У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати
у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є., Черненко
В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про
визнання права власності на частину
домоволодіння, припинення права
спільної часткової власності та
визначення порядку користування
земельною ділянкою, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 02
квітня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Миколаївської області від 26
червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_4,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, посилаючись на те, що їй
та відповідачам належить 140/400 частин
домоволодіння АДРЕСА_1, розташованого
на земельній ділянці, площею 242
кв.м, що була надана у користування
сторонам відповідно до рішення
народного суду Ленінського району м.
Миколаєва від 29 серпня 1967 року.

Співвласники указаної нерухомості
постійно конфліктують з приводу
користування, як житлом, так і спірною
земельною ділянкою.

У зв'язку з цим позивачка просила суд
реально поділити спірне домоволодіння
між його співвласниками та визначити
порядок користування земельною
ділянкою площею 242 кв.м, на якій
розміщена вказана нерухомість.

У травні та листопаді 2013 року позивачка
доповнила свої позовні вимоги та
остаточно просила суд: визнати за нею
право власності на 42/200, а за
відповідачами - на 28/200 часток спірного
домоволодіння, припинити право
спільної часткової власності та
виділити їй в натурі у власність
квартиру № 6 з приміщеннями 6-1, 6-2, 6-3 і
будинок літ. Л, а квартиру № 5 залишити
відповідачам; визначити порядок
користування земельною ділянкою,
передавши їй в користування частину
земельної ділянки, площею 148 кв.м, на
якій розміщена її частина власності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла. Її
спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_4, яка
прийняла спадщину, та є
правонаступником померлої сторони у
справі.

Ухвалою місцевого суду від 16 липня 2013
року до участі у розгляді справи
залучені як треті особи, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмету спору, співвласники спірного
домоволодіння, ОСОБА_5 та ОСОБА_10

Ухвалою апеляційного суду від 12 червня
2014 року проведено заміну третьої особи,
ОСОБА_10 на його правонаступника -
ОСОБА_6

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 02 квітня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області від 26 червня 2014 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що вирішення позовних
вимог без залучення до участі в справі
в якості співвідповідачів усіх
співвласників спірного домоволодіння,
є неможливим.

З такими висновками судів повністю
погодитись не можна, оскільки ці
висновки суперечать вимогам закону та
не ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судом установлено, що у 1964 році ОСОБА_11
продала ОСОБА_12 та ОСОБА_13 по 15/100 часток
домоволодіння, яке розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, а ОСОБА_14 - 14/100 часток
(а. с. 38-39).

Рішенням народного
суду Заводського району м. Миколаєва
від 23 травня 1973 року за ОСОБА_7 визнано
право власності на 7/100 часток спірного
домоволодіння, як набуті під час шлюбу
із ОСОБА_14 (а. с. 43).

Після смерті ОСОБА_14
його спадкоємці за законом: ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_4 і ОСОБА_3 отримали
нотаріальне свідоцтво від 18 вересня 1973
року про право спільної власності на
7/100 часток спірного домоволодіння (а. с.
44).

На підставі свідоцтва
про право власності, виданого
виконкомом Центральної районної Ради
народних депутатів м. Миколаєва 23 січня
1997 року, право спільної сумісної
власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_18 і
ОСОБА_9 на 7/100 часток спірного
домоволодіння було трансформовано і
зареєстровано як право спільної
сумісної власності на 6/100 часток. За
цим же свідоцтвом за ОСОБА_7
зареєстровано право власності на 17/100
часток спірного домоволодіння (а. с. 4).

11 квітня 1997 року ОСОБА_7
подарувала ОСОБА_3 10/100 часток
зазначеного домоволодіння (договір
посвідчений державним нотаріусом
Першої Миколаївської державної
нотаріальної контори) (а. с. 5).

Крім того, ухвалою
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 28 грудня 2010
року визнано мирову угоду, за якою
право власності померлої ОСОБА_12 на 15/100
часток спірного домоволодіння
перейшло до ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_7,
кожній по 5/100 частці (а. с. 6).

Станом на 28 грудня 2012
року, згідно наявних у справі
правовстановлюючих документів та
довідок Миколаївського ММБТІ,
домоволодіння АДРЕСА_1 належало його
співвласникам на праві спільної
часткової власності. Їх ідеальні
частки в цій нерухомості становили:
ОСОБА_5 - 12/100; ОСОБА_7 - 12/100;
ОСОБА_4 і ОСОБА_3 - по 5/100 у кожної; ОСОБА_3
- 10/100; ОСОБА_21 - 19/100; ОСОБА_22, ОСОБА_23 і
ОСОБА_24 - по 6/100 у кожного; ОСОБА_10 - 13/100.
Крім того 6/100 часток цього ж
домоволодіння зареєстровано за ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_9 і ОСОБА_8 на праві
спільної сумісної власності.

31 жовтня 2013 року
ОСОБА_10 подарував належні йому 13/100
часток спірного домоволодіння ОСОБА_6

До складу спірного
домоволодіння входять наступні
будівлі, приміщення та споруди:
житловий будинок «А-1», загальною
площею 61,7 кв.м; житловий будинок «Е»,
загальною площею 110,7 кв.м; житловий
будинок «Л», загальною площею 21,3 кв.м;
житловий будинок «X», загальною площею
23 кв.м; тамбури до літньої кухні «и»,
«к»; вбиральні - «20», «Ч», «Ш»; сараї -
«30», «В», «Г», «Н», «Т», «У», «Ф», «Ц», «Я»,
літні кухні - «Б», «И», «К»; навіс - «Щ»;
огорожі - 4, 6-9, споруди - «1»,
«І», «ІІ».

Крім того, на спірній
земельній ділянці наявні об'єкти
самочинного будівництва: житловий
будинок «X», загальною площею 14,8 кв.м,
сіни літ. «х» і «2е-4», площами 10 і 4,3 кв.м,
якими користується ОСОБА_11; сіни літ
«є-6», площею 3.8 кв.м і літ. 3,0, якими
користувалась покійна ОСОБА_7

Відповідно до ст. ст. 364, 367 ЦК України
кожен із співвласників має право на
виділ його частки майна, що є у спільній
частковій власності в натурі або його
поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК
України.

За відсутності згоди співвласників про
поділ спільного майна це питання
вирішується судом.

Як вбачається з матеріалів справи,
співвласниками спірного домоволодіння
станом на грудень 2012 року є ОСОБА_10
(ОСОБА_6), ОСОБА_21, ОСОБА_24, ОСОБА_23.
ОСОБА_25, ОСОБА_5, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_8

Відмовляючи у задоволенні позову, суди,
виходили з того, що позивачка не
зазначила у якості відповідачів всіх
співвласників спірного домоволодіння.

При цьому, суд першої інстанції не
звернув уваги на ч. 2 ст. 35 ЦПК України,
згідно якої треті особи, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору, можуть бути залучені до
участі в справі також за клопотанням
сторін, інших осіб, які беруть участь у
справі. Якщо суд при прийнятті позовної
заяви, здійсненні провадження у справі
до судового розгляду або під час
судового розгляду справи встановить,
що судове рішення може вплинути на
права і обов'язки осіб, які не є
стороною у справі, суд залучає таких
осіб до участі в справі як третіх осіб,
які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору.

Тобто , встановивши, що судове рішення
може вплинути на права і обов'язки
інших співвласників будинку, суд
першої інстанції у порушення вимог ст.
35 ЦПК України не залучив їх до участі в
справі у якості третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору.

Крім того, ухвалою судді Центрального
районного суду м. Миколаєва від
02 лютого 2012 року у даній справі
відкрито провадження за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9
(а. с. 20).

Надалі суди, розглядаючи справу, у
якості відповідачів зазначали лише
ОСОБА_4 та ОСОБА_7, при цьому
процесуально не вирішивши питання щодо
інших відповідачів: ОСОБА_8, ОСОБА_9

Суд апеляційної інстанції на вказані
порушення норм процесуального права
уваги на звернув та помилково залишив
без змін рішення суду першої інстанції.

Таким чином судами у порушення вимог
ст. ст. 212-214 ЦПК України не враховані
норми матеріального та процесуального
права, які регулюють спірні
правовідносини, не встановлені та не
перевірені обставини, які мають
значення для правильного вирішення
справи, тому відповідно до ст. 338 ЦПК
України ухвалені у справі судові
рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 02 квітня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду
Миколаївської області від 26 червня 2014
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко