Справа № 164/1566/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Невар О.В. Провадження №
22-ц/773/231/14 Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справах
апеляційного суду Волинської області в
складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Подолюка В.А., Киці С.І.,

при секретарі - Захаровій Н.А.,

з участю:

представника позивача - Місюри І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луцьку цивільну справу
за позовом публічного акціонерного
товариства комерційного банку (далі -
ПАТ КБ) «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_2 на рішення
Маневицького районного суду
Волинської області від 26 листопада 2013
року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Маневицького районного суду
Волинської області від 26 листопада 2013
року в даній справі позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 22945 гривень
69 копійок кредитної заборгованості.

Не погоджуючись із постановленим
судовим рішенням, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на незаконність рішення через
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими та порушення норм
матеріального і процесуального права,
просив його скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову в позові.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідач належним чином не виконав
взяті на себе зобов'язання за кредитним
договором, а тому суд задовольнив позов
банку та стягнув з відповідача на
користь позивача заборгованість за
вказаним договором.

В судове засідання представник
позивача та відповідач не з'явилися,
хоча у встановленому порядку були
повідомлені про час та місце судового
розгляду, а тому суд розглянув справу у
їх відсутності.

Дослідивши обставини справи,
перевіривши рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів прийшла до висновку, що
апеляційну скаргу відповідача слід
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлено і
це відповідає наявним в матеріалах
справи доказам, яким суд дав правильну
правову оцінку, що відповідно до
кредитного договору від 02 січня 2008
року, укладеного між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2,
останньому було надано кредит на суму
5000 гривень у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 24% річних, що
нараховуються на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. Відповідач
підтвердив свою згоду на те, що
підписана заява разом з умовами і
правилами надання банківських послуг,
правилами користування платіжною
карткою складає між ним та позивачем
договір, що підтверджується його
підписом у заяві (а.с.5-9).

Також судом встановлено, що відповідач
погодився з умовами та правилами
надання банківських послуг, факт
отримання кредиту та використання
кредитної картки ним не оспорюється. З
моменту укладення договору жодна зі
сторін договору до моменту розгляду
справи судом не заявила про намір його
припинити. Відповідач не подавав
позивачу письмової заяви про закриття
карткового рахунку.

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановленим договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України
передбачено, що якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що в
порушення вищезазначених правових
норм та умов кредитного договору
позичальник не повертає кредит та
нараховані відсотки за користування
кредитним договором, тобто порушує
свої зобов'язання перед банком.

Статтями 549 - 551 ЦК України визначено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Право на неустойку виникає незалежно
від наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання. Предметом
неустойки може бути грошова сума,
рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 9.12 умов і правил
надання банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він автоматично
пролонговується на такий же термін.
Договором передбачено також порядок та
умови погашення кредиту, погашення
заборгованості по кредиту, сплата
нарахованих за період користування
кредитом відсотків, комісії за
користування кредитом та інших витрат.

Відповідно до п. 6.5 умов і правил
надання банківських послуг відповідач
зобов'язувався погашати
заборгованість за кредитом, відсотками
за його використання, за перевитрати
платіжного ліміту, а також оплачувати
комісії на умовах, передбачених
договором.

Згідно з п. 6.6 умов і правил надання
банківських послуг відповідач
зобов'язувався у разі невиконання
зобов'язань за договором на вимогу
позивача виконати зобов'язання з
повернення кредиту (у тому числі
простроченого кредиту та овердрафту)
та зобов'язання щодо оплатити
винагороди позивачу.

Відповідно до п. 8.6 умов і правил
надання банківських послуг при
порушенні відповідачем строків
платежів по кожному з грошових
зобов'язань, передбачених договором,
більш ніж на 120 днів він зобов'язаний
сплатити позивачу штраф в розмірі 500
гривень + 5% від суми заборгованості.

З наявного в матеріалах справи
розрахунку суми боргу, наданого
позивачем, убачається, що станом на 03
вересня 2013 року заборгованість
відповідача становить 22945,69 грн. (а.с. 3-4),
в тому числі - заборгованість за
кредитом -3033,20 грн.; заборгованість за
відсотками - 10233,65 грн.; заборгованість
по комісії за користування кредитом -
8110 грн., штраф - 500 гривень (фіксована
частина), штраф - 1068, 84 грн. (процентна
складова)

З огляду на викладене та з урахуванням
того, що відповідач належним чином не
виконує взяті на себе зобов'язання по
поверненню кредиту, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про стягнення з боржника на користь
банку заборгованості за кредитним
договором.

Доводи апеляційної скарги про те, що
відповідач є інвалідом ІІ групи
внаслідок психічного розладу і є
недієздатним та таким, що не може
усвідомлювати значення своїх дій та їх
наслідків, а тому кредитний договір
слід визнати недійсним, не
заслуговують на увагу колегії суддів,
оскільки, всупереч вимогам статті 60 ЦПК
України відповідач не надав належних
та допустимих доказів щодо того, що в
момент укладення спірного кредитного
договору він був недієздатним,
внаслідок чого не усвідомлював
значення своїх дій і не керував ними.

Інші доводи апеляційної скарги є
власним тлумаченням відповідачем
обставин справи та норм чинного
законодавства, а тому не впливають на
правильність висновків суду першої
інстанції.

На підставі наведеного колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції постановлено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстав для його
скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Маневицького районного
суду Волинської області від 26
листопада 2013 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: