Справа № 192/1473/13-ц
Провадження № 2/192/35/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2014 року Солонянський районний
суд Дніпропетровської області в
складі:

головуючої - судді Омелюх В.М.

при секретарі - Короті Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у смт. Солоне
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач з урахуванням уточнених
позовних вимог від 05 листопада 2013 року
звернувся до суду з позовом до
відповідача про стягнення коштів за
борговим зобов'язанням.

На обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що вона є приватним
підприємцем та веде підприємницьку
діяльність в магазині, розташованому в
АДРЕСА_1, в якому відповідачка ОСОБА_2,
посилаючись на тяжке сімейне
становище, хворобу її батьків, в період
березня - травня 2013 року брала у її
магазині в борг належні їй на праві
приватної власності продовольчі
товари, які є предметами першої
необхідності, на загальну суму 4648
гривень, з яких 04 червня 2013 року нею
було повернуто кошти в сумі 200 гривень.

Вважає, що борг у відповідачки фактично
виник з правовідносин купівлі - продажу
товарів, в зв'язку з чим за взаємною
згодою між ними та ст.ч.2 ст.604 та ст.1053 ЦК
України борг, який виник з договору
купівлі-продажу, було замінено з
додержанням вимог про новацію та ст.1047
ЦК України позиковим зобов'язанням, про
що відповідачкою було власноручно
написано розписку, в якій вона
зобов'язувалася повернути борг в сумі
4468 гривень до 06 червня 2013 року.

Оскільки в подальшому відповідачка
своїх зобов'язань за борговим
зобов'язанням у визначений в розписці
строк не виконала і в добровільному
порядку не повертає грошові кошти на
протязі тривалого часу, а від зустрічей
та вирішення даного питання в
позасудовому порядку уникає, змушена
звернутися з позовом до суду про
стягнення грошових коштів в
примусовому порядку.

Позивач ОСОБА_1, яка належним чином
повідомлена про час та місце розгляду
справи (а.с.69), в судове засідання
повторно не з'явилась, надавши письмову
заяву, згідно якої прохала проводити
розгляд справи у її відсутність (а.с.15),
в зв'язку з чим суд ухвалив розглядати
справу у її відсутність, оскільки її
інтереси в судовому засіданні
представляє представник з усіма
повноваженнями сторони у справі згідно
нотаріально посвідченої довіреності
(а.с.17).

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та прохав стягнути з
відповідача на користь позивача за
борговим зобов'язанням у формі
письмової розписки борг в сумі 4468
гривень 00 копійок, оскільки
відповідачка ухиляється від виконання
зобов'язань за даним договором,
пояснивши, що між позивачем та
відповідачем був укладений договір
позики з додержанням вимог про новацію
у зобов'язані та ч.2 ст.1047 ЦК України, на
підтвердження якого відповідач
написала письмову розписку про
повернення грошових коштів за товари,
які вона брала в борг в магазині
позивачки, яка займається
підприємницькою діяльність як фізична
особа - підприємець та якій ці товари
належать на праві власності.

Відповідач ОСОБА_2, яка належним чином
повідомлена про час та місце розгляду
справи (а.с.70), в судове засідання 07
лютого 2014 року не з'явилась, про причини
своєї неявки суд не повідомила, в
зв'язку з чим суд ухвалив розглядати
справу у її відсутність, оскільки її
інтереси в судовому засіданні
представляє представник з усіма
повноваженнями сторони у справі згідно
нотаріально посвідченої довіреності
(а.с.24). В судових засіданнях 28 лютого 2013
року, 16 січня 2014 року відповідач позов
не визнала, пояснила, що у жовтні 2012
року позивачка ОСОБА_1 запропонувала їй
роботу продавця в її магазині в
АДРЕСА_1, при цьому офіційного
оформлення прийняття її на роботу
здійснено не було, оскільки зі слів
позивачки це складна процедура та
займе багато часу, але вона фактично
працювала продавцем з 01 жовтня 2012 року
по 04 червня 2013 року. При прийнятті її на
роботу позивачка обіцяла плати їй
щомісячно заробітну плату в сумі 1200
гривень та премію у розмірі 100 гривень,
але, коли прийшов час платити заробітну
плату, то позивачка своєї обіцянки не
дотрималася, обґрунтувавши поганою
торгівлею та скрутним матеріальним
становищем, та натомість запропонувала
їй брати в магазині товари на суму,
еквіваленту заробітній платі. З
листопада 2012 року по травень 2013 року
вона за виконану роботу заробітну
плату у грошовому виразі не отримувала,
а брала замість цього товари з магазину
позивачки, при цьому найменування
вибраних товарів та їх вартість вона
записувала в наявний в магазині зошит,
при цьому перелік та вартість товарів,
які вона брала на протязі семи місяців
роботи в рахунок заробітної плати
перевірялись позивачкою і жодного разу
не було ніяких заперечень щодо
асортименту та вартості цих товарів. 4
червня 2013 року позивачка провела в
магазині інвентаризацію товарів, в
результаті якої виявила недостачу
товарів та сказала їй та іншим
продавцям, що вони повинні були в
рахунок заробітної плати брати товару
не більше як на 900 гривень, що є їх
заробітною платою, та нарахувала їй
борг за взяті товари в сумі 4468 гривень,
після чого заставила написати розписку
про зобов'язання повернути борг. Вона
повідомила про конфлікт в магазині
своїм батькам, які сказали що борг
віддадуть, але більше працювати в
даному магазині їй не дозволять, в
зв'язку з чим 06 червня 2013 року вона
разом зі своєю мамою прийшла до
магазину та віддали ОСОБА_1 особисто в
руки в рахунок боргу гроші в сумі 400
доларів США та 900 гривень, що бачила
продавець ОСОБА_3, яка в той же день
працювала в магазині. Після передачі
грошових коштів, позивачка розписку,
яку вона писала 04 червня 2013 року, й не
повернула, оскільки з її слів вона була
в неї вдома, а натомість сказала, що
претензій з приводу боргу до неї немає,
а про повернення грошей вона зробила
відмітку в зошиті, де обліковувались
взяті в борг товари. Вважала, що ОСОБА_1
намагається повторно отримати від неї
гроші в погашення боргу, тому коли вона
отримала позовну заяву, то звернулася
до органів міліції про притягнення
позивачки до відповідальності за ці
дії та за те, що між нею та позивачкою
існували трудові відносини, в процесі
яких позивач грубо порушила
законодавство про працю та оплату
праці. Сума боргу у розмірі 4468 гривень,
яка зазначена в розписці від 04 червня
2013 року, це сума нестачі, яка нібито
була виявлена позивачкою при
проведенні інвентаризації в магазині,
але є недоведеною документально, тому
прохала відмовити в задоволенні
позову.

Представник відповідачки в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
пояснив, що між позивачем та
відповідачкою не було укладеного
договору позики, а були трудові
відносини, за якими заробітна плата
відповідачці позивачкою виплачувалась
товарами, які продавались в магазині
позивачки, де відповідачка працювала
продавцем без оформлення в
установленому законом порядку
трудових відносин, але заробітна плата
в грошовій формі не виплачувалась, що
було встановлено постановленим
відносно позивачки вироком суду, в
зв'язку з чим прохала відмовити в
задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_4 показала суду, що вона
була очевидцем конфлікту між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, який відбувся в липні 2013 року
біля магазину, що знаходиться в АДРЕСА_1
та належить ОСОБА_1 В даному магазині
вона (свідок) купляє необхідні їй
товари, в зв'язку з чим їй відомо, що в
ньому працювала продавцем ОСОБА_2 та
від якої їй відомо, що вона брала в
магазині товари замість заробітної
плати. Вона чула, як ОСОБА_1 запитувала
у ОСОБА_2, на яку суму вона набрала
товарів у її магазині, а остання
говорила, що все віддала.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засідання
показала, що в АДРЕСА_1 в кінці села
знаходиться магазин, що належить
ОСОБА_1 Їй відомо, що між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_10 був конфлікт з
приводу недостачі в магазині, де
останні працювали продавцями, при
цьому ОСОБА_2 працювала з осені 2012 року
по 06 червня 2013 року. ОСОБА_1 говорила, що
у продавців мається недостача близько
20000 гривень, в тому числі і ОСОБА_2, на що
остання відповіла, що все їй віддала, на
що остання сказала, що віддала, але коли
вона це зробила.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні
показала, що в магазині, який належить
ОСОБА_1 та знаходиться в АДРЕСА_1
відповідачка ОСОБА_2 працювала з жовтня
2012 року по червень 2013 року, де вона
(свідок) також купувала для себе
продукти харчування. В даному магазині
вона також працювала в 2010-2011 роках без
офіційного оформлення трудових
відносин та була звільнена за
недостачу. В період роботи в магазині
також брала продукти харчування за
рахунок заробітної плати, так як ОСОБА_1
заробітної плати в грошовому виразі не
платила.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
показала, що ОСОБА_2 працювала
продавцем в магазині ОСОБА_1 з жовтня 2012
року по червень 2013 року, що їй відомо в
зв'язку з тим, що в даному магазині вона
купляє товари народного споживання для
себе, а ще раніше працювала в цьому ж
магазині разом з ОСОБА_1 як
підприємець.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні
показала, що вона працює продавцем в
магазині ПП «Оберемок» з 2011 року, де
також працювала і ОСОБА_2 з 16 жовтня 2012
року до літа 2013 року. ОСОБА_1 дозволяла
продавцям брати товари в магазині в
рахунок заробітної плати, в зв'язку з
чим і вона особисто брала щомісячно
товарів на 600-700 гривень, а взяті кожним
з продавців товари обліковували в
зошити, що вівся в магазині, при цьому
іншу частину заробітної плати
отримувала грошима. ОСОБА_2 щомісячно
брала в рахунок заробітної плати
товарів на 1000-1500 гривень, при цьому
ОСОБА_2 щомісячно сама підраховувала,
на яку суму брала товари в магазині. а
коли в кінці місяця була ревізія, то
виявлялося, що в ОСОБА_2 борг за взяті
товари. Щоденна заробітна плата в
магазині складала 60 гривень+ 5% від
виручки і з такою зарплатою були згодні
продавці, в тому числі і ОСОБА_2
Оскільки в ОСОБА_2 був великий борг за
взяті в магазині товари на суму більше
4000 гривень, то ОСОБА_1 сказала їй, щоб
ОСОБА_2 брала менше товарів на суму лише
в межах заробітної плати, але остання
продовжувала брати товари і на більшу
суму. На пропозицію ОСОБА_1 ОСОБА_2
написала розписку про повернення
боргу, з розміром якого остання була
згодна. Також, вона бачила як влітку до
ОСОБА_1 приходила ОСОБА_2 зі своєю мамою
і між ними відбувалась розмова щодо
грошей, але щодо яких саме їй не відомо.
Бачила, що вони рахували якісь гроші,
але хто кому і що давав вона не бачила,
оскільки в цей день працювала
продавцем, в зв'язку з чим була занята
роботою. Відповідачка тиснула на неї,
щоб вона сказала, що бачила як вони
віддавали гроші ОСОБА_1 На початку 2013
року ОСОБА_1 сказала ОСОБА_2 та ОСОБА_10,
щоб ті принесли документи для
офіційного оформлення трудових
відносин, на що ОСОБА_2 відмовилася,
сказала, що не хоче, оскільки має наміри
працевлаштуватися на іншу роботу.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
показала, що її донька ОСОБА_2 працювала
продавцем в магазині ОСОБА_1 в АДРЕСА_1
на пропозицію останньої з жовтня 2012
року по 04 червня 2013 року, де зі слів
доньки отримувала заробітну плату в
розмірі 1200 гривень, а також щомісячну
премію. Продавці магазину брали
заробітну плату наявними в магазині
товарами, в тому числі її донька з її
слів брала щомісячно товарів на 1300
гривень, а пізніше ОСОБА_1 їй сказала, що
треба було брати лише на 900 гривень,
оскільки виявилась недостача в сумі
більше, ніж 4460 гривень. ОСОБА_1 сказала,
щоб її донька писала розписку про
повернення боргу, в зв'язку чим, вона
разом з донькою пішли в магазин до
ОСОБА_1 та віддали їй 900 гривень та 400
доларів США, а вона сказала, що поверне
їм розписку, але вона в неї вдома, тому
зробила відмітку в зошиті про
повернення коштів, де також зазначила,
що ОСОБА_3 бачила, як вони повертали
ОСОБА_1 гроші. Після цих подій вийшли на
вулицю, де ОСОБА_1 запропонувала ОСОБА_2,
щоб та розповіла людям скільки винна їй
грошей, на що донька сказала, що все їй
віддала.

Суд, заслухавши сторони, свідків,
дослідивши надані письмові докази,
приходить до наступного.

Відповідно ст.10,11,60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, при цьому
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості, а суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом, а
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі, і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір, а доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язується вчинити на користь
другої сторони (кредитора) певну дію
(передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші тощо)
або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку, при
цьому відповідно до вимог ст. 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
та згідно ст.ст. 527-530 ЦК України
належними сторонами і у визначений
зобов'язанням строк. Якщо строк(термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час, а боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

За договором позики відповідно до
вимог ст.ст. 1046, 1047 ЦК України одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж саму суму
грошових коштів(суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості, при цьому договір позики є
укладеним з моменту передання грошей
або інших речей, визначених родовими
ознаками, договір позики укладається у
письмовій формі, якщо його сума не менш
як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, а на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей, а
відповідно до вимог ч.2 ст.604, ст.1053 цього
Кодексу передбачено, що за
домовленістю сторін борг, що виник із
договорів купівлі-продажу, найму майна
або з іншої підстави, може бути
замінений позиковим зобов'язанням, при
цьому така заміна провадиться з
додержанням вимог про новацію і
здійснюється у формі, встановлені для
договору позики (ст.1047 ЦК України).

Згідно ст.1049- 1050 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що було
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором,
якщо договором не встановлено строк,
повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред'явлення позикодавцем
вимоги про це, якщо інше не встановлено
договором. Якщо позичальник своєчасно
не повернув суму позики, він
зобов'язаний сплати грошову суму
відповідно до ст.625 цього Кодексу, якщо
позичальник своєчасно не повернув
речі, визначені родовими ознаками, він
зобов'язаний сплатити неустойку
відповідно до ст.549-552, яка
нараховується від дня, коли речі мали
бути повернуті, до дня їх фактичного
повернення позикодавцеві, незалежно
від сплати процентів, належних йому
відповідно до ст.1048 ЦК України.

У судовому засіданні встановлено, що
позивачка ОСОБА_1 згідно свідоцтва про
державну реєстрацію (а.с.6) є фізичною
особою - підприємцем та здійснює
підприємницьку діяльність у виді
роздрібної торгівлі, в зв'язку з чим має
магазин по АДРЕСА_1, де відповідачка
ОСОБА_2 працювала реалізатором
продовольчих товарів ( продавцем) в
період з жовтня 2012 року по 04 червня 2013
року без укладення трудового договору
в порушення діючого трудового
законодавства, при цьому сплачувала
заробітну плату в розмірі меншому, ніж
офіційно встановлений у державі розмір
мінімально заробітної плати, що було
встановлено набравши законної
чинності вироком Солонянського
районного суду Дніпропетровської
області від 27 листопада 2013 року, за яким
ОСОБА_1 було визнано винною в скоєнні
злочину, передбаченого ч.1 ст.172 КК
України, тобто в грубому порушенні
законодавства про працю (а.с.73-74).

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок
у кримінальному провадженні, що набрав
законної сили, обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно - правові
наслідки дії особи, стосовно якої
ухвалено вирок, з питань чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією собою.

Судом встановлено, що в період
виконання зазначеної роботи
відповідачка ОСОБА_2 в рахунок
заробітної плати з дозволу власника
магазину ОСОБА_1 брала наявні в
магазині товари та продукти
харчування, що підтвердили в судовому
засіданні як сторони, так і свідки
ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4,
ОСОБА_6

При проведені в магазині
інвентаризації було виявлено
недостачу товарів та встановлено, що
відповідач ОСОБА_2 з урахуванням
належної їй заробітної плати має
заборгованість за взяті в магазині без
оплати (в борг) товари, в зв'язку з чим на
вимогу позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 видала
їй письмову розписку від 04 червня 2013
року (а.с.4), що поверне зазначений борг
до 06 червня 2013 року, а факт написання
такої розписки підтвердили в судовому
засіданні як відповідачка, так і свідки
ОСОБА_3, ОСОБА_8

ОСОБА_2 в строк до 06 червня 2013, тобто у
визначений у розписці строк грошові
кошти позивачеві не повернула.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що в судовому засіданні було
достовірно встановлено, що
відповідачка ОСОБА_2, працюючи
продавцем, брала без оплати грошовими
коштами, тобто в борг, у магазині
позивачки ОСОБА_1 з дозволу останньої
товари, внаслідок чого з урахуванням
сум належної відповідачеві ОСОБА_2
заробітної плати за виконувану роботу
склався борг за продані товари в сумі
4468 гривень, при цьому зобов'язання по
оплаті даних товарів було замінено на
боргове зобов'язання, що не суперечить
вимогам ч.2 ст.604 та ст.1053 ЦК України,
оскільки така заміна проведена з
додержанням вимог про новацію і
здійснена у формі, встановленому для
договору позики (ст.1047 ЦК України), при
цьому судом не можуть бути прийняті
доводи відповідача та його
представника про те, що зазначений борг
не є борговим зобов'язанням, а виник з
трудових правовідносин, оскільки
будь-яких достовірних доказів щодо
цього суду ними не надано, а навпаки в
судовому засіданні дослідженими
доказами встановлено, що зазначена
сума боргу виникла понад вартість
товарів, які відповідачка могла взяти в
магазині в рахунок заробітної плати,
про розмір якої домовились сторони, а
наявність боргової розписки
відповідача свідчить про те, що остання
погодилась з наявністю такого боргу.

Боргова розписка в установленому
законом порядку сторонами не
оспорювалась та не була визнана
недійсною, а боргове зобов'язання
укладено між сторонами у встановленому
законом порядку як за його змістом, так
і його формою.

Відповідно до вимог ст.545 ЦК України,
прийнявши виконання зобов'язання,
кредитор повинен на вимогу боржника
видати йому розписку про одержання
виконання частково або в повному
обсязі. Якщо боржник видав кредиторові
борговий документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов'язання, повинен
повернути його боржникові. У разі
неможливості повернення боргового
документа кредитор повинен вказати про
це у розписці, яку він видає. Наявність
боргового документа у боржника
підтверджується виконанням ним свого
обов'язку. У разі відмови кредитора
повернути борговий документ або видати
розписку боржник має право затримати
виконання зобов'язання. У цьому разі
настає простроченні кредитора.

В судовому засіданні встановлено, що
борговий документ знаходиться у
позивача, а відповідачем не надано будь
- яких визначених законом письмових
доказів на підтвердження повернення
боргу позивачеві, при цьому не можуть
бути враховані покази свідків на
підтвердження факту повернення
грошових коштів.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що в судовому
засіданні було належними та
допустимими доказами безспірно
встановлено, що відповідач в
обумовлений за домовленістю сторін
строк свого зобов'язання по сплаті
коштів в повному обсязі не виконав, що
підлягає стягненню з відповідача в
примусовому порядку, оскільки
відповідно до ст.ст. 526,527,629 ЦК України
зобов'язання мають виконуватися
належним чином, в строки та порядку,
визначеному законом чи договором,
оскільки відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання, в
зв'язку з чим з відповідача необхідно
стягнути на користь позивача борг в
розмірі 4468,00 гривень .

Крім цього, в зв'язку з задоволенням
позову з відповідача необхідно
стягнути на користь позивача понесені
ним судові витрати при зверненні з
позовом до суду у вигляді оплати
судового збору.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.509, 526, 527-530, 536, 545, 546, 547, 549, 550, 577, 610-611,
625, 626, 628, 635, 638-639, 1046-1048, 1051ЦК України;
ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
грошові кошти в сумі 4468 (чотири тисячі
чотириста шістдесят вісім) гривень та
судові витрати по сплаті судового
збору в розмірі 229 (двісті двадцять
дев'ять) гривень 40 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Солонянський районний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а особами, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧА: суддя