Ухвала

іменем україни

30 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Хопти С.Ф., Гулька Б.І., Луспеника
Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа - служба у справах
дітей Деснянської районної у місті
Києві державної адміністрації, про
розірвання шлюбу, поділ спільного
майна подружжя, визначення місця
проживання дітей за касаційною скаргою
ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_6,
на рішення Оболонського районного суду
м. Києва від 19 серпня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду м. Києва
від 19 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що з 21 листопада 2003 року він
перебуває з ОСОБА_5 у зареєстрованому
шлюбі, від якого вони мають двох
неповнолітніх дітей, ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. У
період шлюбу ОСОБА_5 за її власні кошти
та кошти її матері, ОСОБА_9 було набуте
наступне майно: автомобіль марки Toyota
модель Land Cruiser Prado, 2007 року випуску,
державний номер НОМЕР_1; автомобіль
марки Toyota модель Land Cruiser 200 VX4.5L, 2012 року
випуску, державний номер НОМЕР_2;
квартира АДРЕСА_2; квартира АДРЕСА_1.
Зазначав, що з травня 2012 року шлюбні
стосунки з відповідачкою фактично
припинені, а з липня 2012 року вони
проживають окремо. Вважав, що
перебування у шлюбі з відповідачкою
суперечить його інтересам та інтересам
малолітніх дітей, які залишились
проживати разом з ним, у квартирі його
батьків, які також приймають участь у
вихованні дітей, тоді як відповідачка
участь у вихованні дітей не приймає.
Оскільки він має усі можливості, у тому
числі матеріальні, та бажання для
забезпечення навчального процесу,
належного виховання та розвитку дітей,
просив визначити місце проживання
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із ним; розірвати
шлюб з ОСОБА_5 та визнати за нею право
власності на автомобіль марки Toyota
модель Land Cruiser Prado, 2007 року
випуску, державний номер НОМЕР_1;
автомобіль марки Toyota модель Land Cruiser 200
VX4.5L, 2012 року випуску, державний номер
НОМЕР_2; квартира АДРЕСА_2; квартира
АДРЕСА_1. Також просив зобов'язати
відповідачку дозволити його
проживання та малолітніх дітей у
належній ОСОБА_5 квартирі АДРЕСА_2.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 19 серпня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 19 листопада 2013
року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.
Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
зареєстрований 21 листопада 2003 року у
Центральному відділі реєстрації
шлюбів м. Києва з державним Центром
розвиту сім'ї, актовий запис №
2988 розірвано. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі
представника - ОСОБА_6, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Судові рішення в частині вимог про
розірвання шлюбу не оскаржуються, тому
у касаційному порядку не
переглядаються (ч. 2 ст. 335 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині поділу майна подружжя та
визнання за відповідачкою права
власності на все спірне майно й
визначенні місця проживання дітей з
позивачем та права проживання у
квартирі відповідачки, суд першої
інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, на підставі доказів,
поданих сторонами, які належним чином
оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до
правильного висновку про те, що спору
між сторонами щодо місця проживання
дітей не існує, є нотаріальна згода
матері на проживання дітей з батьком,
та керувались нормами СК України й
Закону України «Про охорону
дитинства».

Також суди дійшли вірного висновку, що
позивач не довів, що є його
процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60
ЦПК України), що набуте під час шлюбу
майно є особистою приватною власністю
відповідачки або придбане за кошти її
матері; крім того, у такій ситуації
позивач фактично діє в інтересах
відповідачки та її матері, які позов не
пред'являли, повноважень позивачу на
представлення їх інтересів не
надавали.

Посилання касаційної скарги на ст. 174
ЦПК України (визнання позову)
безпідставне, оскільки зазначена норма
процесуального права вимагає
наявність законних підстав для
задоволення позову.

Оскільки з матеріалів справи та змісту
касаційної скарги не вбачається
неправильне застосування судами норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану
представником - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 19 серпня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 19
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
С.Ф. Хопта

Б.І. Гулько

Д.Д. Луспеник