Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №285/5289/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Григорусь Н.Й.

суддів
Талько О.Б., Косигіної Л.М.

секретаря судового засідання
Трохимчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання договору
купівлі-продажу недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 10 грудня 2013 року , -

встановила:

У листопаді 2013 року позивач звернувся з
вищевказаним позовом до відповідача, в
якому просив визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири та
зобов'язати сторони повернути все, що
вони набули на виконання оспорюваного
правочину. В обґрунтування позовних
вимог зазначив, що вказаний правочин не
відповідає вимогам чинного
законодавства, оскільки укладений на
вкрай невигідних умовах внаслідок
збігу тяжких обставин та обману з боку
відповідача. Крім того, сторонами
насправді був укладений договір
застави нерухомого майна з метою
забезпечення повернення коштів за
договором позики.

Рішенням Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 10 грудня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено за
безпідставністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує
тим, що судом були порушені норми
матеріального та процесуального права,
неповно та всебічно з'ясовані
обставини справи, що призвело до
неправильного вирішення даної справи.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню із наступних
підстав.

Підставою недійсності правочину
відповідно до статті 215 Цивільного
кодексу України, є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 Цивільного кодексу
України, а саме: 1) зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства; 2)
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; 3) волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі; 4)
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, на
яку посилається позивач в
обґрунтування своїх вимог, як на
підставу для визнання спірного
договору купівлі-продажу нерухомого
майна недійсним, якщо одна із сторін
правочину ввела другу сторону в оману
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним. Обман має
місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкоджати вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Правові наслідки вчинення правочину
під впливом тяжкої для неї обставини і
на вкрай невигідних умовах,
передбачені ст. 233 ЦК України, на яку
також посилається позивач в
обґрунтування заявлених ним вимог. За
приписами вказаної правової норми
такий правочин може бути визнаний
судом недійсним незалежно від того, хто
був ініціатором такого правочину.

Згідно статті 234 ЦК України
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин визнається
судом недійсним.

Правові наслідки визнання
фіктивного правочину недійсним
встановлюються законом.

Як роз'яснено в п.п. 19, 20 постанови
Пленуму Верховного суду України від 6
листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»,
відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин,
вчинений під впливом помилки, обману,
насильства, зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою
стороною або внаслідок впливу тяжкої
обставини, є оспорюваним.

Судом встановлено, що 20.08.2013 року між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
відповідно до якого відповідачка
придбала квартиру за 82060 грн., ринкова
вартість якої становить 82000 грн. З
договору вбачається, що гроші позивач
отримав повністю до підписання даного
договору (п. 2.1. Договору), сторони
ствердили факт повного розрахунку за
вищевказану квартиру (п. 2.2. Договору).
Договір підписано сторонами без жодних
застережень.

Покупець зобов'язувався передати
квартиру у належному стані, виписатися
та звільнити її до 03.09.2013 року.

Крім того, з п. 4.3 договору
вбачається, що цей договір не носить
характеру удаваного та фіктивного
правочину, його укладення відповідає
дійсним інтересам сторін,
волевиявлення є вільним та
усвідомленим, умови договору їм
зрозумілі та відповідають дійсній
домовленості сторін. Крім того
зазначено, що договір не приховує
іншого правочину та спрямований на
реальне настання наслідків, які
обумовлені у ньому, містить весь обсяг
домовленостей між сторонами щодо його
предмета, скасовує та робить
недійсними усі інші зобов'язання та
пропозиції.

З витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності вбачається,
що ОСОБА_2 зареєструвала право
власності на вищевказану квартиру.
Вона тривалий час постійно проживає в
даній квартирі (має ключі), проводить
оплату комунальних послуг.

За таких обставин, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про відсутність ознаки
фіктивності правочину, оскільки
настали правові наслідки, обумовлені
договором купівлі-продажу. Проведення
позивачем ремонтних робіт у спірній
квартирі не є доказом того, що договір
купівлі-продажу фактично не укладався.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно із ч. 1 ст. 218 ЦК України
заперечення однією зі сторін факту
вчинення правочину або оспорювання
окремих його частин може доводитися
письмовими доказами, засобами аудіо-,
відеозапису та іншими доказами.
Рішення суду не може ґрунтуватися на
свідченнях свідків.

За змістом вказаних норм не може
підтверджуватися показами свідків
наявність правовідносин, що виникають
з правочинів, для яких законом
установлено письмову форму.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем не надано суду належних та
допустимих доказів на підтвердження
того, що відповідачка навмисно ввела
його в оману щодо обставин вчинення
правочину, який вчинено ним під впливом
тяжкої обставини - скрутного
матеріального становища. Наявність у
ОСОБА_1 боргових зобов'язань перед
банком та не свідчить про те, що спірний
договір вчинено позивачем під впливом
тяжкої обставини, в контексті вимог ст.
233 ЦК України. При цьому, судом
правильно взято до уваги те, що позивач
є працездатним, має постійну роботу та
є платоспроможним, оскільки подавши
відповідні документи до банку отримав
кредит.

Крім того, суд першої інстанції
правильно звернув увагу на те, що особа,
яка вчиняє правочин під впливом тяжкої
для неї обставини і на вкрай невигідних
умовах, має вчиняти такий правочин
добровільно, без наявності, зокрема,
обману. Такі правочини
характеризуються тим, що особа їх
вчиняє добровільно, усвідомлює свої
дії, але вимушена це зробити через
тяжкі обставини. Тобто, у разі
звернення з позовом про визнання
недійсним договору купівлі продажу з
підстав, передбачених ст. 233 ЦК України,
відсутні підстави для визнання такого
договору недійсним за ст. 230 ЦК України,
оскільки дані підстави є
взаємовиключними.

Враховуючи вищевикладене, суд
першої інстанції правильно відмовив у
задоволенні позову про визнання
недійсним договору купівлі-продажу з
підстав, передбачених ст.ст. 230, 233 ЦК
України.

Доводи апеляційної скарги висновки
суду не спростовують, підстав для
скасування судового рішення немає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 10 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня її
проголошення.

Головуючий
Судді