АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 548/1954/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/479/14
Головуючий у 1-й інстанції Личковаха О.
Доповідач Обідіна О. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Пікуля В.П.

При секретарі : Нестеренко А.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Хорольського районного суду
Полтавської області від 25 грудня 2013
року по справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Хорольського районного суду
Полтавської області від 25 грудня 2013
року позов публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк»
заборгованість по договору №б/н від 29
листопада 2005 року в сумі 27490 грн. 02 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» судовий
збір в сумі 274 грн. 90 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення скасувати та постановити нове
про відмову в задоволенні позову з
підстав пропуску позивачем строків
позовної давності, які обраховані
судом невірно, на підставі інших, ніж
передбачено умовами договору,
документів.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, учасників процесу, що
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, приходить до
висновку, про її задоволення.

Згідно п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом, 29 листопада 2005
року на підставі заяви ОСОБА_1, остання
отримала в ВАТ КБ «Приватбанк» (зараз -
ПАТ КБ «Приватбанк») кредитну картку
«Універсальна МаstеrСаrd», з кредитним
лімітом 2800 грн., з базовою відсотковою
ставкою 3% щомісячно, зі строком дії
відповідно до строку дії карти, з
порядком погашення заборгованості
щомісячними платежами в розмірі 7% від
суми заборгованості.

Своїм підписом в заяві позичальник
підтвердила, що вона ознайомлена і
згодна з Умовами надання банківських
послуг, Правилами користування
платіжною карткою та Тарифами банку.

Внаслідок неналежного виконання
позичальником своїх зобов'язань по
погашенню заборгованості за кредитом
та відсотків за його користування,
утворилась заборгованість, яка станом
на час звернення з позовом до суду (
07.10.2013 р.) становила 27490 грн. 02 коп., з
яких:

- 6641,25 грн. заборгованість за кредитом,

- 19063,53 грн. заборгованість по процентам
за користування кредитом,

- 500 грн. штрафу (фіксована частина),

- 1285,24 грн. штрафу (процентна складова).

Задовольняючи позовні, вимоги місцевий
суд виходив з доведеності факту
порушення позичальником своїх
зобов'язань, що призвело до утворення
заборгованості в розмірі 27490 грн.02
коп., яка підлягає стягненню з
відповідача. Відмовляючи в задоволенні
заяви відповідача про застосування
наслідків спливу позовної давності,
суд виходив з положень Умов та правил
надання банківських послуг, зокрема п.
9.12, яким визначено домовленість сторін
про дію договору впродовж 12 місяців з
моменту підписання, якщо протягом
строку жодна сторона не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він автоматично лонгується
на той же строк. Оскільки жодна з сторін
не інформувала іншу про припинення
договору, спірний договір є
продовженим, а тому підстав для
застосування строку позовної давності
не має.

Погоджуючись з обґрунтованістю вимог
про порушення відповідачем
зобов'язань по кредитному договору, що
призвело до утворення заборгованості в
розмірі 27490 грн. 02 коп., колегія суддів
не може погодитись з висновками суду
першої інстанції щодо вирішення
питання про сплив позовної давності.

Згідно ст. 509 ч.1 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено
обов'язковість виконання зобов'язання
належним чином, відповідно до умов
договору та вимог ЦК України, інших
актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 610 ЦК України порушення
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання (
неналежне виконання). Одним з
видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання зобов'язань
в обумовлений сторонами строк.

Між тим, законодавчо закріплено -
статтею 530 ЦК України поняття «строк
дії договору» та статтею 631 ЦК України
поняття «строк (термін) виконання
зобов'язання», які є різними з точки
зору їх правової природи.

Згідно п.9.12 Умов і Правил надання
банківських послуг картковий рахунок
відкривається на невизначений строк і
діє протягом 12 місяців з моменту
підписання, якщо ні одна із сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично пролонгується на той же
строк.

Вказаний пункт стосується досягнутої
між сторонами домовленості щодо
строку дії договору.

Пунктами 5.3, 5.4 розділу ІІ Правил
користування платіжною картою Умов і
Правил надання банківських послуг
передбачено обов'язок позичальника
здійснювати повернення кредиту
частками (щомісячними платежами) в
розмірі та в строки, встановлені в
Пам'ятці клієнта (щомісячна сплата
кредитного ліміту, процентів за
попередній місяць, комісії), а також
встановлено відповідальність за
порушення внесення щомісячних
платежів. Таким чином, вказаними
пунктами встановлено строки (терміни)
виконання зобов'язання у вигляді
сплати щомісячних платежів.

Отже, поряд зі встановленням строку
дії договору, сторони погодили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань у вигляді повернення
останнім кредиту частками
(щомісячними платежами) в розмірі та в
строки, передбачені умовами договору.

Із вказаного можна зробити висновок, що
Заявою позичальника та Умовами і
Правилами встановлені окремі
самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами і
встановлюють відповідальність за
невиконання цього обов'язку.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, в
листопаді 2008 року ОСОБА_1 здійснено
останній щомісячний платіж по
поверненню кредитних коштів, про що
свідчить роздруківка її карткового
рахунку на а.с. 35-43.

Таким чином, з грудня 2008 року
позичальником припинено здійснення
повернення щомісячних платежів, позаяк
право кредитора необхідно вважати
порушеним з моменту недотримання
боржником строку погашення чергового
щомісячного платежу, який повинен був
мати місце в грудні 2008 року, а відтак і
початок перебігу позовної давності за
кожний черговий платіж необхідно
обраховувати з моменту порушення
строку його виконання.

Оскільки в грудні 2008 року
позичальником не було здійснено
погашення чергового платежу по
поверненню кредиту, то вже в січні 2009
року мало місце порушення прав
кредитора, відтак в останнього виникло
право на позов, який він мав пред'явити
протягом трьох років, тобто до січня 2012
року, проте звернувся до суду лише в
жовтні 2013 року.

На вказані обставини суд першої
інстанції належної уваги не звернув та
допустився помилки щодо ототожнення
поняття «строку дії договору», який
продовжує свою дію, з поняттям «строки
(терміни) виконання зобов'язання», які
визначені у вигляді окремих щомісячних
платежів, що свідчить про необхідність
обрахування позовної давності з
моменту настання строку погашення
чергового платежу, про що висловлена
правова позиція Верховного суду
України в постанові від 06.11.2013 р. у
справі №6-116 це13, яка згідно до вимог
ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для
всіх судів.

З урахуванням встановлених обставин,
колегія суддів приходить до висновку
про скасування рішення суду першої
інстанції та постановлення по справі
нового рішення про відмову в
задоволенні позову з підстав ч.4 ст. 267
ЦК України внаслідок сплину позовної
давності, про застосування якої
заявлено відповідачем.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4
ч.1 ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хорольського районного суду
Полтавської області від 25 грудня 2013
року скасувати та ухвалити нове про
відмову в задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у
зв'язку з пропуском строку позовної
давності.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді:

З оригіналом згідно.