Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року
м.Черкаси

Черкаський районний суд
Черкаської області у складі:

головуючого-судді
Суходольського
О.М.

при секретарі
Івлєвій С.М.

з участю позивачки
ОСОБА_1

представника позивачки
ОСОБА_2

представника відповідачки
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Черкаси
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4 про стягнення боргу за
договором позики, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною
заявою до ОСОБА_4 про стягнення боргу за
договором позики, з ціною позову 14450грн,
мотивуючи свої вимоги тим, що у серпні
2010року між позивачкою та відповідачкою
виникли цивільно-правові відносини
щодо позики грошових коштів, а саме
сторони домовились, що ОСОБА_1 надасть
ОСОБА_4 грошові кошти для організації
та ведення комерційної діяльності.
Домовленість була усна, кошти
передавались у формі позики зі строком
повернення - на вимогу позивачки по
мірі необхідності їх повернення.
Всього позивачка позичила
відповідачці загальну суму 14450грн., що
підтверджується квитанціями та
поштовими відправленнями про переказ
відповідних сум грошових коштів.

На даний час у позивачки виникла
потреба у грошових коштах, на що 16.01.2014р.
нею було надіслано відповідачці
претензію з вимогою повернути
заборговану суму, однак відповідачка
борг не повернула і не вживає заходів
для його повернення.

В зв'язку з цим, позивачка
звернулась до суду та просить стягнути
з відповідачки заборгованість по
договору позики на загальну суму
14450грн. та стягнути судові витрати.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
та її представник адвокат ОСОБА_2
позовні вимоги підтримали в повному
обсязі, просили позов задовольнити.

В судовому засіданні представник
відповідачки адвокат ОСОБА_3 позовні
вимоги не визнала, просила суд в
задоволенні позову відмовити повністю,
подавши письмові заперечення. Вказала,
що з 07.08.2009р. по 10.01.2014р. ОСОБА_4
перебувала в зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_5, який є сином позивачки. Під час
спільного проживання у шлюбі з ОСОБА_5
позивачка періодично надавала їх сім'ї
матеріальну допомогу та підтримку
шляхом перерахування коштів на
картковий рахунок відповідачки в
банківській установі, так як на той час
позивачка знаходилась за межами
Черкаської області і не мала
можливості передати кошти своєму сину
особисто при зустрічі. Матеріальну
допомогу позивачка надавала їм за
власним бажанням, без будь-яких умов, в
т.ч. без умов повернення коштів.
Перераховані кошти були використані на
потреби сім'ї ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Факт
отримання коштів, що пересилала
позивачка, - відповідачка підтверджує.
Однак ніяких договорів, ні усних, ні
письмових, щодо цього не укладалось.
Відповідачка вважає позов
безпідставним, причиною подання якого
є розірвання шлюбних відносин з сином
позивачки та подання ОСОБА_4 позову до
суду про поділ спільного майна
подружжя.

В судовому засіданні за
клопотанням позивачки були допитані
свідок ОСОБА_6, яка є матір'ю позивачки
та свідок ОСОБА_7, який є співмешканцем
позивачки. Свідки пояснили, що в кінці
літа 2010 року в с.Мошни Черкаського
району Черкаської області по
вул.Савченка, 154 вони були присутні і
чули, як ОСОБА_4 просила ОСОБА_1 позичити
їй грошові кошти на якісь справи.
Конкретну суму та строк повернення не
оговорювали. ОСОБА_4 сказала, що при
першій можливості буде гроші
повертати. ОСОБА_1 погодилась позичити
гроші і в подальшому гроші пересилала
ОСОБА_4 Свідки не знають скільки саме
ОСОБА_1 переслала коштів.

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, пояснення свідків,
дослідивши надані сторонами письмові
докази, суд встановив наступні
фактичні обставини справи.

В судовому засіданні встановлено, що
згідно письмових квитанцій, заяв на
відправлення переказу ОСОБА_1
перерахувала на картковий рахунок
ОСОБА_4 грошові кошти на загальну суму
14450грн. Призначення платежів -
поповнення карткового рахунку. У
вказаних документах відсутні дані про
те, що кошти перераховуються на умовах
позики чи у зв'язку з виконанням
договору позики. Грошові перекази були
здійснені різними сумами в період з
22.06.2010р. по 15.03.2011р., а саме: 22.06.2010р. -
7000грн.; 30.06.2010р. - 500грн.; 08.07.2010р. - 1000грн.;
12.07.2010р. - 2400грн.; 20.07.2010р. - 1000грн.; 06.09.2010р.
- 1600грн.; 17.09.2010р. - 350грн.; 20.01.2011р. - 200грн.;
15.03.2011р. - 400грн.

Судом встановлено, що з 07.08.2009р. по
10.01.2014р. ОСОБА_4 перебувала в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, який є
сином позивачки.

При розгляді даного спору суд
вважає необхідним керуватись
наступним.

Згідно ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що договір позики у
письмовій формі між сторонами не
укладався, будь-яких письмових
розписок ОСОБА_4 з приводу спірних
коштів не оформлялось.

Суд критично ставиться до показів
свідка ОСОБА_6, яка є матір'ю позивачки
та свідка ОСОБА_7, який є співмешканцем
позивачки, оскільки вказані свідки є
родичами (свояками) позивачки і
зацікавлені в прийнятті рішення на
користь позивачки. Крім цього,
враховуючи, що письмова форма договору
позики передбачена ст.1047 ЦК України, і
дане положення закону підлягає
застосуванню до даних правовідносин,
тому суд вважає, що факт укладення
такого договору не може
підтверджуватись показами свідків,
оскільки це не передбачено законом.

Згідно доводів позивачки слідує, що
домовленість між сторонами про
передачу коштів була одна, що досягнута
в серпні 2010 року. Загальна сума
переданих коштів становить 14450грн.,
тому у разі укладення договору позики
грошових коштів сторонами мала бути
дотримана письмова форма укладення
такого договору, що передбачена ст.1047
ЦК України. Письмового договору позики
між сторонами не було укладено.

Згідно наявних по справі доказів та
пояснень учасників процесу суд
констатує, що позивачка дійсно
перерахувала відповідачці кошти на
загальну суму 14450грн., однак в справі
відсутні докази та позивачкою не
доведено ту обставину, що сторони
домовлялись саме про позику грошових
коштів з умовою повернення коштів; не
доведено конкретний розмір суми
коштів, про передачу яких домовились
сторони.

Наявні в справі квитанції та заяви на
відправлення переказу не свідчать про
укладення між сторонами договору
позики.

Крім цього, доводи позивачки щодо
виникнення між сторонами усного
договору позики в серпні 2010року
суперечать наявним у справі доказам, а
саме: згідно письмових квитанцій і заяв
на відправлення переказу вбачається,
що більшість спірної суми коштів
позивачка переслала відповідачці ще до
серпня 2010року: 22.06.2010р. - 7000грн.; 30.06.2010р. -
500грн.; 08.07.2010р. - 1000грн.; 12.07.2010р. - 2400грн.;
20.07.2010р. - 1000грн., тобто кошти були
передані до моменту виникнення
домовленості між сторонами про надання
коштів, зокрема позики, про яку
стверджує позивачка.

Суд вважає, що між сторонами не виникли
договірні правовідносини, а саме не був
укладений договір позики, оскільки
дана обставина не доведена позивачем
та не підтверджена належними доказами.
Суд вважає, що спірні кошти в сумі
14450грн. були перераховані позивачкою на
картковий рахунок відповідачки, як
допомога матері своєму синові ОСОБА_5
та невістці ОСОБА_4, які на той час
перебували у шлюбі. Причиною подання
даного позову суд вбачає розірвання
шлюбних відносин між сином позивачки
ОСОБА_5 і відповідачкою, та подання
ОСОБА_4 позову до Черкаського районного
суду про поділ спільного майна
подружжя.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги
ОСОБА_1 необґрунтованими та
недоведеними, тому в задоволенні
позову необхідно відмовити повністю.

На підставі ст.ст.1046-1049 ЦК України,
керуючись ст.ст.213-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволення позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_4 про стягнення боргу за
договором позики в сумі 14450грн. -
відмовити повністю.

Апеляційні скарги на рішення можуть
бути подані протягом 10 днів з дня його
проголошення до апеляційного суду
Черкаської області через районний суд.

Повний текст рішення складений 14
лютого 2014 року.

Суддя: О. М. Суходольський