Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2014 року
м.
Рівне

Рівненський міський суд Рівненської
області в складі:

головуючого судді Наумов С.В.,

при секретарі Литвинюк Л.Ш.,

представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача Лазовського
О.В., Дорошенко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_4 до Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» про визнання
незаконним наказу ПАТ «Державний
ощадний банк України» від 11 листопада
2013р. за №300-к та його скасування,
поновлення на роботі, стягнення
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним
позовом в якому просить суд, визнати
незаконним наказ ПАТ "«Державний
ощадний банк України» від 11 листопада
2013р. за №300-к " Про звільнення ОСОБА_4" та
скасувати його.

Поновити його на посаді начальника
філії - Рівненського обласного
управління ПАТ "Ощадбанк".

Стягнути з відповідача на його користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу.

Зобов"язати відповідача відшкодувати
йому завдану незаконним звільненням
моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень та
стягнути судові витрати по справі.

ОСОБА_4 свої вимоги обґрунтовує тим, що
наказом від 11 листопада 2013 року за №300-к
він був звільнений з роботи за п. 3 ст. 40
КЗпП України, тобто за систематичне
невиконання без поважних причин
покладених на нього обов'язків.

Своє звільнення вважає незаконним,
оскільки він як керівник, здійснює лише
загальний контроль за роботою
юридичного відділу, який не полягає у
детальному аналізі та перевірці роботи
кожного працівника цього відділу.
Окрім того, згідно наказу №93 від 03
травня 2012 «Про розподіл обов'язків між
начальником управління та його
заступниками» на позивача покладено
обов'язок щодо здійснення загальних
питань керівництва управлінням та
вирішення питань роботи окремих
структурних підрозділів, в тому числі
юридичного відділу. Також, вважає, що
відповідачем не було враховано, що
зауваження, встановлені перевіркою,
щодо відсутності процесуальних
документів у судових справах усунено в
процесі перевірки. Посилається на
упереджене ставлення щодо себе у
зв'язку з тим, що наказом відповідача
від 27 серпня 2013 за №304 йому було
скасовано з 28 серпня 2013 року
нотаріально посвідчену довіреність.

Вважає, що відповідач при звільненні не
врахував вимоги ст. 149 КЗпП України,
адже відсутня будь-яка шкода. Таким
чином, звільнення здійснено з грубим
порушенням норм чинного законодавства.

Як наслідок, позивачу завдано моральну
шкоду, яку останній оцінює в 20000 грн.
Моральна шкода виражається у тому, що
наказ про звільнення є неправомірним
яке відбулось за ганебною статтею, що є
приниженням ділової репутації.
Зазначені дії призвели до таких
негативних наслідків як сором,
приниження, душевний біль, погіршення
стану здоров'я, втрата душевної
рівноваги, спокою, постійне
перебування у напрузі.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала вимоги позивача,
просить суд задовольнити позов в
повному обсязі, також надала суду свії
додаткові письмові пояснення.

Представники відповідача в судовому
засіданні заперечили вимоги позивача.
Вважають, що звільнення ОСОБА_4 є
правомірним, оскільки наказами №226-к
від 02 вересня 2013 року та №287-к від 29
жовтня 2013 року до позивача
застосовувались заходи
дисциплінарного стягнення у вигляді
догани. За результатами проведеної в
період з 13.08.2013р. по 15.08.2013р. перевірки
стану претензійно-позовної роботи у
філії - Рівненському обласному
управлінні АТ «Ощадбанк»
розпорядженням голови правління №62
від 16 жовтня 2013 року начальника філії -
Рівненського обласного управління АТ
«Ощадбанк» ОСОБА_4 було зобов'язано у
строк до 31 жовтня 2013 року забезпечити
здійснення інвентаризації всіх
судових справ філії та підконтрольних
ТВБВ; посилити контроль за
претензійно-позовною роботою та її
ефективністю у підконтрольних ТВБВ та
забезпечити проведення перевірок
претензійно-позовної роботи в
підзвітних установах фахівцями
юридичного відділу філії -
Рівненського обласного управління АТ
«Ощадбанк»; забезпечити підготовку та
направлення до судів загальної
юрисдикції позовних заяв та інше.

Стверджують, що за результатами
перевірки виконання розпорядження №62
від 16 жовтня 2013 року встановлено факти
невиконання позивачем вказаного
розпорядження, що оформлено актом від 06
листопада 2013 року, і як наслідок,
наказом від 11 листопада 2013 року №300-к
позивача звільнено згідно п. 3 ст. 40 КЗпП
України за систематичне невиконання
без поважних причин обов'язків,
покладених на нього трудовим
договором, зокрема, невиконання
розпорядження №62 від 16 жовтня 2013 року.

Також, на думку представників
відповідача, необґрунтованим є
заявлений позивачем розмір моральної
шкоди. У зв'язку з чим, просять
відмовити ОСОБА_4 в задоволенні його
позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, надані ними письмові докази та
надавши їм належну оцінку в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_4 до Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» про визнання
незаконним наказу ПАТ «Державний
ощадний банк України» від 11 листопада
2013 року за №300-к та його скасування,
поновлення на роботі, стягнення
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач та
відповідач перебували у трудових
відносинах. ОСОБА_4 займав посаду
начальника філії - Рівненського
обласного управління АТ «Ощадбанк».

Наказом №226-к від 02 вересня 2013 року за
неналежне забезпечення комплексу
заходів щодо підтримки необхідного
рівня захисту інформації у процесі
експлуатації автоматизованих систем у
філії - Рівненському обласному
управлінні АТ «Ощадбанк» та
підпорядкованих ТВБВ позивачу
оголошено догану.

Також наказом №287-к від 29 жовтня 2013 року
позивачу оголошено догану за неналежне
виконання позивачем своїх
функціональних обов'язків, покладених
на нього Положенням про філію -
Рівненське обласне управління АТ
«Ощадбанк» та посадовою інструкцією, а
саме: неналежне зберігання та
незаконне використання приладу ПКП
Дунай 8/32.

Також встановлено, що наказом №300-к від
11 листопада 2013 року позивач був
звільнений з посади згідно п.3 ст.40 КЗпП
України за систематичне невиконання
без поважних причин обов'язків,
покладених на нього трудовим договором
або правилами внутрішнього трудового
розпорядку, якщо раніше до нього
застосовувались заходи
дисциплінарного стягнення, зокрема,
невиконання розпорядження голови
правління №62 від 16.10.2013 та допущені в
зв'язку з цим порушення: пунктів 9.1-9.3
Положення про філію - Рівненське
обласне управління АТ «Ощадбанк»,
розділу 2 посадової інструкції, пунктів
1.7, 6.1.2 Положення про організацію
претензійно - позовної роботи в
установах АТ «Ощадбанк», зважаючи на
те, що раніше наказами № 226-к від 02.09.2013р.
та № 287-к від 29.10.2013р. до начальника
філії - Рівненського обласного
управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_4
застосовувались заходи
дисциплінарного стягнення, із
зазначенням підстави: постанова
правління АТ «Ощадбанк» від 11
листопада 2013 року №798, письмові
пояснення ОСОБА_4 від 11 листопада 2013
року.

Пунктом 3 ст.40 КЗпП України передбачено,
що трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках, зокрема,
систематичного невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Пленум Верховного Суду України в своїй
постанові № 9 від 06 листопада 1992 року
«Про практику розгляду судами трудових
спорів» роз'яснив, що за передбаченими
п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може
бути звільнений лише за проступок на
роботі, вчинений після застосування до
нього дисциплінарного або
громадського стягнення за невиконання
без поважних причин обов'язків,
покладених на нього трудовим договором
або правилами внутрішнього трудового
розпорядку. У таких випадках
враховуються ті заходи
дисциплінарного стягнення, які
встановлені чинним законодавством і не
втратили юридичної сили за давністю
або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті
громадські стягнення, які застосовані
до працівника за порушення трудової
дисципліни у відповідності до
положення або статуту, що визначає
діяльність громадської організації, і
з дня накладення яких до видання наказу
про звільнення минулого не більше
одного року.

Також судом встановлено, що накази
№226-к від 02 вересня 2013 року та №287-к від
29 жовтня 2013 року не втратили своєї
юридичної сили.

Пунктом 22 Постанови Пленум Верховного
Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року
«Про практику розгляду судами трудових
спорів» рекомендовано, що у справах про
поновлення на роботі осіб, звільнених
за порушення трудової дисципліни,
судам необхідно з'ясувати, в чому
конкретно проявилось порушення, що
стало приводом до звільнення, чи могло
воно бути підставою для розірвання
трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8
ст.40 п.1 ст.41 КЗпП.

Судом з'ясовано, що розпорядженням №62
від 16 жовтня 2013 року про результати
перевірки стану претензійно - позовної
роботи філії - Рівненського обласного
управління АТ «Ощадбанк» позивача було
зобов'язано здійснити комплекс
заходів.

06 листопада 2013 року актом перевірки
виконання розпорядження №62 від 16
жовтня 2013 року встановлені факти
невиконання позивачем розпорядження.

Відповідно до посадової інструкції
начальника філії - Рівненського
обласного управління АТ «Ощадбанк», з
якою позивач ознайомлений, до завдань
та обов'язків начальника філії -
Рівненського обласного управління АТ
«Ощадбанк», серед іншого, належить
здійснення керівництва діяльністю
філією і ТВБВ, забезпечення виконання
наказів і розпоряджень голови
правління.

Пунктами 1.7 та 4.1 посадової інструкції
визначено, що начальник філії здійснює
загальне керівництво та контроль за
дотриманням порядку ведення
претензійно-позовної роботи; несе
відповідальність за неналежне і
невчасне виконання ним покладених на
нього посадовою інструкцією завдань і
обов'язків.

Таким чином, долучені до справи
матеріали (письмові докази) свідчать
про те, що позивачем не виконувались
покладені на нього трудові обов'язки.

Відповідно до ч.1 ст. 149 КЗпП України до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення.

З матеріалів справи вбачається, що
позивача було ознайомлено з актом
перевірки від 06 листопада 2013 року щодо
виконання розпорядження №62 від 16
жовтня 2013 року, але останній відмовився
від його підписання та надання своїх
письмових пояснень, що підтверджується
відповідним актом від 06 листопада 2013
року.

Листами голови правління АТ «Ощадбанк»
№19/2-03/1773-12852 від 07 листопада 2013 року та
№19/2-03/1786 від 08 листопада 2013 року
позивачу було запропоновано до 16
години 45 хвилин 08 листопада 2013 року
надати свої письмові пояснення
відносно встановлених перевіркою
фактів.

З матеріалів справи вбачається, що
фактично пояснення позивачем були
надані 11 листопада 2013 року о 09 год. 40 хв..

Відповідно до ч. 1 ст. 147 та ст. 149 КЗпП
України, за порушення трудової
дисципліни до працівника може бути
застосовано тільки один з таких
заходів стягнення: догана; звільнення.

При обранні виду стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника. Стягнення оголошується в
наказі (розпорядженні) і
повідомляється працівникові під
розписку.

Як свідчать відмітки на наказі №300-к
від 11 листопада 2013 року ОСОБА_4
ознайомився з вказаним наказом та
отримав його копію 11 листопада 2013 року.

Згідно ч. 1 ст. 148 КЗпП України
дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення.

Під час розгляду справи встановлено,
що відповідачем було дотримано порядок
накладення дисциплінарного стягнення
на відповідача, зокрема у вигляді
«звільнення».

Поруч з наведеним, в судовому засіданні
не знайшли свого підтвердження доводи
представника позивача про численні
порушення зі сторони відповідача при
звільненні ОСОБА_4, а саме:

Посилання позивача про те, що наказ від
25.10.2013 №374 про затвердження плану
виїзних перевірок стану
претензійно-позовної роботи в ТВБВ на
2013 рік є способом щодо недопущення
виконання позивачем розпорядження №62
від 16 жовтня 2013 року, є припущенням, що є
недотриманням вимог ст. 60 ЦПК України,
згідно якої доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи щодо скасування з 28 серпня
2013року нотаріально посвідченої
довіреності від 10 червня 2013 року, щодо
незаконного звільнення з посади
провідного економіста сектору
розвитку банківського бізнесу ОСОБА_5,
щодо звільнення з роботи начальника
філії- Житомирського обласного
управління ПАТ «Державний ощадний банк
України» ОСОБА_6, щодо зміни строків
вжиття комплексу заходів за
результатами перевірки
претензійно-позовної роботи філії є
обґрунтуванням позивача про
упереджене ставлення відповідача до
позивача та не спростовують наявність
правових підстав для звільнення
позивача.

Доводи, що «зауваження щодо
відсутності процесуальних документів
у судових справах усунено в процесі
перевірки» з посиланням на пояснення
ОСОБА_4 та начальника юридичного
відділу філії ОСОБА_7 спростовуються
актом перевірки від 06 листопада 2013
року, підписаного тією ж самою особою, а
саме ОСОБА_7 без надання заперечень до
його змісту.

Крім наведеного, суд вважає, що в
судовому засіданні не знайшли
підтвердження й інші доводи
представника позивача щодо
незаконного звільнення ОСОБА_4.

Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши зазначені вище норми
закону та зібрані у справі докази в їх
сукупності, оцінивши докази по справі з
дотриманням вимог ст. 212 ЦПК України,
суд вважає, що в судовому засіданні не
знайшов свого підтвердження факт
порушення прав позивача щодо його
незаконного звільнення, позивачем не
надано доказів завдання моральної
шкоди.

З урахуванням наведеного відповідач
мав право на звільнення ОСОБА_4 за п. 3
ст. 40 КЗпП України, при цьому було
дотримано вимоги ст.ст. 148, 149 КЗпП
України.

Судові витрати - які складаються із
судового збору, відповідно до вимог
ст.88 ЦПК України, компенсуються за
рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10, 60, 88, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_4 до Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» про визнання
незаконним наказу ПАТ «Державний
ощадний банк України» від 11 листопада
2013р. за №300-к та його скасування,
поновлення на роботі, стягнення
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди, відмовити повністю.

Судові витрати - які складаються із
судового збору компенсувати за рахунок
держави.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Рівненської області через Рівненський
міський суд.

Суддя Рівненського міського суду
С.В.
Наумов