Справа № 466/7453/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 грудня 2014 року

Шевченківський
районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді Едера
П.Т.

при секретарі Репета
К.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Львові
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3;
Третя Львівська державна нотаріальна
контора, Реєстраційна служба
Львівського міського управління
юстиції про визнання права власності
на частку у спільному майні,-

у с т
а н о в и в:

Позивач звернулась до Шевченківського
районного суду м. Львова з позовом до
ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3; Третя
Львівська державна нотаріальна
контора про визнання права власності
на частку у спільному майні. Просила з
урахування уточнень до позову,
ухвалити рішення, котрим визнати за
нею, ОСОБА_1 право власності на 1/6
ідеальну частину земельної ділянки від
загальної площі 0,0948 га призначеної для
обслуговування житлового будинку
АДРЕСА_1 та Визнати за ОСОБА_2 право
власності на 1/6 ідеальну частину
земельної ділянки від загальної площі
0,0948 га призначеної для обслуговування
житлового будинку АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги обґрунтувала тим,
що відповідно до свідоцтва про право
власності на житловий будинок від 26
грудня 2011 року, виданого ОКП ЛОР «Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки», 1/6 ідеальної частки
житлового будинку АДРЕСА_1 належить їй
на праві спільної часткової власності,
1/6 частини цього будинку належить її
братові - відповідачу ОСОБА_2 та 2/3
будинку належить її доньці ОСОБА_3

Позивач зазначила, що вказаний будинок
належав її батькам - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на
праві спільної сумісної власності
подружжя. Після смерті ОСОБА_4 його
дружина - ОСОБА_5 набула право власності
на 2/3 будинку: 54 частини на підставі
Свідоцтва про право власності на
частку у спільному майні подружжя, 1/6
частини на підставі Свідоцтва про
право на спадщину, яке посвідчено
Третьою Львівською державною
нотаріальною конторою. Решту частину
будинку успадкувала вона з
відповідачем, а саме: 1/6 частина
належить їй, ОСОБА_1 та 1/6 частина
будинку належить ОСОБА_2, на підставі
Свідоцтва про право на спадщину
посвідченого Третьою Львівською
державною нотаріальною конторою.

З тексту позовної заяви вбачається, що
для обслуговування вказаного
житлового будинку АДРЕСА_1 призначена
земельна ділянка площею 0.0948 га, яка
належала на праві приватної власності
ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Це
підтверджується Державним актом про
право приватної власності на землю від
14.04. 1997 року. Згідно з рішенням
Брюховецької селищної ради № 257 від
06.04.1995 року ОСОБА_5 безоплатно передано
у приватну власність земельну ділянку
площею 650 кв.м для обслуговування
житлового будинку АДРЕСА_2, що належав
їй в 4/6 частинах на праві особистої
власності. ОСОБА_1 відповідно до
рішення № 160 передано у приватну
власність земельну ділянку площею 200
кв.м для обслуговування 1/6 частини
вказаного будинку, ОСОБА_2 відповідно
до рішення № 145 передано у приватну
власність земельну ділянку площею 200
кв.м на обслуговування 1/6 частини
будинку, що належить йому на праві
особистої власності.

Позивач зазначила, що за життя ОСОБА_5
подарувала належні їй 2/З частини
житлового будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_3.
Після смерті ОСОБА_5 відкрилася
спадщина, яка складалась із 4/6
земельної, що розташована на території
Брюховецької селищної ради і
призначена для обслуговування
житлового будинку АДРЕСА_1.

Згідно із Свідоцтвом про право на
спадщину за законом від 26.01.2006 року
після смерті ОСОБА_5, як вказала позивач
їй належала 1/3 земельної ділянки
призначеної для обслуговування
житлового будинку АДРЕСА_1. Згідно із
Свідоцтвом про право на спадщину за
законом від 26.01.2006 року після смерті
ОСОБА_5, відповідачеві належала 1/3
земельної ділянки призначено для
обслуговування житлового будинку
АДРЕСА_1

Оскільки її донька, ОСОБА_3 є власником
2/З частин будинку АДРЕСА_1 то вона
звернулась з позовом до
Шевченківського суду м. Львова про
визнання права власності на 2/3
земельної ділянки, що призначена для
обслуговування цього будинку.

12 червня 2012 року Шевченківським судом
м. Львова було винесено рішення яким
визнано недійсним право власності на
спадщину за законом від 26.01.2006 року,
видане Третьою Львівською державною
нотаріальною конторою ОСОБА_1 та ОСОБА_2
А також суд визнав право власності на 2/3
ідеальну частину земельної ділянки
площею 0,0948 га, призначеної для
обслуговування житлового будинку
АДРЕСА_1 за ОСОБА_3

Позивач вказує, оскільки вона та
відповідач є власниками по 1/6 частини
будинку, то їм належить відповідна
частка земельної ділянки необхідної
для обслуговування житлового будинку.
Вона, позивач звернулась в Третю
Львівську державну нотаріальну
контору з проханням виділити їй частку
у земельній ділянці, однак, їй у цьому
було відмовлено.

У позовній заяві позивач вказала, що у
зв'язку із невизначеністю розміру
часток вона не може реалізувати свого
права власника та вільно розпорядитися
своїм майном, а тому змушена звертатися
до суду.

В судовому засіданні Позивач позовні
вимоги підтримала, надавши пояснення,
що аналогічні до викладеного в тексті
позовної заяви. Просила позов
задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги визнав, підтвердив
доводи позивачки та не заперечив проти
задоволення позову.

Третя особа - ОСОБА_3 висловила думку
про під ставність позовних вимог та не
заперечувала доводів позивачки.

Інші сторони у справі в судове
засіданні повторно не з'явились, хоча
були належними чином повідомлені про
час і місце слухання справи, про
причини неявки суд не повідомили. За
таких обставин суд вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
сторін на підставі наявних у справі
даних та доказів. Заслухавши пояснення
сторін, повно та всебічно дослідивши
зібрані у справі докази, з'ясувавши
дійсні обставини справи, права і
обов'язки сторін, суд приходить до
висновку, що позов підлягає до
задоволення повністю з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 4,10,11,60,61,213
ЦПК України, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненнями
фізичних та юридичних осіб, поданими
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
в справі. Цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях. Рішення
суду обґрунтовується лише тими
доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні.

Судом встановлено та підтверджено
письмовими доказами наступне.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на житловий будинок,
виданого ОКП ЛОР «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки» 26
грудня 2011 року, 1/6 ідеальної частки
житлового будинку АДРЕСА_1 належить
позивачу - ОСОБА_1 на праві спільної
часткової власності, 1/6 частини цього ж
будинку належить відповідачу - ОСОБА_2,
2/3 частини будинку належить третій
особі - ОСОБА_3.

Сторонами визнано та не спростовувався
факт, що, вказаний будинок належав
їхнім батькам - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на
праві спільної сумісної власності
подружжя.

Після смерті ОСОБА_4 його дружина -
ОСОБА_5 набула право власності на 2/3
будинку: 54 частини на підставі
Свідоцтва про право власності на
частку у спільному майні подружжя, 1/6
частини на підставі Свідоцтва про
право на спадщину, яке посвідчено
Третьою Львівською державною
нотаріальною конторою. Решту частину
будинку успадкували позивач та
відповідач, а саме: 1/6 частина належить
ОСОБА_1 та 1/6 частина будинку належить
ОСОБА_2, на підставі Свідоцтва про право
на спадщину посвідченого Третьою
Львівською державною нотаріальною
конторою.

Судом встановлено, що для
обслуговування житлового будинку
АДРЕСА_1 призначена земельна ділянка
площею 0.0948 га, яка належала на праві
приватної власності ОСОБА_5, ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, що підтверджується Державним
актом про право приватної власності на
землю від 14.04. 1997 року.

Згідно з рішенням Брюховицької
селищної ради № 257 від 06.04.1995 року
ОСОБА_5 безоплатно передано у приватну
власність земельну ділянку площею 650
кв.м для обслуговування житлового
будинку АДРЕСА_2, що належав їй в 4/6
частинах на праві особистої власності.

Позивачеві ОСОБА_1 відповідно до
рішення № 160 передано у приватну
власність земельну ділянку площею 200
кв.м для обслуговування 1/6 частини
вказаного будинку,

Відповідачеві ОСОБА_2 відповідно до
рішення № 145 передано у приватну
власність земельну ділянку площею 200
кв.м на обслуговування 1/6 частини
будинку, що належить йому на праві
особистої власності.

Як визнано сторонами у справі за життя
ОСОБА_5 подарувала належні їй 2/З
частини житлового будинку АДРЕСА_1,
третій особі - ОСОБА_3. Після смерті
ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яка
складалась із 4/6 земельної, що
розташована на території Брюховицької
селищної ради і призначена для
обслуговування житлового будинку
АДРЕСА_1.

Згідно із Свідоцтвом про право на
спадщину за законом від 26.01.2006 року
після смерті ОСОБА_5, позивачці
належала 1/3 земельної ділянки
призначеної для обслуговування
житлового будинку АДРЕСА_1.

Згідно із Свідоцтвом про право на
спадщину за законом від 26.01.2006 року
після смерті ОСОБА_5, відповідачеві
належала 1/3 земельної ділянки
призначено для обслуговування
житлового будинку АДРЕСА_1

Судом встановлено, що третя особа -
ОСОБА_3 будучи власником 2/З частин
будинку АДРЕСА_1 звернулась з позовом
до Шевченківського суду м. Львова про
визнання права власності на 2/3
земельної ділянки, що призначена для
обслуговування цього будинку.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 12 червня 2012 року
визнано недійсним право власності на
спадщину за законом від 26.01.2006 року,
видане Третьою Львівською державною
нотаріальною конторою ОСОБА_1 та ОСОБА_2
та визнано право власності на 2/3
ідеальну частину земельної ділянки
площею 0,0948 га, призначеної для
обслуговування житлового будинку
АДРЕСА_1 за ОСОБА_3

Відповідно до ст. 368 Цивільного кодексу
України, спільна власність двох або
більше осіб без визначення часток
кожного з них у праві власності є
спільною сумісною власністю.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 370 Цивільного
кодексу України, у разі виділу частки
із майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
кожного із співвласників у праві
спільної сумісної власності є рівними,
якщо інше не встановлено за
домовленістю між ними, законом або
рішенням суду.

Згідно із ст. 377 Цивільного кодексу
України до особи, яка придбала житловий
будинок, будівлю або споруду,
переходить право власності на земельну
ділянку, на якій вони розташовані, без
зміни цільового призначення, у
розмірах встановлених договором. Якщо
договором про відчуження житлового
будинку, будівлі споруди розмір
земельної ділянки не визначений до
набувача переходить право власності на
ту частину земельної ділянки, яка
зайнята житловим будинком, будівлею
або спорудою, та на ту частину
земельної ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування.

Вимогами ч.1ст. 86 Земельного кодексу
України визначено, що земельна ділянка
може знаходитись у спільній власності
з визначенням частки кожного з
учасників спільної власності (спільно
часткова власність) або без визначення
часток учасників спільної власності(
спільно сумісна власність).

Згідно із ч. 1 ст.120 Земельного кодексу
України, у разі набуття права власності
на жилий будинок, будівлю, споруду, що
перебувають у власності, користуванні
іншої особи, припиняється право
власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю, споруду, розміщенні
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення. У
цій ж статті частиною 4 передбачено, що
у разі набуття права власності на жилий
будинок, будівлю, споруду кількома
особами право власності на земельну
ділянку визначається пропорційно до
часток у праві власності жилого
будинку, будівлі, споруди .

Суд вважає, оскільки позивачка та
відповідач є власниками по 1/6 частини
будинку, то їм належить відповідна
частка земельної ділянки необхідної
для обслуговування житлового будинку.

У зв'язку із невизначеністю розміру
часток позивач не має можливості
реалізувати свого права власника та
вільно розпорядитися своїм майном.

Оцінюючи докази по справі у їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги є підставними та підлягають
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 1, 3, 10, 11, 15, 59, 60, 88, 208, 209,
212, 215, 218 Цивільного процесуального
кодексу України, суд, -

в и
р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6
ідеальну частину земельної ділянки від
загальної площі 0,0948 га призначеної для
обслуговування житлового будинку
АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6
ідеальну частину земельної ділянки від
загальної площі 0,0948 га призначеної для
обслуговування житлового будинку
АДРЕСА_1.

Рішення може бути повністю або
частково оскаржено в апеляційному
порядку до апеляційного суду
Львівської області через
Шевченківський районний суд м. Львова
шляхом подання в десятиденний термін з
дня проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя: П. Т. Едер