УХВала

іМенем України

10 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого
Горелкіної Н.А.,

суддів:
Євграфової Є.П.,
Журавель В.І.,

Завгородньої
І.М.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, Виконавчого комітету
Чернівецької міської ради, треті особи:
приватний нотаріус ОСОБА_7,
Реєстраційна служба Головного
управління юстиції України в
Чернівецькій області, Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю в Чернівецькій області, про
визнання недійсним договору дарування
житлового будинку, витребування майна
з чужого незаконного володіння,
визнання незаконними та скасування
рішення Виконавчого комітету
Чернівецької міської ради від 14 грудня
2010 року № 807/22, свідоцтва про право
власності на нерухоме майно та
визнання права власності на будівельні
матеріали, за касаційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Першотравневого
районного суду м. Чернівці від 28 травня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Чернівецької області від 03 вересня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з
позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Виконавчого
комітету Чернівецької міської ради,
треті особи: приватний нотаріус ОСОБА_7,
Реєстраційна служба Головного
управління юстиції України в
Чернівецькій області, Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю в Чернівецькій області, про
визнання недійсним договору дарування
житлового будинку, витребування майна
з чужого незаконного володіння,
визнання незаконними та скасування
рішення Виконавчого комітету
Чернівецької міської ради від 14 грудня
2010 року № 807/22, свідоцтва про право
власності на нерухоме майно та
визнання права власності на будівельні
матеріали.

Посилались на те, що 25 жовтня 2010 року
між відповідачами ОСОБА_5 і ОСОБА_6 було
укладено договір дарування нерухомого
майна, відповідно до умов якого ОСОБА_5
подарував ОСОБА_6 45/100 частки будинку по
АДРЕСА_1.

Вважали, що договір укладений з
порушенням норм чинного законодавства,
оскільки ухвалою Першотравневого
районного суду м. Чернівці від 08 жовтня
2010 року, яка направлена для виконання 12
жовтня 2010 року, було накладено заборону
на відчуження об'єктів нерухомості по
АДРЕСА_1, у тому числі й тих, що були
предметом спірного договору дарування,
при цьому відповідачі були обізнані
про існування такої ухвали, а також про
існування спорів з приводу даного
нерухомого майна, які розглядались
різними судовими інстанціями протягом
останніх 10-ти років.

Крім того, рішенням апеляційного суду
Чернівецької області від 19 квітня 2011
року, залишеним без змін ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 липня 2011 року, скасовано
рішення Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 07 липня 2010 року,
відповідно до якого було задоволено
позов ОСОБА_5 до Чернівецької міської
ради про визнання права власності на
самочинно збудоване майно по АДРЕСА_1,
зокрема будинку літ. «А» та літ. «Б», та
в задоволенні вказаного позову
апеляційним судом було відмовлено.

У зв'язку з наведеним, на підставі норм
ст. ст. 203, 215 ЦК України просили вказаний
вище договір дарування визнати
недійсним.

Також указували, що забудовниками
спірних самочинно збудованих об'єктів
нерухомого майна, а саме: житлових
будинків літ. «А» та літ. «Б» з
надвірними спорудами є саме позивач
ОСОБА_3 та її покійний чоловік ОСОБА_8,
після смерті якого заяву про прийняття
спадщини до органів нотаріату подав їх
син ОСОБА_4 Вона з покійним чоловіком
брали участь у будівництві майна та
вкладали власні кошти у його
будівництво. Відповідач ОСОБА_5 та його
колишня дружина ОСОБА_9 лише
зареєстровані у будинку та в ньому не
проживають. Вважали, що відповідачі не
мають прав на вказані об'єкти
нерухомого майна та протягом багатьох
років намагаються різними способами
оформити своє право власності на них,
зокрема, з цією метою було внесено
виправлення на обмірних кресленнях у
частині інформації про забудовника
спірних житлових будинків, а саме:
виправлено ім'я з «ОСОБА_8.» на
«ОСОБА_5.».

Також указували на те, що на підставі
рішення Виконавчого комітету
Чернівецької міської ради від 14 грудня
2010 року № 807/22 було видано свідоцтво на
ім'я ОСОБА_5, згідно з яким посвідчено
право власності на житловий будинок
літ. «А» загальною площею 163,4 кв. м, в
тому числі п'ять житлових кімнат площею
90,5 кв. м, сарай літ. «В», вбиральню літ.
«Г», огорожу № 4-5, у розмірі 1/1 частки,
проте у зв'язку з наведеними вище
обставинами, а саме: існуванням ухвали
суду від 08 жовтня 2010 року про
забезпечення позову та рішення
апеляційного суду Чернівецької
області від 19 квітня 2011 року, вказане
рішення Чернівецької міської ради слід
визнати недійсним, оскільки останнє не
відповідає вимогам ст. 19 Конституції
України. Крім того, у зв'язку з
наведеним слід визнати недійсним і
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, видане на ім'я ОСОБА_5 на
підставі зазначеного рішення органу
місцевого самоврядування.

Вважали, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з тих підстав, що на момент
прийняття оскаржуваного рішення
міської ради, видачі на його підставі
свідоцтва про право власності,
укладення договору дарування спірні
об'єкти нерухомого майна, а саме:
житловий будинок літ. «А», літ. «Б»,
сарай літ. «В», вбиральня літ. «Г»,
криниця № 1, огорожа № № 2, 3, 5, 6 не були
об'єктами завершеного будівництва та 100
% ступеня готовності, а також не є
об'єктами завершеного будівництва й на
час звернення до суду з даним позовом,
тому з підстав, передбачених ч. 3 ст. 331
ЦК України, просили визнати за ними
право власності на будівельні
матеріали, які використовувались при
будівництві.

На підставі ст. 388 ЦК України вважали, що
спірне майно підлягає витребуванню з
чужого незаконного володіння
відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Рішенням Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 28 травня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Чернівецької
області від 03 вересня 2014 року, позов
задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування
нерухомого майна від 25 жовтня 2010 року,
відповідно до якого ОСОБА_5 передав у
власність ОСОБА_6 45/100 частки будинку по
АДРЕСА_1, який складається з житлового
будинку літ. «Б».

Витребувано з чужого незаконного
володіння ОСОБА_6 нерухоме майно, а
саме: 45/100 частки будинку по АДРЕСА_1,
який складається з житлового будинку
літ. «Б» загальною площею 254,7 кв. м,
житловою площею 92,2 кв. м, криниці № 1,
огорожі № № 2, 3 та є предметом договору
дарування нерухомого майна від 25
жовтня 2010 року.

Визнано незаконним та скасовано п. 3 та
пп. 3.3, 3.3.1, 3.3.2 рішення Виконавчого
комітету Чернівецької міської ради від
14 грудня 2010 року № 807/22.

Визнано незаконним та скасовано
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно від 30 грудня 2010 року,
видане Виконавчим комітетом
Чернівецької міської ради на ім'я
ОСОБА_5, яким посвідчено право
власності на житловий будинок літ. «А»
загальною площею 163,4 кв. м, в тому числі:
на п'ять житлових кімнат площею 90,5 кв. м,
сарай літ. «В», вбиральню літ. «Г»,
огорожу № 4-5, у розмірі 1/1 частки.

Витребувано з чужого незаконного
володіння ОСОБА_5 нерухоме майно, а
саме: житловий будинок літ. «А»
загальною площею 163,4 кв. м, житловою
площею 90,5 кв. м, сарай літ. «В»,
вбиральню літ. «Г», огорожу № 4-6.

Визнано за ОСОБА_3, ОСОБА_4 право
спільної сумісної власності на
будівельні матеріали, які були
використані для самочинного
будівництва на земельній ділянці по
АДРЕСА_1 житлового будинку літ. «А»
загальною площею 163,4 кв. м, житловою
площею 90,5 кв. м, ступінь будівельної
готовності якого становить 72 %;
житлового будинку літ. «Б» загальною
площею 254,7 кв. м, житловою площею 92,2 кв.
м, ступінь будівельної готовності
якого становить 88 %, сараю літ. «В»,
вбиральні літ. «Г», криниці № 1, огорожі
№ 2, 3.

Скасовано накладену ухвалою
Першотравневого районного суду м.
Чернівці від 20 лютого 2013 року заборону
на відчуження об'єктів нерухомого
майна, що розташовані по АДРЕСА_1, а
також по АДРЕСА_2, а саме: житлового
будинку літ. «А» загальною площею 141,06
кв. м, літ. «Б» загальною площею 201,3 кв. м,
сараю літ. «В», вбиральні літ. «Г»,
криниці № 1, огорожі № № 2, 3, 5, 6 та
заборону проводити будь-які ремонтні
роботи у вказаних житлових будинках.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5
просить зазначені судові рішення
скасувати, посилаючись на порушення
судами норм матеріального і
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Наведеній нормі ухвалені у справі
судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що на земельній
ділянці по АДРЕСА_1 знаходяться об'єкти
нерухомого майна, а саме: житлові
будинки літ. «А» та літ. «Б», сарай літ.
«В», вбиральня літ. «Г», колодязь та
огорожа, що підтверджується
матеріалами справи та висновком
судової будівельно-технічної
експертизи, складеним 02 серпня 2013 року.

Відповідно до договору дарування,
укладеного 25 жовтня 2010 року, ОСОБА_5
подарував ОСОБА_6 45/100 частки будинку по
АДРЕСА_1.

При укладенні вказаного вище договору
дарування нотаріусом було встановлено,
що будинок, 45/100 частки якого
відчужується за цим договором,
належить дарувальнику на підставі
рішення Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 07 липня 2010 року у
справі № 2-1847/10, на підставі якого
ЧКОБТІ було зареєстровано право
власності.

Рішенням апеляційного суду
Чернівецької області від 19 квітня 2011
року рішення Першотравневого
районного суду м. Чернівці від 07 липня
2010 року скасовано та в задоволенні
позову ОСОБА_5 до Чернівецької міської
ради про визнання права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, виходив із того, що
відповідно до рішення апеляційного
суду Чернівецької області від 19 квітня
2011 року судом апеляційної інстанції
встановлено, що ОСОБА_3 є
співзабудовником спірних об'єктів
самочинного будівництва по АДРЕСА_1, а
також спадкоємцем майна після смерті
її чоловіка ОСОБА_8, оскільки, будучи
дружиною останнього, брала особисту
участь у самочинному будівництві
вказаного нерухомого майна шляхом
трудової участі та вкладення своїх
коштів.

З огляду на те, що при укладенні
спірного договору дарування та на його
підставі при відчуженні 45/100 частки
будинку по АДРЕСА_1 відповідач не мав
права розпоряджатись спірним майно та
своїми діями порушував права
позивачів, суд дійшов висновку про
задоволення вимог щодо визнання
недійсним спірного договору дарування
як такого, що суперечить вимогам ч. 2 ст.
718 ЦК України, оскільки дарунком за
вказаним договором стали майнові
права, які не належали дарувальнику.

Також судом установлено, що відповідно
до рішення Виконавчого комітету
Чернівецької міської ради від 14 грудня
2010 року № 807/22 поділено будинок по
АДРЕСА_1 на окремі будинки з
присвоєнням їм поштових адрес, а саме:
житловому будинку літ. «А» загальною
площею 163,4 кв. м, в тому числі 5 житлових
кімнат площею 90,5 кв. м, сараю літ. «В»,
вбиральні літ. «Г», огорожі № 4-6,
власником яких є ОСОБА_5, адресу:
АДРЕСА_1; та житловому будинку літ. «Б»
загальною площею 254,7 кв. м, в тому числі:
6 житлових кімнат площею 92,2 кв. м,
криниці № 1, огорожі № 2-3, власником
яких є ОСОБА_6, адресу: АДРЕСА_2.

На підставі вищевказаного рішення було
видано свідоцтво про право власності
ОСОБА_5 на вказане нерухоме майно.

Суд дійшов висновку про необхідність
скасування тих пунктів рішення
Виконавчого комітету Чернівецької
міської ради від 14 грудня 2010 року № 807/22,
які стосуються об'єктів спірного
нерухомого майна, а не рішення в цілому
відповідно до уточнених позовних
вимог, оскільки саме дані пункти
порушують права та інтереси позивачів,
а також, як наслідок, підлягає
скасуванню також свідоцтво про право
власності на нерухоме майно від 30
грудня 2010 року, видане Виконавчим
комітетом Чернівецької міської ради на
ім'я ОСОБА_5, яким посвідчено право
власності на житловий будинок літ. «А»
загальною площею 163,4 кв. м, в тому числі:
п'ять житлових кімнат площею 90,5 кв. м,
сарай літ. «В», вбиральню літ. «Г»,
огорожу № 4-5, у розмірі 1/1
частки.

Згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи,
складеним 02 серпня 2013 року, та
висновком експертного
будівельно-технічного дослідження,
складеним 28 листопада 2011 року, ступінь
будівельної готовності житлового
будинку літ. «А» становить 72 %, фізичний
знос станом на 02 серпня 2011 року - 40 %,
ступінь будівельної готовності
житлового будинку літ. «Б» - 88 %,
фізичний знос станом на 02 серпня 2013
року - 56 %, ступінь будівельної
готовності господарських будівель і
споруд - 100 %, але з ознаками значного
фізичного зносу.

З огляду на наведене суд дійшов
висновку про те, що спірні об'єкти
нерухомого майна по АДРЕСА_1, збудовані
самочинно, не є об'єктами завершеного
будівництва, оскільки відсутній 100 %
ступінь їх будівельної готовності,
відповідачі ОСОБА_6 і ОСОБА_5
неправомірно отримали у власність
спірні об'єкти нерухомого майна, тому
не є їх власниками, а будівництво
вказаних об'єктів нерухомого майна
було здійснено ОСОБА_3 та її покійним
чоловіком, який помер 21 червня 2009 року,
та його спадкоємцем є позивач ОСОБА_4

За таких обставин суд вважав, що за
позивачами слід визнати право спільної
сумісної власності на будівельні
матеріали, які були використані для
самочинного будівництва на земельній
ділянці по АДРЕСА_1.

Проте з наведеним погодитись не можна,
оскільки висновки судів не
відповідають обставинам справи, а
обставини, які суди вважали
доведеними, не підтверджені
відповідними доказами.

Посилаючись на рішення апеляційного
суду Чернівецької області від 19 квітня
2011 року, в якому судом встановлено, що
ОСОБА_3 є співзабудовником спірних
об'єктів самочинного будівництва по
АДРЕСА_1, суди не врахували, що
зазначеним рішенням відповідна частка
участі ОСОБА_3 у будівництві не
визначена, не вказано, що іншим
співзабудовником був її колишній
чоловік ОСОБА_8, не зазначено, що ОСОБА_5
не був забудовником.

Отже зазначене має доводитись в
загальному порядку.

У матеріалах справи (а. с. 152-158) наявні
звідний акт будівель і споруд,
складений станом на 31 грудня 1987 року, в
якому власниками вказано ОСОБА_8 та
ОСОБА_5, а в переліку споруд значаться
житловий будинок літ «А» та житловий
будинок літ. «Б».

Згідно з поверховим планом житлового
будинку літ. «Б» останній
обліковується за ОСОБА_5

Згідно з постановою у справі про
адміністративне правопорушення у
сфері містобудування від 26 жовтня 2009
року на ОСОБА_5 накладено штраф за
самовільне будівництво житлового
будинку літ. «А» та літ. «Б» та сараю
літ. «В» по АДРЕСА_1.

На а. с. 168-174, т. 2 наявні копії квитанції
про сплату ОСОБА_5 податку з власників
будівель і земельного податку.

На а. с. 176-178, т. 1 наявні заяви ОСОБА_5,
адресовані голові Чернівецького
міськвиконкому, в яких зазначається
про самовільне будівництво ОСОБА_8 у 1976
році будинку на земельній ділянці
ОСОБА_5 При цьому, визнаючи в такій
заяві, що участь у будівництві не
приймав, ОСОБА_5 клопотав про прийняття
до експлуатації будинку № 16б з
переоформленням на брата ОСОБА_8 та
подальший поділ земельної ділянки.

З інформації, викладеній в акті
комісійного розгляду звернення ОСОБА_8
від 23 серпня 2003 року (а. с. 201, т. 1),
зазначається, що житловий будинок літ.
«Б» був узаконений у 1987 році, а в
листопаді 2001 року Першотравневим
райвиконкомом було прийнято рішення на
узаконення двох самовільно збудованих
житлових будинків по АДРЕСА_1 на ім'я
ОСОБА_5

Постановою Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 11 липня 2007 року,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 25 березня 2008 року, встановлено, що
рішенням від 28 листопада 2001 року
Виконавчий комітет Першотравневої
районної ради м. Чернівці просив
міськвиконком, як виняток, прийняти до
експлуатації будинок АДРЕСА_1, де
проживає ОСОБА_5, з видачею документів
на особисту власність.

Що стосується внесення змін до
зазначеного рішення від 28 листопада 2001
року про заміну прізвища ОСОБА_5 на
ОСОБА_8 рішенням Першотравневої
районної ради від 26 березня 2003 року,
судом зазначеною вище постановою
ухвалено визнати таки зміни
незаконними, а рішення скасовано.

Рішенням Чернівецької міської ради від
14 жовтня 2003 року (а. с. 202, т. 1) відмовлено
ОСОБА_8 у затвердженні акта державної
технічної комісії про прийняття до
експлуатації будинку по АДРЕСА_1 у
зв'язку з наявністю спору про право.

Згідно з актом державної технічної
комісії про прийняття до експлуатації
будинку по АДРЕСА_1 від 05 травня 2003 року
(а. с. 206, т. 1) на затвердження
представлено до здачі будівлю по
АДРЕСА_1 літ. «Б».

Жодному з наведених доказів суди на
порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України
оцінки не надали, не встановили і не
зазначили в рішенні, які права
позивачів та на які саме будівлі
порушені внаслідок укладання
оспорюваного договору, чим такі права
підтверджуються, враховуючи, що
доказів звернення ОСОБА_8 за
оформленням права власності на спірні
будівлі після відмови Чернівецької
міської ради в 2003 році матеріли справи
не містять, як і доказів оспорення ним
такої відмови; доводів відповідачів
належним чином не перевірили та
висновків про наявність підстав для
часткового задоволення позову дійшли
передчасно.

З'ясування цих обставин має суттєве
значення для правильного вирішення
спору.

Апеляційний суд на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права уваги не звернув
і помилково залишив рішення суду
першої інстанції без змін.

Оскільки допущені судами порушення
норм матеріального та процесуального
права призвели до неправильного
вирішення справи, рішення судів першої
та апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 28 травня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Чернівецької
області від 03 вересня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді:
Є.П. Євграфова

В.І.
Журавель

І.М.
Завгородня

Ю.Г.
Іваненко