РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Заочне

Справа №668/17392/13-ц

Пров. №2/668/519/14

27.03.2014 року Суворовський районний суд м. Херсона у складі:

головуючого судді Корецького Д.Б.,

при секретарі Куряніновій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна та визнання права особистої приватної власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 22 грудня 20101 року був розірваний.

Також зазначає, що під час перебування у шлюбі з відповідачкою ним було придбано наступні транспортні засоби: автомобіль НОМЕР_1, 2000 року випуску, придбаний у 2008 році та зареєстрований відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВТС026386, на імя відповідачки; автомобіль НОМЕР_2, 2004 року випуску, придбаний у 2007 році та зареєстрований відповідно до свідоцтва про реєстрацію САА575214 на імя відповідачки; автомобіль НОМЕР_3, 2004 року випуску, придбаний у липні 2006 року та зареєстрований відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу РАР494504 та зареєстрований на імя позивача.

В рамках поділу мана подружжя позивач вважає, що у його власність підлягають виділенню автомобілі НОМЕР_4, 2000 року випуску, Opel Vectra, д.н. НОМЕР_5, 2004 року випуску та ? частина автомобіля НОМЕР_2, 2004 року випуску, оскільки автомобілі НОМЕР_4, 2000 року випуску та Opel Vectra, д.н. НОМЕР_5, 2004 року випуску були придбані за запозиченими коштами, які як зазначив позивач, були сплачені ним особисто у 2011-2012 році.

З огляду на наведене просить суд розподілити майно, набуте під час шлюбу між сторонами, виділивши йому у власність: Mitsubishi Canter, д.н. НОМЕР_6, 2000 року випуску, Opel Vectra, д.н. НОМЕР_5, 2004 року випуску та ? частину автомобіля НОМЕР_2, 2004 року випуску, виділити у власність відповідачки ? частину автомобіля НОМЕР_2, 2004 року випуску, поклавши на відповідачку судові витрати.

В судовому засіданні позивач - ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити, проти винесення заочного рішення по справі не заперечував.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити.

Відповідачка - ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась з невідомих суду причин, про розгляд вказаної цивільної справи повідомлялась належним чином та через ЗМІ.

Суд, заслухавши сторони, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Так судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.02.2004 року, який відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 22.12.2010 року був розірвано.

В період шлюбу сторони придбали у власність автомобілі: НОМЕР_4, 2000 року випуску, придбаний у 2008 році та зареєстрований відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВТС026386, на імя ОСОБА_2; автомобіль НОМЕР_2, 2004 року випуску, придбаний у 2007 році та зареєстрований відповідно до свідоцтва про реєстрацію САА575214 на імя ОСОБА_2; автомобіль НОМЕР_3, 2004 року випуску, придбаний у липні 2006 року та зареєстрований відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу РАР494504 та зареєстрований на імя ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від доходу подружжя, в разі поважної причини відсутності самостійного заробітку у одного з подружжя.

Згідно зі ст.ст. 69-71 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу, та у разі поділу майна частки подружжя є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 23, 24 своєї постанови від 21.12.2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Отже, виходячи з того, що в України діє загальний режим спільності майна подружжя, згідно з яким майно, набуте в шлюбі, вважається таким, що належить подружжю, то у зв'язку з цим речі, набуті за час шлюбу, підпадають під режим спільного майна подружжя.

Таким чином, оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази в межах заявлених вимог, суд вважає необхідним вимогу позивача про поділ спільного майна подружжя щодо поділу автомобіля НОМЕР_2, 2004 року випуску - задовольнити та поділити, як спільне майно подружжя, а саме автомобіль НОМЕР_2, 2004 року випуску, придбаний у 2007 році та зареєстрований відповідно до свідоцтва про реєстрацію САА575214 на імя ОСОБА_2 між сторонами в рівних частках по 1/2, оскільки підстав для відмови в задоволенні цієї частині вимог позивача, суд не вбачає.

Також позивач ставить вимогу про виділення інших автомобілів, а саме: Mitsubishi Canter, д.н. НОМЕР_6, 2000 року випуску, придбаний у 2008 році та зареєстрований відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВТС026386, на імя ОСОБА_2 та Opel Vectra, д.н. НОМЕР_5, 2004 року випуску, придбаний у липні 2006 року та зареєстрований відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу РАР494504 та зареєстрований на імя ОСОБА_1 в особисту власність, посилаючись на отримання коштів від кредитних установ, а саме: кредитного договору від 24 липня 2006 року, укладеного між АПП «БанкАваль» та ОСОБА_1 та договір позики укладений між ПВКП «Севід» та ОСОБА_1 від 24.07.2006 року, №24/07

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших.

Ч.1 ст. 317 ЦК України передбачає, що власникові належить право володіння користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, право власності, в тому числі і подружжя, може набуватися на підставі наявності певних юридичних фактів, із настанням яких повязують набуття права власності, в тому числі і наявність згоди та вільного волевиявлення на його набуття.

Відповідно до ст.57 СК України собистою приватною власністю дружини, чоловіка є:1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.2. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.3. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню.4. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. 5. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов'язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. 6. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.7. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Ст.ст. 63,65 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що є обєктом права суспільної сумісної власності подружжя, ким розпоряджаються за взаємною згодою.

Згідно ч.3 ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконності набуття права власності не встановлено судом.

Відповідно до вимог ст.ст. 60, 61 ЦПК України, сторони зобовязані надати докази та довести ті обставини, які обґрунтовують їх вимоги і заперечення та мають значення для справи, крім тих, які визнаються сторонами, є загальновідомими та встановлені рішенням суду.

З огляд на наведене позивачем не доведено того, що автомобіль НОМЕР_3, 2004 року випуску та Mitsubishi Canter, д.н. НОМЕР_6, 2000 року випуску не є спільною сумісною власністю подружжя, а придбані за особисті кошти та для особистого використання.

Також, посилання позивача, як доказ по справі, а саме вказані договори позики, не приймаються судом до уваги, оскільки вказані позивачем договори позики були укладені в період шлюбу в інтересах сімї, одночасно зазначені договори позики не містять даних про надання коштів саме на придбання вказаних автомобілів.

Отже, підстави щодо задоволення вимоги позивача про виділення йому у власність вказаних автомобілів, у суду - відсутні.

Керуючись ст.ст. 57, 60, 61, 65, 69-71 СК України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 328, 368, 372, 386 ЦК України, ст.ст. 10, 57, 58, 60, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 224-226 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?? частину автомобіля марки Fiat Panda, державний номер НОМЕР_7, 2004 року випуску, зареєстрованого на імя ОСОБА_2 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САА575214).

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину автомобіля марки Fiat Panda, державний номер НОМЕР_7, 2004 року випуску, зареєстрованого на імя ОСОБА_2 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САА575214).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 229,40грн.

В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданої протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

СуддяОСОБА_4