 20225/1976 року, дійсна
вартість на 05.11.2013 року складає 125 281
гривня, що підтверджується технічним
паспортом на будинок від 05.11.2013 року та
довідкою КП МБТІ від 05.11.2013 року (а.с. 8, 9,
14-16, 17, 47-50).

Згідно пункту 16 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
р. № 7 «Про судову практику у справах
про спадкування» при вирішенні спорів
у зв'язку зі спадкуванням за заповітом
суд повинен застосовувати правила
глави 85 ЦК та враховувати, що заповідач,
зокрема, має право: 1) призначити своїми
спадкоємцями фізичних осіб, незалежно
від наявності в нього з цими особами
сімейних, родинних відносин, а також
інших учасників цивільних відносин
(частина перша статті 1235 ЦК); 2) без
зазначення причин позбавити права на
спадкування будь-яку особу з числа
спадкоємців за законом, крім тих, які
мають право на обов'язкову частку у
спадщині; у разі смерті особи, яка була
позбавлена права на спадкування, до
смерті заповідача, позбавлення її
права на спадкування втрачає чинність;
(частини друга, третя, четверта статті
1235 ЦК); 3) охопити заповітом права та
обов'язки, які йому належать на момент
складення заповіту, а також ті права та
обов'язки, які можуть йому належати в
майбутньому. Якщо він розподілив між
спадкоємцями лише свої права, до
спадкоємців, яких він призначив,
переходить та частина його обов'язків,
що є пропорційною до одержаних ними
прав (частини перша, третя статті 1236 ЦК);
4) зробити у заповіті заповідальний
відказ, відказоодержувачами у якому
можуть бути особи, які входять, а також
ті, які не входять до числа спадкоємців
за законом (стаття 1237 ЦК); 5) зобов'язати
спадкоємців до вчинення певних дій
немайнового характеру, зокрема, щодо
розпорядження особистими паперами,
визначення місця і форми здійснення
ритуалу поховання, дій, спрямованих на
досягнення суспільно корисної мети
(стаття 1240 ЦК); 6) обумовити виникнення
права спадкування наявністю певної
умови (наявність інших спадкоємців,
проживання у певному місці, народження
дитини, здобуття освіти тощо), тобто
скласти заповіт з умовою. Умова,
визначена у заповіті, є нікчемною, якщо
вона суперечить закону або моральним
засадам суспільства (частини друга,
третя статті 1242 ЦК); 7) установити
сервітути щодо земельних ділянок, без
зміни їх цільового призначення, інших
природних ресурсів або іншого
нерухомого майна для задоволення
потреб інших осіб (стаття 1246 ЦК);

Заповіт є правочином, тому на нього
поширюються загальні положення про
правочини, якщо у книзі шостій ЦК немає
відповідного правила.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року № 7 «Про судову практику у справах
про спадкування» за наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Отже, право на оформлення спадщини у
судовому порядку пов'язане з відмовою
нотаріуса у видачі свідоцтва про право
на спадщину.

Відповідно до Листа Верховного Суду
України від 29 жовтня 2008 року № 19-3767/0/8-08
(пункт 11) при розгляді справ про
визнання права власності на спадкове
майно необхідно враховувати, що за
наявності правовстановлюючих
документів на нього, документального
підтвердження місця, часу відкриття
спадщини, підстав закликання до
спадкування та за відсутності спору
між спадкоємцями свідоцтво про право
на спадщину на підставі статей 1296, 1297
Цивільного кодексу України, ст. 34
Закону України від 2 вересня 1993 р. №
3425-ХІІ «Про нотаріат» видається
нотаріусом.

Відповідно до п.1 Глави 13 Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 22
лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок),
нотаріус відмовляє у вчиненні
нотаріальної дії, якщо не подано
відомості (інформацію) та документи,
необхідні для вчинення нотаріальної
дії.

Відповідно до п. 3 Глави 13 Порядку
нотаріус на вимогу особи, якій
відмовлено у вчиненні нотаріальної
дії, зобов'язаний викласти причини
відмови в письмовій формі і роз'яснити
порядок її оскарження. У цих випадках
нотаріус протягом трьох робочих днів
виносить постанову про відмову у
вчиненні нотаріальної дії.

Копією спадкової справи № 447/2013,
підтверджується, що після смерті гр.
ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року, до
Ізюмської державної нотаріальної
контори Харківської області з заявою
про прийняття спадщини від 08 липня 2013
року звернулася гр. ОСОБА_3. Свідоцтво
про право на спадщину за заповітом на
ім'я ОСОБА_3, на яку померлою було
залишено заповіт на все майно, не
видавалось (а.с. 35-40).

Судом установлено та підтверджується,
що спадкоємець ОСОБА_3 прийняла
спадщину від ОСОБА_5 шляхом звернення з
заявою до Ізюмської державної
нотаріальної контори Харківської
області у шестимісячний строк, та
почала збирати необхідні документи за
запитами нотаріуса.

Проте у відповідності до відповіді
Ізюмської державної нотаріальної
контори Харківської області від 06.12.2013
року № 4219/02-17 за заявою ОСОБА_3 про
прийняття спадщини за заповітом,
вбачається, що на підставі п. 4.15, гл. 10,
розділу ІІ Порядку (видача свідоцтва
про право на спадщину на майно, яке
підлягає реєстрації, проводиться
нотаріусом після подання
правовстановлюючих документів щодо
належності цього майна спадкодавцеві
та перевірки відсутності заборони або
арешту цього майна) в зв'язку з тим, що
заявником не наданий правовий документ
на частину житлового будинку на ім'я
померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5,
видати свідоцтво про право на спадщину
за заповітом Ізюмська державна
нотаріальна контора не має можливості.
Рекомендовано звернутися до суду (а.с.
18).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом.

У задоволенні позовних вимог
відповідач Ізюмська міська рада
Харківської області не заперечували.

Порушень чиїх або законних прав, свобод
чи інтересів не виявлено.

Таким чином, позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Судові витрати суд, які позивачка
сплатила за судовий збір, не
компенсуються їй у зв'язку із вимогами
про це позивача (а.с. 1-2).

Керуючись статтями 1216-1225, 1268-1270 ЦК
України, статтями 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218
ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до Ізюмської міської ради
Харківської області про визнання права
власності на спадкове майно -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, право
власності на: житловий будинок під літ.
«А-1», загальною площею - 53,2 кв.м.,
житловою площею - 37,5 кв.м.; господарські
будівлі та споруди: літня кухня під літ.
«Б», сарай під літ. «В», вбиральню під
літ. «Д», погріб під літ. «Г», сарай під
літ. «Е», сарай під літ. «Ж», літній душ
під літ. «З», бесідка під літ. «Л»,
паркан № 1, які розташовані на
земельній ділянці площею 600 кв.м. за
адресою: АДРЕСА_1, вартістю 125 281 гривень,
в порядку спадкування за заповітом
після смерті ОСОБА_5, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Правовстановлюючі документи на право
приватної власності на житловий
будинок з господарсько-побутовими
будівлями, розташованими на земельній
ділянці площею 600 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_1, на ім'я гр. ОСОБА_5 - визнати
втративши силу.

Судові витрати по справі залишити за
позивачкою ОСОБА_3.

Рішення|розв'язання,вирішення,розв'язу
вання| може| бути| оскаржене| в
апеляційному| порядку|ладу|| в 10-денний|
строк з дня проголошення| рішення, а
неприсутніми сторонами у той же строк з
дня отримання копії
рішення,|розв'язання,вирішення,розв'язу
ван шляхом| подачі апеляційної скарги|
до Апеляційного суду Харківської
області через Ізюмський міськрайонний
суд.

Головуючий: суддя -