Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року Ленінський
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючого
судді Скрипник К.О.,

при секретарі
Олексієнко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів на
повнолітню дитину,-

встановив:

Позивач 06 грудня 2013 року звернувся до
суду з позовом, в якому вказав, що
перебував у зареєстрованому шлюбі з
відповідачкою до 13.09.2002 року. Від шлюбу
мають двох дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3
та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до
ухвали Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 28.10.2003 року, суд
затвердив мирову угоду укладену між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, з приводу
врегулювання спору про встановлення
місця проживання дітей. Так, згідно
мирової угоди ОСОБА_2 погодилася, щоб
ОСОБА_3 проживала разом з батьком. Таким
чином, вже 10 років ОСОБА_3 проживає
разом з позивачем та знаходиться на
його утриманні. На сьогодні ОСОБА_3
досягла повноліття, але враховуюче, що
являється студенткою Придніпровського
професійного ліцею потребує
матеріальної допомоги. За станом
здоров`я донька не має можливості
навіть періодично підробляти та
вимагає додаткових витрат на
лікування. Просив стягувати з неї
аліменти у розмірі ? частини заробітку
(доходу) щомісяця до досягнення дочкою
двадцяти трьох років.

Позивач в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав та просив
задовольнити. В обґрунтування позовних
вимог посилався на обставини,
викладені в позовній заяві.

Відповідач та її представник у
судовому засіданні позовні вимоги не
визнали в повному обсязі та
заперечувала проти їх задоволення.

Суд, вислухавши пояснення
позивача, відповідача, її представника
вивчивши матеріали справи, вважає, що
позов не підлягає задоволенню по
наступних підставах.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Матеріалами справи встановлено, що
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі з 26 травня 1990 року по 13 вересня 2002
року (а.с.3,48). Від шлюбу мають двох дітей
- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5,49).

В силу ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Так, ухвалою Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня
2003 року затверджена мирова угода,
згідно якої ОСОБА_2 на заперечує, щоб
ОСОБА_3 проживала разом з батьком
ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, а ОСОБА_1
згоден, щоб ОСОБА_4, проживала разом з
матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.7).

Встановлено, що ОСОБА_3 навчається у
Придніпровському професійному ліцеї
(а.с.8).

Встановлено, що ОСОБА_3 є учнем гр. ТУ
ШП-13, форма навчання безоплатна та
отримує стипендію (а.с.53).

Згідно ст. 199 СК України, якщо
повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу. Право на
утримання припиняється у разі
припинення навчання.

У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006
року N 3 "Про застосування окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів" Верховний Суд
України роз'яснив, що обов'язок батьків
утримувати повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення повноліття (незалежно від
форми навчання), виникає за
обов'язкової сукупності таких
юридичних фактів: досягнення дочкою,
сином віку, який перевищує 18, але є
меншим 23 років; продовження ними
навчання; потреба у зв'язку з цим у
матеріальній допомозі; наявність у
батьків можливості надавати таку
допомогу.

Законодавець зобов'язує батьків
утримувати своїх повнолітніх дітей,
які продовжують навчання і у зв'язку з
цим потребують матеріальної допомоги,
до досягнення ними двадцяти трьох
років за умови, коли батьки можуть
надавати таку матеріальну допомогу.

Як зазначив позивач в судовому
засіданні, він працює та має дохід 5000
грн. на місяць, та вказав, що ОСОБА_3 за
станом здоров`я не має можливості
навіть періодично підробляти та
вимагає додаткових витрат на
лікування, позивач повністю утримує
доньку.

Натомість, встановлено, що на утриманні
відповідачки перебуває неповнолітня
донька ОСОБА_4, яка є учнем випускного
класу комунального закладу освіти
«Середня загальноосвітня школа № 97
імені П.І. Шкідченка»
Дніпропетровської міської ради та з
якою 11 жовтня 2013 року укладено договір
№ 34 на підготовку слухача на
підготовчих курсах ДВНЗ «Український
державний хіміко-технологічний
університет», загальна вартість
освітньої послуги становить 1080 грн.
(а.с.38-39).

Разом з тим, в силу ч.3 ст.199 СК України
право на звернення до суду з позовом
про стягнення аліментів має той з
батьків, з ким проживає дочка, син, а
також самі дочка, син, які продовжують
навчання.

Так, безпосередньо позивачем в
судовому засіданні надані пояснення,
що повнолітня донька проживає сама в
квартирі, а він проживає окремо, однак
сам здійснює її утримання, що не
заперечувалось відповідачкою.

Той факт, що місце проживання позивача
та його доньки зареєстровано за
однаковою адресою, а саме, АДРЕСА_1, не
може бути підставою вважати, що донька
проживає разом з батьком.

Також, як вбачається з довідки з місця
навчання ОСОБА_3 та з пояснень позивача,
повнолітня дитина навчається
безоплатно.

А тому, при таких обставинах,
враховуюче вищевикладене, оцінюючи
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
усіх доказів у їх сукупності, з
урахуванням зазначених норм права, суд
приходить до висновку, що позивач не
має право звертатись з даним позовом,
оскільки повнолітня дитина, на
утримання якої він просить стягнути
аліменти з відповідачки, проживає
окремо від батьків. При таких
обставинах, повнолітня дитина сама має
право звернутися до суду з позовом про
стягнення на свою користь та на своє
утримання аліментів з батьків, у в
зв'язку з чим позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

В силу ст. 88 ЦПК України,
враховуючи те, що позивач був
звільнений від сплати судових витрат
при подачі позову, вони компенсуються
за рахунок держави, відповідно до
Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст.180, ч.3 ст.199
Сімейного Кодексу України, ст.ст. 2, 11, 88,
212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І
Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення аліментів на повнолітню
дитину - відмовити.

Судові витрати компенсувати за
рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
10-денний строк з дня його проголошення
апеляційної скарги.

Суддя
К.О. Скрипник