УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Кузнєцова В.О.

Суддів:Ізмайлової Т. Л. , Мартинюка
В.І., Мостової Г.І., Остапчука
Д.О.,розглянувши цивільну справу за
позовом Державного підприємства
Міністерства внутрішніх справ України
«Інформ - Ресурси» до ОСОБА_5, треті
особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про стягнення
грошової суми, за касаційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 14
серпня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року Державне підприємство
Міністерства внутрішніх справ України
«Інформ - Ресурси» (далі по тексту - ДП
МВС України «Інформ - Ресурси»)
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5,
треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про
стягнення грошової суми.

Вимоги за позовом обґрунтовувало тим,
що 23 вересня 2012 року автомобіль марки
«ЗАЗ - 968М», д.н.з. НОМЕР_1, який належить
ОСОБА_5 на праві власності, був
тимчасово затриманий та доставлений
для зберігання на спеціальний
майданчик тимчасового затримання.
ОСОБА_5 повідомлено про необхідність
забрати автомобіль та оплатити
витрати, пов'язані з його зберіганням.
Однак, автомобіль до цього часу
знаходиться на зберіганні, внаслідок
чого станом на 29 квітня 2013 року
утворилась заборгованість в сумі 6 720,00
грн, яку позивач просить стягнути з
відповідача.

Рішенням Феодосійського міського суду
АР Крим від 03 липня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 14 серпня 2013
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове про
часткове задоволення позовних вимог.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ДП МВС
України «Інформ-Ресурси» 5 970,00 грн. В
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення Апеляційного суду
АР Крим від 14 серпня 2013 року,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
та порушення норм процесуального права
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені у скарзі доводи та
заперечення на неї, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються ; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Проте, дане рішення не відповідає
вищевказаним вимогам закону.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
позовних вимог та ухвалюючи нове
рішення про часткове задоволення
позовних вимог, апеляційний суд
виходив із доведеності факту надання
позивачем послуг зі зберігання
автомобіля відповідача на
спеціальному майданчику № 2 у м.
Феодосія, з урахуванням затверджених
тарифів оплати послуг
Севастопольської філії ДП МВС України
«Інформ - Ресурси» з відповідального
зберігання тимчасово затриманих
транспортних засобів.

Крім того, апеляційний суд виходив із
того, що відповідач, як власник
автомобіля, залишив його без контролю,
внаслідок чого допустив керування цим
транспортним засобом особою без
належних повноважень, та своєчасно не
звернувся за поверненням тимчасово
затриманого транспортного засобу, а
також не оплатив витрати за зберігання
автомобіля.

Однак, такий висновок зроблено судом
без належного з`ясування дійсних
обставин справи, прав та обов'язків
сторін та без належної оцінки наданих
ними доказів.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_5 є власником
автомобіля марки «ЗАЗ-968М» д.н.з. НОМЕР_1.

Згідно протоколу огляду та затримання
транспорту від 23 вересня 2012 року
вказаний автомобіль було затримано
інспектором ДПС в присутності водія
ОСОБА_8 на підставі ч. 1 ст. 130 КпАП
України.

ОСОБА_5 як власника автомобіля лише в
січні 2013 року було повідомлено про те,
що йому необхідно сплатити вартість
транспортування та зберігання
автомобіля на спеціальному майданчику
м. Феодосії.

ДП МВС України «Інформ - Ресурси» в
своїй позовній заяві зазначило, що між
ним та ОСОБА_5 виникли правовідносини
щодо зберігання автомобіля, тому
відповідач зобов'язаний сплатити
відповідну суму за його зберігання на
спеціальному майданчику, на підставі
положень ст. ст. 936, 947, 954 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором
зберігання одна сторона (зберігач)
зобов'язується зберігати річ, яка
передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

Отже, договір зберігання є
зобов'язанням, де існують певні права
та обов'язки обох сторін. Зберігач,
зокрема, зобов'язаний забезпечити
зберігання майна і повернути його
іншій стороні, яка, у свою чергу,
зобов'язана після закінчення строку,
зазначеного охоронцем, взяти назад
здане нею на зберігання майно і
відшкодувати зберігачеві витрати.

За таких обставин, суд першої
інстанції, відмовляючи в позові,
правильно виходив із того, що у ОСОБА_5
відсутній обов'язок сплачувати витрати
за його зберігання, оскільки між
сторонами не було укладено договору зі
зберігання автомобіля.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, та задовольняючи позовні
вимоги, апеляційний суд керувався ст. 954
ЦК України, згідно якої положення глави
66 ЦК України (зберігання)
застосовуються до зберігання, яке
здійснюється на підставі закону, та
відповідно застосував Порядок
тимчасового затримання та зберігання
транспортних засобів на спеціальних
майданчиках і стоянках, затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 17 грудня 2008 року № 1102 (далі по
тексту - Порядок).

Колегія суддів не може погодитися з
такими висновками суду апеляційної
інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вказаного вище Порядку,
тимчасове затримання транспортного
засобу уповноваженою особою ДАІ
проводиться у випадках, передбачених
ст. 265-2 КпАП України , зокрема, у разі,
коли неможливо усунути причину
затримання на місці виявлення
адміністративного правопорушення, і
передбачає примусове припинення
використання такого транспортного
засобу шляхом його блокування за
допомогою технічних пристроїв або
доставлення на спеціальний майданчик
чи стоянку, якщо транспортний засіб
створює значні перешкоди дорожньому
руху. При складанні протоколу про
тимчасове затримання транспортного
засобу вказується адреса майданчика із
зберігання автомобіля, посади,
прізвища, імені та по-батькові особи,
яка виконує роботи з доставлення
транспортного засобу на спеціальний
майданчик чи стоянку.

Пунктами 12, 13 вказаного Порядку
зазначено, що повернення тимчасово
затриманого транспортного засобу, який
зберігається на спеціальному
майданчику чи стоянці,здійснюється за
письмовим зверненням його водія ,
власника, (співвласника) за умови
оплати ним витрат, пов'язаних з
транспортуванням та зберіганням
такого транспортного засобу, та
пред'явлення відповідного протоколу
про адміністративне правопорушення.
Про місце зберігання тимчасово
затриманого транспортного засобу
уповноважена особа ДАІ повідомляє
водієві під час складання протоколу
про адміністративне правопорушення, а
за його відсутності - черговій частині
територіального органу внутрішніх
справ.

З протоколу огляду та затримання
транспорту від 23 вересня 2012 року (а. с. 6)
вбачається, що 23 вересня 2012 року
затриманим автомобілем керував ОСОБА_8,
а не ОСОБА_5

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, апеляційний суд не
врахував доводи ОСОБА_5 про те, що він на
час затримання автомобіля не був ні
власником, ні користувачем даного
автомобіля, так як він ще в 2006 році
видав довіреність на ім`я ОСОБА_9, а
потім на ім`я ОСОБА_6 з правом
продажу вказаного автомобіля.

Отже, висновок суду першої інстанції
про те, що відсутні підстави про
стягнення з ОСОБА_5 плати за зберігання
автомобіля є правомірним, оскільки між
сторонами договір зберігання не
укладався, вимог про повернення
автомобіля, як передбачено Порядком
ОСОБА_5 не заявляв.

Апеляційний суд не навів обґрунтованих
мотивів на спростування висновків суду
першої інстанції, покладених в основу
рішення та доказів, наданих
відповідачем та помилково скасував
рішення суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню
з підстав, передбачених ст.ст. 336, 339 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 14 серпня 2013
року скасувати.

Рішення Феодосійського міського суду
Автономної Республіки Крим від 03 липня
2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов
Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І.
Мостова Д.О. Остапчук