Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/312/14
Головуючий у 1-й інстанції: Баруліна
Суддя-доповідач: Мануйлов Ю.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року
м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.

суддів: Мануйлова Ю.С.

Панкеєва О.В.

при секретарі: Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Ленінського районного суду м.Запоріжжя
від 21 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа: ОСОБА_8 про
захист честі, гідності, ділової
репутації та спростування
недостовірної інформації,-

ВСТАНОВИЛА :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про захист честі, гідності,
ділової репутації та спростування
недостовірної інформації. В
обґрунтування позовних вимог зазначив,
що йому стало відомо, що ОСОБА_4 (д.т.н.,
професор кафедри МОМ ЗДІА), ОСОБА_5
(д.т.н., професор кафедри МОМ ЗДІА),
ОСОБА_6 (к.т.н., доцент кафедри. МОМ ЗДІА)
та ОСОБА_7 (к.т.н., доцент кафедри. МОМ
ЗДІА), було поширено інформацію, яка є
недостовірною та принижує честь,
гідність та ділову репутацію позивача.
Інформацію було доведено до відома
невизначеного кола осіб, оскільки
поширено шляхом направлення звернення
та надіслано на адресу широкого кола
осіб - керівництва
Фізико-технологічного інституту
металів та сплавів НАН України, де
позивач працює головним науковим
співробітником, стосовно на їх думку
«сутяжничества та наклепницьких дій
ОСОБА_3»

Вказаний лист містить фрази: «Ми
викладачі та співробітники кафедри
матеріалознавства та обробки металів
Запорізької державної інженерної
академії обурені діями, які проводить
член-кор. НАН України ОСОБА_3 щодо
наклепницьких дій по відношенню до
нашої кафедри та її співробітників.»;
«... то він в образливій формі дає
розпорядження, що треба робити
ректорам. А тепер і Міністру освіти і
науки України»; «ОСОБА_8, разом з ОСОБА_3,
неодноразово намагалися очолити
кафедру ОМТ ЗДІА»; «Проявом крайньої
нахабності і сподівання на безкарність
з боку ОСОБА_8 є те, що він для своєї
діяльності залучив вашого
співробітника ОСОБА_3 Враховуючи свої
зв'язки, у минулому та використовуючи
свій досвід наперсточника та
пройдисвіта, він підтримає ганебні дії
ОСОБА_8 та його аспірантів»; «Замість
того, щоб виконувати свої обов'язки
наукового співробітника та
члена-кореспондента НАН України ОСОБА_3
займається сутяжничеством.
(«Сутяжничество - это склонность
возбуждать судебные процессы по
различным поводам. Сутяжничество может
быть и проявлением вялого
шизофренического процесса. Подчас оно
превращается в бред. Тогда идее
засудить всех окружающих подчинена вся
жизнь человека.»; «Займаючись
сутяжничеством ОСОБА_3 разом з ОСОБА_8
...»; «ОСОБА_3, разом з ОСОБА_8 шахрайським
шляхом...»; «розглянути і прийняти
рішення щодо неприпустимості займати
посаду старшого наукового
співробітника Фізико-технологічного
інституту металів та сплавів НАН
України ОСОБА_3 у зв'язку з
невідповідністю його
морально-етичного обліку і ганебної
наклепницької діяльності вимогам до
наукового складу вишів України згідно
із Законом України «Про вищу освіту».
Провести обговорення наведених вище
ганебних фактів порушення
морально-етичних норм, що несумісно із
науковою діяльністю науковця НАН
України».

Вказані висловлювання носять
вкрай негативний характер, формують
думку у широкого загалу про його
діяльність, що спрямована нібито на
вчинення неетичних та кримінальних дій
по відношенню до інших науковців. При
цьому, він є відомою в ділових, наукових
та політичних колах особою, не лише
України, але й інших країн. Він є
професором, доктором технічних наук,
член-кореспондентом НАН України,
автором 20 монографій, більш як 250
наукових статей, 150 винаходів, в яких
він втілив напрацьований за багато
років досліджень, випробувань та
натхненної праці досвід в галузі
прокатного виробництва, обробки
металів, металургії. З початку 90-х років
обіймав високі адміністративні посади
в органах державної влади: у 1993-1995 рр.
був заступником Міністра, 1995 -1997 рр. -
Міністром промисловості України, 1997- 1999
рр. - 1-им заступником Міністра
промислової політики України, 1999-2000 рр.
радником Президента України. В цілому
він працював в 6 Урядах України, де
проявив себе як високопрофесійний та
компетентний державний діяч. З 2001 року
він - головний науковий співробітник
Фізико-технологічного інституту
металів та сплавів НАН України,
заслужений діяч науки і техніки
України. За свій вклад у розвиток науки
в 2000 році був удостоєний Державної
премії України в галузі науки і
техніки. В 1996 році отримав почесну
відзнаку Президента України, а в 2010
році був нагороджений Орденом Ярослава
Мудрого V ступеню.

Негативна недостовірна інформація про
нього, ОСОБА_3, авторами та
розповсюджувачами якої є відповідачі,
порушила його право на недоторканність
ділової репутації, оскільки спотворила
та принизила оцінку його діяльності з
боку громадськості та суспільства,
принизили його честь та гідність,
звинувативши його публічно у
сутяжничестві, наклепах та шахрайстві,
тобто злочинних, кримінальних діях,
виставили його наперсточником та
пройдисвітом,чим спричинила йому
моральну шкоду, яку він оцінює у
розмірі 25 000 грн.

Просив визнати недостовірною, тобто
такою, що не відповідає дійсності, та
такою, що порушує його особисте
немайнове право на недоторканість
ділової репутації, порочить, ганьбить,
принижує його честь та гідність
інформацію, авторами якої є ОСОБА_4,
ОСОБА_5 ОСОБА_6 та ОСОБА_7, та яка була
поширена ними шляхом надіслання
звернення на адресу широкого кола осіб
- керівництва Фізико-технологічного
інституту металів та сплавів НАН
України, а саме: «...діями, які проводить
член-кор. НАН України ОСОБА_3 щодо
наклепницьких дій по відношенню до
нашої кафедри та її співробітників»;
«..то він в образливій формі дає
розпорядження, що треба робити
ректорам. А тепер і Міністру освіти і
науки України»; «ОСОБА_8, разом з ОСОБА_3,
неодноразово намагалися очолити
кафедру ОМТ ЗДІА»; «Проявом крайньої
нахабності і сподівання на безкарність
з боку ОСОБА_8 є те, що він для своєї
діяльності залучив вашого
співробітника ОСОБА_3 Враховуючи свої
зв'язки, у минулому та використовуючи
свій досвід наперсточника та
пройдисвіта, він підтримає ганебні дії
ОСОБА_8 та його аспірантів»; «Замість
того, щоб виконувати свої обв'язки
наукового співробітника та
члена-кореспондента НАН України ОСОБА_3
займається сутяжничеством.
(«Сутяжничество-это склонность
возбуждать судебные процессы по
различным поводам. Сутяжничество может
быть и проявлением вялого
шизофренического процесса. Подчас оно
превращается в бред. Тогда идее
засудить всех окружающих подчинена вся
жизнь человека»; «Займаючись
сутяжничеством ОСОБА_3 разом з ОСОБА_8...
«; «...ОСОБА_3, разом з ОСОБА_8 шахрайським
шляхом... "; «..розглянути і прийняти
рішення щодо неприпустимості займати
посаду старшого наукового
співробітника Фізико-технічного
інституту металів та сплавів НАН
України ОСОБА_3 у зв'язку з
невідповідністю його
морально-етичного обліку і ганебної
наклепницької діяльності вимогам до
наукового складу вишів України згідно
із Законом України «Про вищу освіту».
Провести обговорення наведених вище
ганебних фактів порушення
морально-етичних норм, що несумісно із
науковою діяльністю науковця НАН
України». Зобов'язати Відповідачів -
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які є
авторами недостовірної інформації про
Позивача - ОСОБА_3, та здійснили її
поширення шляхом направлення
звернення керівництву
Фізико-технологічного інституту
металів та сплавів НАН України,
спростувати протягом тижня з дня
набрання рішенням суду законної сили
недостовірну інформацію про позивача -
ОСОБА_3, способом найближчим до способу
поширення такої інформації, а
саме - шляхом надіслання на
адресу керівництва
Фізико-технологічного інституту
металів та сплавів НАН України
спростування інформації викладеної в
зверненні та відкликання звернення.
Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, на користь ОСОБА_3 моральну
шкоду в розмірі 25 000 гривень та покласти
на них всі судові витрати.

Представник ОСОБА_3 пояснив суду, що у
листі на адресу керівництва
Фізико-технологічного інституту
металів та сплавів НАН України була
викладено інформація, яка не
відповідала дійсності. Відповідачі
намагаються спотворити та принизити
оцінку діяльності позивача з боку
громадськості та суспільства,
принизили його честь та гідність,
звинувативши його публічно у
сутяжничестві, наклепах та шахрайстві,
тобто злочинних, кримінальних діях,
виставили його наперсточником та
пройдисвітом, чим спричинила позивачу
моральну шкоду, яку позивач оцінює у 25
000 гривень.

Представник відповідачів ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, та відповідачі
ОСОБА_4, ОСОБА_5, позов не визнали у
повному обсязі. Суду пояснили, що
позивач ОСОБА_3 безпідставно стверджує,
що інформація нібито поширена до
широкого кола осіб, оскільки лист був
надісланий тільки на ім'я директора
Фізико-технологічного інституту
металів та сплавів НАН України ОСОБА_13,
та яким чином він потрапив до інших
осіб в тому числі і до ОСОБА_3 невідомо.
Відповідачі не ставили за мету
поширювати будь-яку інформацію, яка
ганьбить честь, гідність і ділову
репутацію ОСОБА_3, а інформували
директора Фізико-технологічного
інституту металів та сплавів НАН
України ОСОБА_13, в якому працює ОСОБА_3,
про те, що їх працівник своїми діями
намагається дискредитувати роботу
кафедри матеріалознавства та обробки
металів Запорізької державної
інженерної академії і її
співробітників, у тому числі.

Лист, як випливає з його змісту, взагалі
не містить ніякої негативної,
недостовірної і неправдивої
інформації, а тільки інформує про
безпосередні дії ОСОБА_3, спрямовані на
дискредитацію роботи кафедри
матеріалознавства та обробки металів
Запорізької державної інженерної
академії. Крім того, всі наведені
висловлювання є оціночними судженнями,
оскільки відповідно до п. 19 Постанови
№1 Пленуму Верховного Суду України від
27.02.2009 року «Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи»
вирішуючи питання про визнання
поширеної інформації недостовірною,
суди повинні визначати характер такої
інформації та з'ясовувати, чи є вона
фактичним твердженням, чи оціночним
судженням.

Оскільки ніякої негативної,
недостовірної інформації, що ущемляє
честь, гідність, ділову репутацію
ОСОБА_3, відповідачі не поширювали, то
не могли заподіяти йому будь-якої
моральної шкоди, у зв'язку з чим позовні
вимоги про стягнення з відповідачів на
користь ОСОБА_3 моральної шкоди у
розмірі 25000 грн. є незаконними та
необґрунтованими.

Рішенням Ленінського районного суду
м.Запоріжжя від 21 листопада 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа:
ОСОБА_8 про захист честі, гідності,
ділової репутації та спростування
недостовірної інформації - відмовлено.
.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким яким задовольнити
позовні вимоги повністю, а саме:
визнати недостовірною, тобто такою, що
не відповідає дійсності, та такою, що
порушує особисте немайнове право
ОСОБА_3 на недоторканність ділової
репутації, порочить (ганьбить,
принижує) його честь та гідність
інформацію, авторами якої є ОСОБА_4,
ОСОБА_5 ОСОБА_6 та ОСОБА_7„ та яка була
поширена ними шляхом надіслання
звернення на адресу широкого кола осіб
- керівництва Фізико-технологічного
інституту металів та сплавів НАН
України, а саме:

- інформацію щодо «...діями, які
проводить член-кор. НАН України ОСОБА_3
щодо наклепницьких дій по відношенню
до нашої кафедри та її співробітників.
«;

- інформацію щодо «...то він в образливій
формі дає розпорядження, що треба
робити ректорам. А тепер і Міністру
освіти і науки України. «;

- інформацію щодо «ОСОБА_8, разом з
ОСОБА_3, неодноразово намагалися
очолити кафедру ОМТ ЗДІА. «;

- інформацію щодо «Проявом крайньої
нахабності і сподівання на безкарність
з боку ОСОБА_8 є те, що він для своєї
діяльності залучив вашого
співробітника ОСОБА_3 Враховуючи свої
зв'язки, у минулому та використовуючи
свій досвід наперсточника та
пройдисвіта, він підтримає ганебні дії
ОСОБА_8 та його аспірантів. «;

- інформацію щодо «Замість того, щоб
виконувати свої обв'язки наукового
співробітника та члена-кореспондента
НАН України ОСОБА_3 займається
сутяжничеством. («Сутяжничество-это
склонность возбуждать судебные
процессы по различным поводам.
Сутяжничество может быть и
проявлением вялого шизофренического
процесса. Подчас оно превращается в
бред. Тогда идее засудить всех
окружающих подчинена вся жизнь
человека»;

- інформацію щодо «Займаючись
сутяжничеством ОСОБА_3 разом з ОСОБА_8...
«;

- інформацію щодо «...ОСОБА_3, разом з
ОСОБА_8 шахрайським шляхом... «;

- інформацію щодо «...розглянути і
прийняти рішення щодо неприпустимості
займати посаду старшого наукового
співробітника Фізико-технічного
інституту металів та сплавів НАН
України ОСОБА_3 у зв'язку з
невідповідністю його
морально-етичного обліку і ганебної
наклепницької діяльності вимогам до
наукового складу вишів України згідно
із Законом України «Про вищу освіту».
Провести обговорення наведених вище
ганебних фактів порушення
морально-етичних норм, що несумісно із
науковою діяльністю науковця НАН
України».

Зобов'язати відповідачів - ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які є авторами
недостовірної інформації про нього,
ОСОБА_3, та здійснили її поширення
шляхом направлення звернення
керівництву Фізико-технологічного
інституту металів та сплавів НАН
України, спростувати протягом тижня
з дня набрання рішенням суду
законної сили недостовірну
інформацію про позивача - ОСОБА_3,
способом найближчим до способу
поширення такої інформації, а саме -
шляхом надіслання на адресу
керівництва Фізико-технологічного
інституту металів та сплавів НАН
України спростування недостовірної
інформації, викладеної в зверненні, та
відкликання звернення.

Стягнути з Відповідачів - ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, на користь
Позивача - ОСОБА_3 моральну шкоду в
розмірі 25 000 грн. та покласти на них всі
судові витрати.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду суддю-доповідача,
пояснення учасників апеляційного
розгляду, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

У відповідності до ч.1 ст.303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовивши у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з
наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 -
д.т.н., професор кафедри МОМ ЗДІА, ОСОБА_5
- д.т.н., професор кафедри МОМ ЗДІА,
ОСОБА_6 - к.т.н., доцент кафедри. МОМ ЗДІА
та ОСОБА_7 - к.т.н., доцент кафедри. МОМ
ЗДІА, надіслали лист на адресу
директора Фізико-технологічного
інституту металів та сплавів НАН
України ОСОБА_13, який був
зареєстрований ФТІМС НАН України 22.03.2013
р. за №23.

Згідно ст.3 Конституції України людина,
її життя і здоров'я, честь і гідність
визнаються в Україні найвищою
соціальною цінністю.

Статтею 32 Конституції України
передбачено, що кожному гарантується
судовий захист права спростовувати
недостовірну інформацію про себе і
членів своєї сім'ї та права вимагати
вилучення будь-якої інформації, а також
право на відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, завданої збиранням,
зберіганням, використанням та
поширенням такої недостовірної
інформації.

Згідно до вимог ст. 55 Конституції
України права і свободи людини і
громадянина захищаються судом. Кожен
має право будь-якими не забороненими
законом засобами захищати свої права і
свободи від порушень і протиправних
посягань.

Відповідно до ст. 201 ЦК України
особистими немайновими благами, які
охороняються цивільним законодавством
є: здоров'я, життя, честь, гідність і
ділова репутація.

Постановою Пленуму Верховного
Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи» встановлено, що при
розгляді справ зазначеної категорії
суди повинні мати на увазі, що
юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Під поширенням інформації слід
розуміти: опублікування її у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі.

Згідно з положеннями ст.277 ЦК України,
ст. 10 ЦПК України, обов'язок довести, що
поширена інформація є достовірною,
покладається на відповідача, проте
позивач має право подати докази
недостовірності поширеної інформації.
Позивач повинен довести факт поширення
інформації відповідачем, а також те, що
внаслідок цього було порушено його
особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання
поширеної інформації недостовірною,
суди повинні визначити характер такої
інформації та з'ясувати, чи є вона
фактичним твердженням, чи оціночним
судженням.

Відповідно до ч.2 ст.47-1 Закону України
«Про інформацію» оціночними
судженнями, за винятком образи чи
наклепу, є висловлювання, які не
містять фактичних даних, зокрема
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, з огляду на характер
використання мовних засобів, зокрема
гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості.

Відповідно до ст..277 ЦК України не є
предметом судового захисту оціночні
судження, думки, переконання, критична
оцінка певних фактів і недоліків, які
будучи вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності (на відміну від перевірки
істинності фактів) і спростувати, що
відповідає прецедентній судовій
практиці Європейського суду з прав
людини при тлумаченні положень статті
10 Конвенції.

Якщо особа вважає, що оціночні судження
або думки, поширені в засобі масової
інформації, принижують її гідність,
честь чи ділову репутацію, а також інші
особисті немайнові права, вона вправі
скористатися наданим їй частиною
першою ст.277 ЦК та відповідним
законодавством правом на відповідь, а
також на власне тлумачення справи у
тому ж засобі масової інформації з
метою обґрунтування безпідставності
поширених суджень, надавши їм іншу
оцінку.

Якщо суб'єктивну думку висловлено в
брутальній, принизливій чи
непристойній формі, і по принижує
гідність, честь чи ділову репутацію, на
відповідача може бути покладено
обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Статтею 10 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
ратифікованої Україною, передбачено
право кожного на свободу вираження
поглядів. Це право включає свободу
дотримуватися своїх поглядів,
одержувати і передавати інформацію та
ідеї без втручання органів державної
влади і незалежно від кордонів.

Приймаючи до уваги, що поняття свободи,
про яку ідеться в ст.10 Європейської
Конвенції про захист прав людини та
основних свобод поширюється на
передання як інформації, так і ідей,
необхідно відокремлювати інформацію
(факти) від поглядів (оцінних суджень).
Так, по справі «Лінгенс проти
Австрії»(1986 рік), Європейській Суд
заявив, що існування фактів можна
довести, тоді як правдивість оцінних
суджень доведенню не підлягає. Вимога
доводити правдивість критичного
висловлювання є неможливою для
виконання і порушує свободу на власну
точку зору, що є фундаментальною
частиною права, захищеного статтею 10
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод.

За змістом цієї норми свобода
слова, висловлення своєї думки в
процесі обговорення питань, що
становлять громадський інтерес, є
однією з найважливіших свобод людини.

Вимога щодо доведення правдивості
оціночного судження є неможливою та
порушує свободу вираження поглядів та
думки. Люди мають право мати думки та
висловлювати їх вільно з питань, які
становлять їх інтерес, думки, які дехто
чи навіть усі можуть вважати
перебільшеними, обмеженими або
упередженими, але думки, яких вони
чесно дотримуються.

Європейський Суд у своїй судовій
практиці дотримується підходу щодо
захисту свободи вираження, вказуючи, що
свобода висловлювати свої погляди є
правом людини, визнаним у світі, мабуть,
найбільш широко. Свобода слова
визнається цінною, оскільки публічні
обговорення є можливим інструментом
досягнення суспільних цілей та
вираження особистих поглядів саме по
собі є людським благом пошуку істини,
досягнення справедливості, викриття
негативних тенденцій у суспільстві і
взаємовідносинах між людьми.

Вільне передавання почуттів, поглядів
та ідей є істотним чинником
повноцінного розвитку особистості в
суспільстві, так само, як і здатність
людини сприймати заперечення,
спонукання, заохочення через ідеї,
висловлені іншими людьми, яка є також
важливою для формування особистих
переконань.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського суду з прав
людини», суди повинні застосовувати
Конвенцію про захист прав людини і
основоположних свобод та рішення
Європейського суду з прав людини як
джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 34
Конституція України кожному гарантує
право на свободу думки і слова, на
вільне вираження своїх поглядів і
переконань.

Відповідно до ст.200 ЦК України
інформацією є будь-які відомості та/або
дані, які можуть бути збережені на
матеріальних носіях або відображенні в
електронному вигляді.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про
інформацію», інформацією є
документовані або публічно оголошені
відомості про події та явища, які мали
або мають місце у суспільстві, державі
та навколишньому середовищі

Недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало взагалі або які існували, але
відомості про них не відповідають
дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до Закону України «Про
інформацію» поширення інформації - це
розповсюдження, обнародування,
реалізація у встановленому законом
порядку документованої або публічно
оголошуваної інформації.

Аналіз зазначеного національного
законодавства та статті 10 Конвенції і
практики її застосування свідчить про
те, що межі свободи вираження думок
залежать від їх змісту та від того, чим
займається особа, стосовно якої ці
думки висловлені.

У п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27.02.2009 року №1 «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи» роз'яснено, що згідно
положень ст..40 Конституції України та з
урахуванням висновків, викладених у
Рішенні Конституційного Суду України
від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003, усі мають
право направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк. У випадку,
коли особа звертається до зазначених
органів із заявою, в якій міститься та
чи інша інформація, і в разі, якщо цей
орган компетентний перевірити таку
інформацію та надати відповідь, проте в
ході перевірки інформація не знайшла
свого підтвердження, вказана обставина
не може сама по собі бути підставою для
задоволення позову про спростування
недостовірної інформації, оскільки у
такому випадку мала місце реалізація
особою конституційного права, а не
поширення недостовірної інформації.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Згідно до ст. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів.

За ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Суд першої інстанції виходив з того, що
в судовому засіданні не знайшло свого
підтвердження твердження представника
позивача про те, що викладена
інформація в листі носить ствердний
характер та є фактичними твердженнями
відповідачів, які заявляють про
конкретні вчинки позивача та викладена
в листі інформація принижує честь,
гідність та ділову репутацію позивача.

Посилання представника позивача на те,
що відповідачі висловили в листі свої
думки в брутальній, принизливій,
непристойній формі, яка принижує його
гідність, честь чи ділову репутацію не
відповідає фактичним обставинам
справи, вимогам матеріального закону і
роз'ясненням судової практики.

Враховуючи характер інформації, яку
викладено у листі ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надісланого на адресу
директора Фізико-технологічного
інституту металів та сплавів НАН
України, суд встановив, що вона
відноситься до оціночних суджень, що
стосуються діяльності ОСОБА_3, та не
може бути судом визнана як
недостовірна інформація, оскільки
правдивість такої інформації
неможливо перевірити. Лист містить
оціночні судження, викладені з
застосуванням алегорій, узагальнень,
суб'єктивних думок авторів, які не
можуть бути розцінені як такі, що
містять негативну інформацію, а
містять критичні зауваження та оцінку
певних фактів і недоліків, відсутні
будь-які докази, які б доводили, що
надіслання листа було мотивованими й
цілеспрямованими діями з метою
принизити честь, гідність чи ділову
репутацію позивача.

Крім того, суд виходив з того, що
інформація висловлена у листі не
створює юридичного складу
правопорушення щодо немайнових прав
позивача, бо позивачем не було
доведено, що ця інформація завдала
шкоди будь-яким його особистим
немайновим благам або перешкоджала
повно і своєчасно здійснювати будь-яке
особисте немайнове право (п.п.«г» п.15
постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009 р.).

Відповідно до ч. 1 ст.23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Згідно ст.280 ЦК України якщо фізичній
особі внаслідок порушення її
особистого немайнового права завдано
майнової або моральної шкоди, ця шкода
підлягає відшкодуванню особою, яка її
завдала за наявності її вини.

В позовній заяві позивачем зазначено,
що через протиправні дії відповідачів
було принижено його репутацію в
суспільстві, та сформована негативна
оцінка наукової діяльності позивача,
однак позивач не надав жодного доказу,
що підтверджував би факт спричинення
моральної шкоди позивачу та
необхідність її відшкодування. Також
позивачем не надано ніяких
обгрунтовань щодо розміру заподіяної
йому моральної шкоди.

Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні.

Також районний суд вважав, що суду не
надано будь-яких доказів, які б
підтверджували доводи щодо вчинення
відповідачами дій, направлених на
заподіяння позивачу моральної шкоди,
та що внаслідок дій відповідачів
сталися вимушені зміни у його життєвих
і громадських стосунках, знизився
престиж та ділова репутація, що
підтверджував би факт спричинення
моральної шкоди позивачу та
необхідність її відшкодування.

Оскільки вимоги про відшкодування
моральної шкоди є похідними від
позовних вимог про захист честі ,
гідності та ділової репутації,
то суд вважав необхідним відмовити
позивачу у задоволенні позову в цієї
частині.

Враховуючи встановлені обставини та
вимоги закону, суд вірно вважав, що
позовні вимоги ОСОБА_3 в частині
відшкодування моральної шкоди є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

На основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які посилались сторони, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні, оцінивши їх
належність, допустимість,
достовірність, а також достатність і
взаємний зв'язок у їх сукупності,
встановивши правовідносини, які
випливають із встановлених обставин,
та правові норми, які підлягають
застосуванню до цих правовідносин, суд
прийшов обгрунтованого висновку про
відмову у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 про захист честі, достоїнства,
та ділової репутації та відшкодування
моральної шкоди.

За таких обставин, судова колегія
приходить до висновку, що судом першої
інстанції з'ясовані всі обставини
справи, які мають істотне значення для
правильного вирішення спору, дана
належна оцінка письмовим доказам, у
сукупності з доводами сторін, висновки
суду відповідають обставинам справи,
доводи, викладені у апеляційній скарзі,
аналогічні доводам позивача в
районному суді, не спростовують
висновки суду першої інстанції, тому
підстав для скасування оскаржуваного
рішення немає.

Керуючись ст.ст.307,308,314,317 ЦПК
України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду
м.Запоріжжя від 21 листопада 2013 року у
цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

судді: