АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/11/2014р.
Головуючий в І інстанції Стамбула Н.В.
Доповідач: Кутурланова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року січня місяця 21 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого Кутурланової О.В.

Суддів Орловської Н.В.

Майданіка В.В.

При секретарі Гончар К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Комсомольського районного
суду м.Херсона від 15 квітня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до
Департаменту житлово-комунального
господарства Херсонської міської ради,
як правонаступника Управління
житлового господарства Херсонської
міської ради, ОСОБА_3 про визнання
договору найму жилого приміщення
недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

02.07.2012 року ОСОБА_2 звернулася в суд з
позовом до управління житлового
господарства Херсонської міської ради
про визнання недійсним договору найму
жилого приміщення за №543, укладеного
5.11.2010 року управлінням житлового
господарства Херсонської міської ради
з ОСОБА_4 про надання останній у
користування безстроково житла,
кімнати АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог
посилалася на те, що 19.04.2004 року на
підставі ордера вона була вселена в
кімнату гуртожитку АДРЕСА_1,
зареєстрована в ній і постійно
проживає, що підтверджується наданими
нею доказами. Відповідач, уклавши з
ОСОБА_4 договір найму на зайняте нею
приміщення, порушив її конституційне
право на житло, оскільки договір є
підставою для виселення її з жилого
приміщення, вона також позбавлена
можливості приватизувати житло у
гуртожитку, в якому постійно проживає з
2001 року.

Оскільки договір найму жилого
приміщення укладений з порушенням
вимог закону, позивачка просила суд
визнати недійсним договір найму жилого
приміщення №543 від 05.11.2010 року,
укладений між управлінням житлового
господарства Херсонської міської ради
та ОСОБА_4, та визнати її наймачем
кімнати АДРЕСА_1.

Ухвалою Комсомольського районного
суду м. Херсона від 16 серпня 2012 року
ОСОБА_3 залучено до участі в справі як
співвідповідача.

Рішенням Комсомольського районного
суду м. Херсона від 15 квітня 2013 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
управління житлового господарства
Херсонської міської ради, ОСОБА_4 про
визнання договору найму недійсним
відмовлено за необґрунтованістю
позовних вимог.

Додатковим рішенням Комсомольського
районного суду м. Херсона від 27 червня
2013 року відмовлено в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 про визнання
наймачем кімнати АДРЕСА_1 за
необґрунтованістю позовних вимог.
В апеляційній скарзі на рішення
суду ОСОБА_2 просить його скасувати і
ухвалити нове рішення, яким визнати її
наймачем кімнати АДРЕСА_1. Посилається
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального і процесуального права.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської
області від 23 вересня 2013 року рішення
районного суду в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
визнання договору найму жилого
приміщення недійсним скасовано,
провадження у справі в цій частині
закрито.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 11 грудня 2013 року
рішення апеляційного суду Херсонської
області від 23 вересня 2013 року в частині
перегляду рішення суду першої
інстанції щодо позовних вимог ОСОБА_2
про визнання її наймачем жилого
приміщення скасовано, справу в цій
частині передано на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_2 про визнання її наймачем
спірного приміщення, суд першої
інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 з 25
лютого 1987 року зареєстрована у кімнаті
№505 гуртожитку, її реєстрація не
скасована, відтак позивачці видано
ордер на кімнату, у якій проживає інша
особа.

Проте колегія суддів не може у повній
мірі погодитися з таким висновком суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.58 ЖК України на
підставі рішення про надання жилого
приміщення в будинку державного або
громадського житлового фонду
виконавчий комітет районної, міської,
районної в місті, селищної сільської
ради народних депутатів видає
громадянинові ордер, який є єдиною
підставою для вселення в надане жиле
приміщення.

Статтями 127, 128, 129 ЖК України
передбачено, що для проживання
робітників, службовців, студентів,
учнів, а також інших громадян у період
роботи або навчання можуть
використовуватись гуртожитки. Жила
площа в гуртожитку надається за
спільним рішенням адміністрації
підприємства та профспілкового
комітету. Єдиною підставою для
вселення в гуртожиток є спеціальний
ордер, який видає адміністрація
підприємства.

Судом встановлено, що у квітні 2004 року
ОСОБА_2, як працівнику державного
комунального підприємства
«Херсонелектротранс», на балансі якого
знаходився гуртожиток АДРЕСА_1, видано
ордер на право зайняття кімнати №505,
склад сім'ї - дві особи.

Рішенням Херсонської міської ради від
19 червня 2007 року № 310 гуртожитокАДРЕСА_1
переданий на баланс управління
житлового господарства Херсонського
міського виконавчого комітету
Херсонської міської ради.

Рішенням Херсонської міської ради від 8
жовтня 2010 року № 1666 зобов'язано відділ
по обліку та розподілу житлової площі
міської ради укласти з громадянами
договори найму на жилі приміщення
вказаного гуртожитку згідно з
реєстрацією.

5 листопада 2010 року між ОСОБА_3 та
управлінням житлового господарства
Херсонської міської ради укладено
договір найму жилого приміщення,
відповідно до якого ОСОБА_3 надано у
безстрокове користування жиле
приміщення АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 5 вересня 2012
року визнано недійсним договір найму,
укладений 5 листопада 2010 року між
ОСОБА_3 та управлінням житлового
господарства Херсонської міської ради,
про надання ОСОБА_3 у безстрокове
користування жилого приміщення
АДРЕСА_1.

Зважаючи на те, що позивачка
користується спірним жилим
приміщенням відповідно до ордеру, який
згідно ст.58 ЖК України є єдиною
підставою для вселення в жиле
приміщення, то обраний позивачкою
спосіб судового захисту, а саме
визнання її наймачем жилого
приміщення, на думку колегії суддів, не
відповідає вимогам закону.

З огляду на наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції в частині відмови
ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог
про визнання її наймачем житлового
приміщення підлягає скасуванню
оскільки підставою для відмови у
задоволенні позовних вимог є не
відсутність у позивачки права на
проживання у спірному жилому
приміщенні, як зазначив суд першої
інстанції, а те, що на час вирішення
спору позивачка законно користується
цим житлом, в яке вселилася на підставі
ордеру, зареєстрована в ньому у
передбаченому законом порядку, її
право не порушено, а отже підстави для
задоволення позову відсутні, а тому
рішення суду першої інстанції в
наведеній частині підлягає скасуванню
відповідно до ст.309 ЦПК України з
ухваленням в цій частині нового
рішення про відмову ОСОБА_2 в
задоволенні позову з підстав,
визначених ст.ст.58,127-129 ЖК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І ШИ Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Комсомольського районного
суду м.Херсона від 15 квітня 2013 року в
частині відмови ОСОБА_2 в задоволенні
позовних вимог про визнання її
наймачем житлового приміщення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні
позову з підстав, визначених
ст.ст.58,127-129 ЖК України.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий

Судді