Справа № 2-972/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2014 року Солом'янський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Калініченко О.Б.

при секретарі - Войцеховській
М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
Київської міської ради про визнання
права власності,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 30.07.2013 року звернувся з позовом,
в якому просив визнати за ним в порядку
спадкування за законом після смерті
його батька - ОСОБА_2, яка мала місце
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право власності на 1/2
частину житлового будинку
(домоволодіння) АДРЕСА_1.

В обґрунтування вимог позивач
посилається на те, що після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 відкрилася
спадщина, до складу якої входить ?
частина житлового будинок
(домоволодіння) АДРЕСА_1, а відповідно
до ст. 1261 ЦК України він є спадкоємцем
першої черги за законом після смерті
батька.

На підставі зазначеного позивач
звернувся у встановлений строк до
Дев'ятої Київської державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини за законом, у
зв'язку з чим державною нотаріальною
конторою було відкрито спадкову справу
після смерті ОСОБА_2, яка мала місце
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Проте, по даний час позивач не може
отримати свідоцтво про право на
спадщину за законом у зв'язку з
відсутністю правовстановлюючих
документів на 1/2 частину житлового
будинку (домоволодіння) АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав та просив їх
задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти позову та
вважав його необґрунтованим та таким,
що не підлягає задоволенню, вказуючи на
те, що, як вбачається з позовної заяви,
отриманню свідоцтв про право на
спадщину перешкоджає відсутність
правовстановлюючих документів на
житловий будинок за померлим.

Посилався на те, що право власності та
інші речові права підлягають державній
реєстрації, в тому числі на житлові
будинки, а державна реєстрація
правовстановлюючих документів про
право власності на спірну частину
будинку за померлим ОСОБА_2 відсутні. За
таких обставин, враховуючи, що за життя
спадкодавець не набув права власності
на житловий будинок, то спадкоємець
також не набуває відповідного права
власності в порядку спадкування.

Так, враховуючи роз'яснення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13,
якщо за життя спадкодавець не набув
права власності на житловий будинок,
земельну ділянку, то спадкоємець також
не набуває права власності у порядку
спадкування. До спадкоємця переходять
лише визначені майнові права, які
належали спадкодавцеві на час
відкриття спадщини. Для набуття права
власності у встановленому
законодавством порядку спадкоємець
повинен здійснити дії, які необхідні
для набуття права власності на
визначене нерухоме майно, зокрема на
житловий будинок, іншу споруду.

Однак, враховуючи, що докази того, що
спірний житловий будинок був прийнятий
в експлуатацію в матеріалах справи
відсутні, тому вважає, що право
власності в порядку спадкування на
спірний будинок у позивача не виникає.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, приходить
до висновку про задоволення позову,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
помер ОСОБА_2, про що Відділом
реєстрації смерті у м. Києві в Книзі
реєстрації смертей зроблено
відповідний актовий запис за № 14876 та
видане свідоцтвом про смерть серії
НОМЕР_1 від 20.08.2012 року, копія якого
міститься в матеріалах справи.

Після його смерті відкрилася спадщина,
в тому числі у вигляді 1/2 частини
житлового будинку АДРЕСА_1.

Спадкоємцем першої черги після смерті
ОСОБА_2 відповідно до ст. ст. 1222, 1261 ЦК
України є позивач, який є його сином, а
родинні відносини якого з померлим
підтверджуються свідоцтвом про
одруження серії НОМЕР_2 від 26.07.1980 року
та свідоцтвами про народження ОСОБА_1
серії НОМЕР_3 від 17.01.1981 року.

Дружина померлого - ОСОБА_3 відмовилась
від своєї частки спадкового майна на
користь позивача.

Позивач протягом шестимісячного
строку звернувся з заявою про
прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2
до Дев'ятої Київської державної
нотаріальної контори, якою була
відкрита спадкова справа за № 70/2013 рік.

Однак у видачі свідоцтва про право на
спадщину позивачу було відмовлено у
зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів на 1/2
частини житлового будинку АДРЕСА_1 за
померлим, що є спадковим майном, т.я.
правовстановлюючий документ на
частину будинку - свідоцтво про право
на спадщину за заповітом, видане
Дев'ятою Київською державною
нотаріальною конторою 03.07.2003 року, не
було померлим за життя зареєстровано у
Київському міському бюро технічної
інвентаризації.

Отже, нотаріусом було обґрунтовано
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину, тому у цьому випадку
виникає цивільно-правовий спір, що
підлягає розглядові у позовному
провадженні.

Так, до складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкоємцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Умовою для переходу в порядку
спадкування прав власності на об'єкти
нерухомості, в тому числі житловий
будинок, інші споруди, земельну ділянку
є набуття спадкодавцем зазначеного
права у встановленому законодавством
порядку.

За життя ОСОБА_2 фактично не
зареєстрував за собою право власності
на 1/2 частини житлового будинку
(домоволодіння) АДРЕСА_1.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України,
якщо право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від
01.07.2004 року «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» права на нерухоме майно, які
підлягають державній реєстрації
відповідно до цього Закону, виникають з
моменту такої реєстрації.

Однак відповідно до ч. 4 ст. 3
зазначеного Закону права на нерухоме
майно, що виникли до набрання чинності
цим законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Як вбачається з матеріалів справи,
судом були встановлені відомості, що
Виконавчим комітетом ради депутатів
Залізнодорожнього району м. Києва №177
від 18.03.1957 року був виданий акт
прийняття в експлуатацію
індивідуального домоволодіння за
спірною адресою житловою площею 101,3 кв.
м.

Крім того, відповідно з даних
технічного паспорта на житловий
будинок (домоволодіння) за адресою:
АДРЕСА_1, виготовленого 12.07.2013 року КП
«Київське міське бюро технічної
інвентаризації», також вбачається, що
житловий будинок побудовано в 1957 році,
а господарські будівлі і споруди
побудовано в період з 1957 року по 2013 рік.

При вирішенні спорів щодо спадкування
права власності на нерухоме майно слід
враховувати зміну редакції ч. 4 ст. 331 і
ч. 4 ст. 334 ЦК України та інших норм
цивільного законодавства і
застосовувати редакцію закону, яка
діяла на час виникнення права у самого
спадкодавця на момент закінчення
будівництва будинку та на отримання
самим померли спадщини, зокрема,
положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом
України «Про власність», Законом
України від 07.12.1990 року №553-ХІІ «Про
місцеві Ради народних депутатів та
місцеве і регіональне самоврядування»,
Законом України від 25.12.1974 року «Про
державний нотаріат», постановою Ради
Міністрів Української РСР від 11.03.1985
року №105 «Про порядок обліку житлового
фонду в Українській РСР», Вказівками по
веденню погосподарського обліку в
сільських Радах народних депутатів,
затвердженими центральним
статистичним управлінням СРС 13.04.1979
року за №112/5, Вказівками по веденню
погосподарського обліку в сільських
Радах народних депутатів,
затвердженими Центральним
статистичним управлінням СРС 12.05.1985
року №5-24-26, Інструкцією про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР від 31.01.1966 року,
Інструкцією про порядок вчинення
нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами Української
РСР, затвердженою наказом Міністра
юстиції Української РСР від 31.10.1975 року
№ 45/5, Інструкцією про порядок вчинення
нотаріальних дій виконавчими
комітетами міських, селищних,
сільських Рад депутатів трудящих,
затвердженою наказом Міністра юстиції
УРСР від 19.01.1976 року № 1/5, та іншими
нормативними актами.

За змістом зазначених вище нормативних
актів виникнення права власності на
житлові будинки, споруди не залежало
від державної реєстрації цього права.

Так, державна реєстрація права
власності на житлові будинки, споруди
регулювалася підзаконними
нормативними актами, зокрема такими, як
Інструкція про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність
на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №
56, Тимчасове положення про порядок
реєстрації прав власності на нерухоме
майно, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від 07.02.2002
року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті
18.02.2002 року за № 157/6445 (з подальшими
змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали
державну реєстрацію будівель, споруд,
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно, проте виникнення права
власності на будинки, споруди не
залежало від державної реєстрації до
часу набрання чинності ЦК та Законом
України від 01.07.2004 року «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень».

Судом встановлено, що згідно з
довідкою ВСП «Батиївський» КП
«Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Солом'янського району м. Києва від
16.01.2013 року за № 36, ОСОБА_2 постійно
проживав та був зареєстрований з 06.04.1974
року в житловому будинку АДРЕСА_1.

На підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, виданого
Дев'ятою Київською державною
нотаріальною конторою 03.07.2003 року,
ОСОБА_2 отримав у спадщину від своєї
матері ОСОБА_4 ? частину житловому
будинку АДРЕСА_1.

Проте, незважаючи на це ОСОБА_2 за життя
своє право власності в БТІ не
зареєстрував.

Саме не вчинення ним відповідних дій по
оформленню свого права власності та
реєстрації відповідного свідоцтва про
право власності і спричинило подання
спадкоємцем позову про визнання права
власності, оскільки в нотаріальному
порядку оформити своє право власності
на спадщину він не може.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частин 1, 2, 4 ст. 182 ЦК
України право власності та інші речові
права на нерухомі речі, обмеження цих
прав, їх виникнення, перехід і
припинення підлягають державній
реєстрації.

Державна реєстрація прав на
нерухомість і правочинів щодо
нерухомості є публічною, здійснюється
відповідним органом, який зобов'язаний
надавати інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом. Порядок
проведення державної реєстрації прав
на нерухомість та підстави відмови в
ній встановлюються законом.

Такий порядок реєстрації прав на
нерухоме майно передбачений ЗУ «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

Разом з тим, згідно з правилами ЗУ «Про
внесення змін до ЗУ «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» №1878 від 11.02.2011
року з 01.01.2013 року державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та
обтяження таких прав здійснюють
територіальні органи державної
реєстрації прав Міністерства юстиції
України і державні та приватні
нотаріуси. Однак зазначені органи
реєстрації наділені повноваженнями
здійснювати відповідну реєстрацію
прав на нерухоме майно лише за вимогою
власника (уповноваженої особи).

За таких обставин вбачається, що у
зв'язку з відсутністю у позивача ОСОБА_1
правовстановлюючих документів,
зареєстрованих у відповідності до норм
чинного законодавства на спадкове
майно, т. я. відсутнє свідоцтво про
право власності на ? частину житловому
будинку АДРЕСА_1 на ім'я померлого
ОСОБА_1, тому відповідні обставини
унеможливлюють отримання свідоцтва
про право на спадщину за заповітом на
загальних підстав в нотаріальній
конторі, а й відповідно зареєструвати
своє право власності у встановленому
законодавством порядку

За загальними правилами ст. 316 ЦК
України правом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, та право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Крім того, згідно з п. 3.1 Інструкції про
порядок проведення технічної
інвентаризації об'єктів нерухомого
майна, затвердженої Наказом державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України №127 від
24.05.2011 року (в редакції від 11.03.2006 року)
технічній інвентаризації підлягають
об'єкти (згідно з розділом 2) всіх форм
власності, розташовані на земельних
ділянках (за окремими поштовими
адресами), незалежно від того,
побудовані вони за відповідно
оформленими документами чи самочинно:
будинки, включаючи прибудови та
надбудови, громадські та виробничі
будинки, господарські будівлі та
споруди.

Технічна інвентаризація збудованих
(реконструйованих) будинків,
допоміжних будівель та споруд
проводиться з метою: визначення їх
фактичної площі та об'єму (щодо
проектних);обстеження та оцінки
технічного стану наявних
об'єктів;установлення вартості
об'єктів.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про
технічну інвентаризацію об'єктів
нерухомого майна» технічний паспорт -
це документ, що складається на основі
матеріалів технічної інвентаризації
об'єкта нерухомого майна і містить
основні відомості про нього
(місцезнаходження, склад, технічні
характеристики, план та опис об'єкта,
наявність самочинного будівництва,
перепланування тощо). Технічна
інвентаризація може бути проведена за
заявою замовника будівництва, власника
чи користувача об'єкта нерухомого
майна або об'єкта незавершеного
будівництва.

Тобто, технічний паспорт - це документ
який засвідчує наявність чи
відсутність об'єкта нерухомості, його
технічні характеристики та опис,
наявність якого є обов'язковою.

Так, на підставі матеріалів технічної
інвентаризації житлового будинку,
виконаної станом на 12.08.2013 року та
Довідки про показники об'єкта
нерухомого майна ПБ-2013 №1322 від 02.08.2013
року, наданої Київським міським бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна, судом було
встановлено, що згідно з даними акту
прийняття в експлуатацію
індивідуального домоволодіння,
виданого Виконавчим комітетом ради
депутатів Залізнодорожнього району м.
Києві №177 від 18.03.1957 року, було прийнято
в експлуатацію житловий будинок
житловою площею 101,3 кв. м, а згідно
технічної інвентаризації від 14.07.1977
року житловий будинок літ «А» мав такі
показники: житлова площа -119,2 кв. м,
загальна площа 268,1 кв. м, тому до
категорії самочинного будівництва
було віднесено збільшення житлової
площі на 17,9 кв. м.

Судом встановлено, що на даний час
згідно з правилами п.3.2 Інструкції про
порядок проведення технічної
інвентаризації об'єктів нерухомого
майна, затвердженої наказом Держбубу
України від 24.05.2001 року за №127 та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 10.07.2001 року за №582/5773 (зі змінами
та доповненнями), збільшення житлової
площі на 17,9 кв. м, а також гараж літер
«Д», гараж літ. «Б», теплиця літ. «Е»,
літній душ літ. «Є», сарай літ. «Ж»,
вбиральня літ. «З», навіс літ. «И» не
відносяться до категорії самочинного
будівництва.

Таким чином, враховуючи, що право
власності виникає на підставі рішення
суду, яке є одним з правовстановлюючих
документів, визначених переліком, на
підставі яких здійснюється реєстрація
права власності, то відповідно ст. 392 ЦК
України, власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Враховуючи усі обставини даної справи
щодо документального підтвердження
суб'єктивних прав позивача як
спадкоємця, застосовуючи вимоги
приведеного законодавства, суд
приходить до висновку про
відповідність обраного позивачем
способу судового захисту та визнання
обґрунтованими його вимоги щодо
визнання за ним права власності на 1/2
частину житлового будинку АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 182, 316, 328, 331, 334, 392, 1223, 1261,
1268 ЦК України, ст.ст. 3-4, 10-11, 57-61, 88, 169, 209,
212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради
про визнання права власності
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину жилого будинку літ. «А»,
розташований по АДРЕСА_1, загальною
площею 268,1 кв. м, житловою площею 119,2 кв.
м, з господарчими будівлями: гараж літ.
«Д», гараж літ. «Б», теплиця літ. «Е»,
літній душ літ. «Є», сарай літ. «Ж»,
вбиральня літ. «З», навіс літ. «И»; та
спорудами: №1-6,І.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через суд
першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: