Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/488/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді : Коломієць
О.С.

суддів: Зарицької Г.В.,
Якухно О.М.,

при секретарі

судового засідання:
Ходаківської О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
захист честі, гідності і ділової
репутації, зобов'язання вчинити дії,
відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Корольовського районного суду
м.Житомира від 17 грудня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

В січні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом, в якому просив визнати
недостовірною інформацію,
розповсюджену ОСОБА_4, яка виражена в
наступному тексті: «23.12.2012 р. о 09-00 год.
ранку ОСОБА_2 увірвався в робочий
кабінет № 231, зажав у крісло ОСОБА_3 та
почав його душити, потім посипав землею
голову, обличчя, одежу, промовляв
молитву, пов'язану із закінченням його
життя, несамовито кричав : «уб'ю, задушу,
знищу сім'ю», вимагав піти з
університету, говорив, що сім'я ОСОБА_3
проклята, жити йому до ранку, з ним буде
те, що з Орловим, але він мучитися не
буде, тому що залишилося йому два дні
життя, якщо він комусь пікне, то його
застрелить ОСОБА_2 або розіб'є череп на
дві частини. Почувши скрип дверей у
сусідньому кабінеті, ОСОБА_2 втік». Крім
того, просив зобов'язати ОСОБА_3
публічно вибачитись перед позивачем за
розповсюдження недостовірної
інформації та нанесення образ на
зборах працівників трудового
колективу університету та направити
листи-спростування ректору
Житомирського державного
технологічного університету проф.
ОСОБА_5 та архієпископу Житомирському
та ОСОБА_6; заборонити ОСОБА_3 вчиняти
дії, які принижують честь, гідність та
ділову репутацію, що виражається в
розповсюдженні недостовірної
інформації; стягнути з відповідача на
свою користь 10000,00 грн. моральної шкоди,
завданої розповсюдженням неправдивих
відомостей, що паплюжать честь і
гідність позивача; стягнути з
відповідача судові витрати.

Рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 17 грудня 2013 року
позов задоволено частково. Визнано
недостовірною зазначену вище
інформацію, зобов'язано ОСОБА_3
надіслати ректору Житомирського ДТУ
лист-спростування на свій лист від
24.12.2012 р.; стягнуто з відповідача на
користь позивача 2000,00 грн. моральної
шкоди, завданої розповсюдження
недостовірної інформації та 344,10 грн.
судових витрат. В решті задоволення
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, не
погоджуючись з прийнятим рішенням суду
в частині стягнення моральної шкоди та
судових витрат, посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права та порушення
процесуального, просить скасувати
рішення суду в частині задоволення
позовних вимог про відшкодування
моральної шкоди і відмовити в цій
частині та змінити рішення суду в
частині стягнення судових витрат.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує
тим, що суд у повному обсязі не врахував
вимоги Закону, роз'яснення Пленуму ВСУ,
встановив обставини, що не були
доведені та належним чином
підтверджені позивачем.

Заслухавши доводи осіб, які з'явилися в
судове засідання, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 4, 7 ст. 277 ЦК України
спростування недостовірної інформації
здійснюється особою, яка поширила
інформацію. Спростування
недостовірної інформації здійснюється
у такий же спосіб, у який вона була
поширена.

Місцевим судом встановлено, що
інформація поширена завідувачем
кафедри бухгалтерського обліку
Житомирського ДТУ професором ОСОБА_4
про проректора Житомирського ДТУ
ОСОБА_2 є недостовірною і такою, що
принижує його людську честь, гідність
та ділову репутацію, а тому дійшов
обґрунтованого висновку про
доведеність заявлених позивачем вимог
й наявність підстав для спростування
такої інформації. Крім того,
застосовуючи до спірних правовідносин
положення ст. ст. 23, 280 ЦК України, суд
вважав за доцільне відшкодувати
позивачу моральну шкоду у розмірі 2000,00
грн.

Такий висновок суду першої інстанції є
вірним виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо
фізичній особі внаслідок порушення її
особистого немайнового права завдано
майнової та (або) моральної шкоди, ця
шкода підлягає відшкодуванню.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України
моральна шкода полягає у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної
особи. Розмір моральної шкоди
визначається виходячи із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Пленум Верховного Суду України у п.27
Постанови від 27.02.2009 року №1 «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи» роз'яснив, що,
способами захисту гідності, честі та
ділової репутації від поширення
недостовірної інформації можуть бути,
крім права на відповідь та
спростування недостовірної
інформації, також і вимоги про
відшкодування збитків та моральної
шкоди, заподіяної такими порушеннями
фізичній особі.

Відповідно до положень ч.1 ст. 1167 ЦК
України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім, випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про обґрунтованість та доведеність
позовних вимог ОСОБА_2 в частині вимоги
про відшкодування моральної шкоди,
завданої з вини відповідача внаслідок
приниження його гідності, честі та
ділової репутації.

При визначенні розміру грошового
відшкодування моральної шкоди судом,
відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України,
враховані обставини, за яких вона була
заподіяна, глибина душевних страждань
позивача внаслідок поширення
відповідачем відносно нього
недостовірної інформації. Розмір
моральної шкоди визначався, виходячи
із засад розумності, виваженості та
справедливості. Зокрема, враховувалися
тяжкість вимушених змін у життєвих і
трудових стосунках позивача, як
проректора вищого навчального закладу,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану.

З урахуванням цих обставин, колегія
суддів вважає, що суд правильно
визначив суму відшкодування завданої
моральної шкоди відповідачем на
користь позивача в розмірі 2000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги в частині
розподілу судових витрат визнаються
також безпідставними виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено. Проте, у кожному випадку
розмір суми присудженого судового
збору не може бути меншим за
мінімальний розмір ставки судового
збору, яка встановлена Законом України
«Про судовий збір».

Згідно з положенням ч.1,2 ст. 4 цього
Закону судовий збір справляється у
відповідному розмірі від мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі,
встановленої законом на 1 січня
календарного року, в якому відповідна
заява подається до суду, - у
відсотковому співвідношенні до ціни
позову та у фіксованому розмірі. Ставки
судового збору складають: за подання до
суду заяви немайнового характеру - 0,1%
розміру мінімальної заробітної плати
(114,70 грн.) та за подання заяви про
відшкодування моральної шкоди в
зв'язку з захистом честі, гідності і
ділової репутації фізичної особи - 0,2%
розміру мінімальної заробітної плати
(229,40 грн.).

З урахуванням викладеного, суд першої
інстанції, задовольняючи позов
частково та вирішуючи питання про
розподіл судових витрат, правильно
визначив суму судового збору в розмірі
344,10 грн. (одна вимоги немайнового
характеру - 114,70 грн. та одна вимога
майнового характеру - 229,40 грн.), яка
підлягала стягненню з відповідача на
користь позивача, оскільки виходив з
пропорційності розміру задоволених
позовних вимог та мінімальної ставки
судового збору, встановленої Законом
України «Про судовий збір».

Рішення в іншій частині в апеляційному
порядку не оскаржено, тому не
перевіряється судом апеляційної
інстанції.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції постановлене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду
м.Житомира від 17 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді