АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай
Л.Д.,

суддів: Левенця
Б.Б., Шиманського В.Й.

при секретарі:
Хилюк І.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 12 липня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и л а :

у вересні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, у якому просив
стягнути з останньої 101 946,60 грн.
посилаючись на те, що ним 27.09.2006 року
була видана на ім`я відповідачки
довіреність, якою він уповноважив неї
продати належну йому на праві
власності Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 за
ціною 540 000 руб. Зазначене майно було
продане, проте кошти від продажу йому
не повернули.

Надалі позивач неодноразово змінював
та уточнював позовні вимоги та згідно з
останніми доповненнями до позовної
заяви просив стягнути солідарно з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 101 946,60 грн., які
отримані від продажу його майна,
інфляційні збитки у розмірі 10 207,91 грн.
та три проценти річних за прострочення
виконання грошового зобов`язання у
розмірі 9 183,56 грн.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 12.07.2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову. Посилається на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи. А саме, суд не
задовольнив його клопотання про допит
свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які б
підтвердили, що він не міг бути 26.04.2006
року при передачі начебто йому коштів
відповідачем. Крім того, суд не
задовольнив його клопотання про
витребування даних про відкриття
депозитного рахунку на ім`я ОСОБА_3
після продажу частини будинку.

У судовому засіданні апелянт підтримав
апеляційну скаргу та просив її
задовольнити.

№ апеляційного провадження:
22-ц-796/1907/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Гуменюк А.І.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Махлай
Л.Д.ОСОБА_2 та представник ОСОБА_3 -
ОСОБА_13 просили апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з`явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право
на спадщину за заповітом належала Ѕ
частина будинку АДРЕСА_1.

27.09.2006 року ОСОБА_1 на ім`я своєї матері
ОСОБА_2 видав довіреність, яка
посвідчена приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_10, якою уповноважив ОСОБА_2
продати належну йому частину
вищезазначеного будинку за ціною не
менше 540 000 руб. та зареєструвати його за
будь - якою адресою в межах Воронізької
області. Строк дії довіреності був
встановлений до 27.10.2006 року.

Згідно з договором купівлі - продажу
від 29.09.2006 року будинок АДРЕСА_1, Ѕ
частина якого належала позивачу, а Ѕ -
ОСОБА_11 було продано за ціною 850 000 руб.,
з яких 540 000 руб. покупець сплатив
ОСОБА_2, яка діяла за довіреністю від
імені ОСОБА_1

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_2 з виручених від продажу частини
будинку коштів сплатила необхідні
платежі за посвідчення договору,
покрила витрати на проїзд та витрати за
зняття позивача з реєстрації та
реєстрацію за іншою адресою, а решту
суми повернула позивачу.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають
встановленим обставинам та нормам
матеріального права.

Відповідно до ст. ч. 2 ст. 1007 ЦК України
довіритель зобов'язаний, якщо інше не
встановлено договором забезпечити
повіреного засобами, необхідними для
виконання доручення, відшкодувати
повіреному витрати, пов`язані з
виконанням доручення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1006 ЦК України
повірений зобов'язаний негайно
передати довірителеві все одержане у
зв'язку з виконанням доручення.

Вирішуючи спір суд першої інстанції
правильно врахував ті доброзичливі
родинні відносини, які існували між
сторонами на час вирішення питання про
продаж будинку. Позивач є сином
відповідачки ОСОБА_2 та братом
відповідача ОСОБА_3 Свідок ОСОБА_12, який
є батьком позивача надав показання,
згідно з якими ОСОБА_2 повернула
позивачу кошти, які були отримані від
продажу частини будинку та він був
присутній при передачі цих коштів.
Обговорювалося при ньому питання і про
те, що ці кошти позивач має намір
витратити частково на погашення
кредиту, а частково для придбання
партії шуб.

Колегія суддів погоджується з доводами
відповідачки ОСОБА_2 про те, що за
вказаних обставин вона як мати не могла
вимагати будь - яких письмових розписок
від сина про передачу коштів та навіть
не допускала думки про таке, оскільки
всі питання вирішувалися в сім`ї на
засадах взаємної любові, поваги, довіри
і підтримки одне одного. Фіксування
документально будь - яких фактів
передачі коштів, майна тощо суперечило
її внутрішнім уявленням про сім`ю.
Відносини між нею та позивачем
ґрунтувалися виключно на взаємній
довірі.

Зазначаючи про те, що мати коштів від
продажу частини будинку не повернула
позивач не надав будь - яких доказів про
те, що він звертався з питання передачі
цих коштів.

Звертає на себе увагу і час подачі
даного позову, який співпадає із
зверненням позивача з позовом до
батьків та брата про припинення права
спільної сумісної власності на
квартиру, зверненням останніх з
позовом до позивача про визнання
договору дарування садового будинку
недійсним, вирішенням питання у
зазначених справах про забезпечення
позовів тощо.

Тобто на певному етапі між сторонами
виникли неприязні відносини через
суперечки щодо користування та
розпорядження спільним майном. До
виникнення таких непорозумінь у сім`ї
позивач будь - яких вимог про
витребування коштів, отриманих від
продажу частини будинку не заявляв та
про це не вказував, що свідчить про
отримання таких коштів за час коли
відносини у сім`ї були доброзичливі.

А тому за вказаних обставин суд першої
інстанції правильно визнав, що сама по
собі відсутність розписки про
отримання коштів не є підставою для
задоволення позову. Крім того, сам
позивач неодноразово змінював,
уточнював позовні вимоги, у суму
стягнення включив і кошти, які
витрачені на проїзд та сплату податків,
пред`явив вимоги до брата, якому ніякої
довіреності не видав та домовленостей
про грошові зобов`язання не мав.
Беззаперечно уточнення та зміна вимог
є правом позивача, проте така
непослідовність у більшій мірі
свідчить про доведеність обставин,
зазначених матір`ю позивача та
підтверджених показаннями батька, ніж
про обґрунтованість вимог самого
позивача.

Крім того, позивач до позовної заяви
додав копію договору купівлі - продажу
будинку, акт приймання - передачі до
цього договору, що свідчить про те, що
зазначені документи він отримав після
продажу будинку. Так само ним було
отримано паспорт з відміткою про
зняття з реєстрації та про реєстрацію
за новою адресою, що було зроблено
матір`ю на його прохання після продажу
частини будинку. Будь - яких пояснень
щодо отримання ним паспорта та цих
документів позивач не надав, вказавши,
що не пам'ятає про ці обставини.

У ОСОБА_3 ніяких грошових зобов`язань
перед позивачем не виникало, він не був
повіреним останнього щодо продажу
частини будинку, яка належала їх бабусі
- матері ОСОБА_2 та за заповітом в
порядку спадкування перейшла у
власність позивача, а тому вимоги до
ОСОБА_3 суд першої інстанції правильно
визнав безпідставними.

За таких обставин суд першої інстанції
правильно оцінив докази у справі у їх
сукупності та виходячи з принципу
справедливості та законності дійшов
правильних висновків про
безпідставність вимог позивача.

Колегія судів не приймає до уваги
доводи апелянта про те, що висновки
суду спростовуються показаннями
свідків, опитаних при розгляді справи
іншим складом суду та у допиті яких
було відмовлено надалі.

Клопотання про допит цих свідків, яке
долучене до апеляційної скарги апелянт
при розгляді справи у апеляційному
порядку не підтримав, заявивши лише
клопотання про долучення документів, у
якому йому було відмовлено та
вказавши, що інших клопотань не має.

Запис з допитом цих свідків
знаходиться у матеріалах справи.
Клопотання про прослуховування диску
також не заявлялося. Крім того, з
пояснень позивача вбачається, що
заявлені ним свідки не були невідлучно
разом з ним протягом всього дня в день,
у який за поясненнями відповідачки та
показаннями свідка відбулася передача
грошових коштів.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують.

За таких обставин колегія суддів
прийшла до висновку, що рішення суду
першої інстанції є законним і
обґрунтованим та не може бути
скасоване з підстав, викладених у
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 12 липня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді