Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/949/14
Головуючий у 1-й інстанції: Наумова І.Й.
Суддя-доповідач: Кочеткової І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької с області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Воробйової І.А.,

При секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна
подружжя та за зустрічним позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна
подружжя,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 13 вересня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із вищевказаним позовом, який в
ході розгляду справи доповнювала і
уточнювала.

Зазначала, що сторони перебували у
шлюбі з 1997 року по червень 2012 року,
мають доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В період шлюбу за спільні кошти
придбали автомобіль «Ford Fiesta» 2008 року
випуску, державний номер НОМЕР_1;
автомобіль «Volkswagen Passat 1,8 » 2003 року
випуску, державний номер НОМЕР_2; частку
житлового будинку АДРЕСА_1; човен
«Прогрес-2», бортовий номер НОМЕР_3 з
мотором Yamaha 55 НОМЕР_4; капітальну
споруда НОМЕР_5 на човниковому причалі
„Південний" по АДРЕСА_2; пакет акцій в
ВАТ ПБК „Славутич"; земельну ділянку
для ведення особистого селянського
господарства, площею 2,0000 га на
території Степнеської сільської ради,
Запорізького району, Запорізької
області.

Посилаючись на те, що після розірвання
шлюбу між сторонами виник спір з
приводу розподілу спільно нажитого
майна, просила про його розподіл в
судовому порядку і виділення їй по ?
частці кожного автомобіля, житлового
будинку, земельної ділянки, човна,
капітальної споруди на човниковому
причалі, а також 2/3 частки пакету акцій
в ВАТ ПБК „Славутич".

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_4
звернувся до суду із зустрічним
позовом, в якому зазначав, що
автомобілі «Ford Fiesta» і човен Прогрес
являються його особистою власністю,
так як були придбані за договорами
дарування, акції ПБК „Славутич" були
продані ним в період шлюбу, а виручені
кошти витрачені на потреби сім'ї,
ніякої нерухомості на човниковому
причалі у нього не має. Посилаючись на
викладені обставини, просив поділити
інше спільно нажите спірне майно в
рівних частках.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 13 вересня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено
частково, зустрічний позов ОСОБА_4
задоволено в повному обсязі.

Виділено ОСОБА_3 і ОСОБА_4 кожному по 1/2
частці автомобіля «Volkswagen Passat 1,8» 2003 р.в.,
держ. номер НОМЕР_2, ; по 21/200 частці
домоволодіння, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1; по ? частці земельної
ділянки для ведення особисто
селянського господарства,
розташованої на території
Запорізького району Степнянської
сільської ради згідно Державному акту
серії ЯК № 856372 від 09.02.2010 року,
зареєстрованому за №64,
кадастровий номер :02:001:0365.

Додатковим рішенням Комунарського
районного суду міста Запоріжжя від 16
грудня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3
про поділ пакету акцій в ВАТ ПБК
„Славутич" залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі про скасування
судового рішення і ухвалення нового
про задоволення її позову у повному
обсязі ОСОБА_3 посилається на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи.

В засідання апеляційного суду апелянт
і її представник не з'явилися. Про час і
місце судового розгляду були
повідомлені належним чином, що
підтверджується рекомендованими
повідомленнями про вручення судової
повістки ОСОБА_3 - 1 лютого 2014 року, її
представнику ОСОБА_5 28 січня 2014 року. В
адресованій апеляційному суду
телеграмі ОСОБА_3 просила про
відкладення судового засідання,
пославшись на зайнятість її
представника в іншому процесі.
Документів на підтвердження
поважності причини своєї неявки і
факту зайнятості представника не
надала. Колегія суддів визнала причини
неявки апелянта і її представника
неповажними і такими, що не
перешкоджають апеляційному перегляду
справи.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Ухвалюючи рішення про розподіл майна
сторін і визнаючи за кожним із них
право власності на ? частку, суд першої
інстанції виходив з того, що спільною
сумісною власністю колишнього
подружжя ОСОБА_3 являється 21/100 частка
домоволодіння АДРЕСА_1, автомобіль
«Volkswagen Passat 1,8» 2003 р.в., державний номер
НОМЕР_2, земельна ділянка на території
Степнянської сільської ради, які і
підлягають поділу за правилами
ст.ст.69-71 СК України. Спірний автомобіль
«Ford Fiesta» 2008 року випуску, державний
номер НОМЕР_1 являється особистою
власністю відповідача, оскільки був
подарований йому, що підтверджується
відповідними письмовими доказами, а
тому поділу не підлягає. Пакетом акцій
відповідач розпорядився в період
спільного проживання сторін, виручені
від продажу кошти витратив на потреби
сім'ї, у передбаченому законом порядку
договори купівлі-продажу акцій
позивачем не оспорені і недійсними не
визнавалися. Допустимих доказів про
придбання сторонами у спільну сумісну
власність в період шлюбу моторного
човна і капітальної споруди НОМЕР_5 на
човниковому причалі позивач суду не
надала, а тому вказане майно, на думку
суду першої інстанції, також не
підлягає розподілу.

Проте повністю погодитися з такими
висновками суду не можна, оскільки суд
дійшов їх з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
вони не ґрунтуються на зібраних у
справі доказах.

У Постанові Пленуму Верховного Суду
України № 11 від 21 грудня 2007 року „Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" зазначено, що
при вирішенні спорів між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) ,
відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть
бути будь-які види майна, за винятком
тих, які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Спільною сумісною власністю подружжя,
зокрема, можуть бути: квартири, жилі й
садові будинки; земельні ділянки та
насадження на них, продуктивна і робоча
худоба, засоби виробництва,
транспортні засоби; грошові кошти,
акції та інші цінні папери,
паєнакопичення в житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо.

До складу майна, що підлягає поділу
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи,
та те, що знаходиться у третіх осіб. При
поділі майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК) .

Вирішуючи питання про поділ майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, зокрема
неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71
СК щодо обов'язкової згоди одного з
подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду.

За відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за
умови звернення подружжя (одного з них)
до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та
попереднього внесення на депозитний
рахунок суду відповідної грошової
суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив
таких дій, а неподільні речі не можуть
бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

Рівність прав кожного із подружжя на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності
(якщо інше не встановлено домовленістю
між ними) та необхідність взаємної
згоди подружжя на розпорядження
майном, що є об'єктом права його
спільної сумісної власності,
передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

У випадку коли при розгляді вимоги про
поділ спільного сумісного майна
подружжя буде встановлено, що один із
них здійснив його відчуження чи
використав його на свій розсуд проти
волі іншого з подружжя і не в інтересах
сім'ї чи не на її потреби або приховав
його, таке майно або його вартість
враховується при поділі.

При вирішенні спору про поділ майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, суд згідно з
частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих
випадках може відступити від засади
рівності часток подружжя, враховуючи
обставини, що мають істотне значення
для справи, а також інтереси
неповнолітніх дітей, непрацездатних
повнолітніх дітей (за умови, що розмір
аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування). Під обставинами, що мають
істотне значення для справи, потрібно
розуміти не тільки випадки, коли один
із подружжя не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки
коли один із подружжя не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку чи доходу
(ч. 1 ст. 60 СК).

Рішення суду повинно містити мотиви та
обґрунтування відступу від засади
рівності часток подружжя у їхньому
спільному майні.

Судом встановлено, що сторони з 15
серпня 1997 року перебували у шлюбі, який
судовим рішенням від 27 червня 2012 року
розірвано (а.с.14).

В період шлюбу сторони придбали
автомобіль «Ford Fiesta» 2008 року випуску,
державний номер НОМЕР_1, вартістю 73 054,15
грн., який 20 лютого 2010 року знятий з
обліку ДАІ для продажу (а.с. 45, 207);
автомобіль «Volkswagen Passat 1,8 » 2003 року
випуску, державний номер НОМЕР_2,
вартістю 102 484 ,67 грн. (а.с.48, 82-97); 21/100
частку житлового будинку АДРЕСА_1,
ринковою вартістю 375 663 грн. (а.с. 42-44, 51-81);
човен «Прогрес-2», бортовий номер
НОМЕР_3 з мотором Yamaha 55 НОМЕР_4, вартістю
2000 грн. (а.с.13) ; пакет простих іменних
акцій в кількості 48 303 одиниці ВАТ ПБК
„Славутич", номінальною вартістю 48 303
грн., які були продані ОСОБА_4 23
листопада 2011 року за 53 133,30 грн. (а.с. 49-50,
166-172, 194-195); земельну ділянку для ведення
особистого селянського господарства,
площею 2,0000 га на території Степнеської
сільської ради, Запорізького району,
Запорізької області, грошова оцінка
якої судом не визначалася (а.с.174).

Доказів в обґрунтування того, що
відповідач являється власником
капітальної споруди НОМЕР_5 на
човниковому причалі „Південний" по
АДРЕСА_2 позивач суду не надала, за
даними громадської організації
„Човновий причал Південний"
відповідач до складу її членів не
входить, ніякого майна на причалі не
має (а.с.164).

Визнаючи автомобіль «Volkswagen Passat 1,8 »,
21/100 частку житлового будинку спільною
сумісною власністю подружжя і
виділяючи кожному із них по ? частці у
вказаному майні, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що це
майно придбано сторонами в період
шлюбу, являється їх спільною сумісною
власністю, а тому частка кожного із них
являється рівною.

Судом обґрунтовано залишені без
задоволення вимоги ОСОБА_3 про поділ
іншого автомобіля «Ford Fiesta»,
капітальної споруди на човниковому
причалі і пакету акцій в ПБК
„Славутич". Як встановлено судом,
спірний автомобіль був придбаний
ОСОБА_4 за договором дарування №35 від
29.11.2008 року, укладеним з ТОВ „Велті
Україна Мобільні Маркетингові Послуги"
(а.с.45). Крім того, за даними УДАІ ГУМВС
України в Запорізькій області 2 лютого
2010 року вказаний автомобіль знятий з
реєстрації для продажу, тобто на час
вирішення судового спору відповідач
вже не був власником спірного
автомобіля (а.с.207).

Допустимих доказів на підтвердження
доводів про те, що відповідач являється
власником капітальної споруди на
човниковому причалі, позивач суду не
надала, відомості, викладені в довідці
громадської організації „Човновий
причал Південний" (а.с.164), не
спростувала.

За даними ПАТ „Карлсберг Україна", яке
являється правонаступником ПАТ ПБК
„Славутич" протягом 2003-2008 років ОСОБА_4
придбав пакет акцій в загальній
кількості 48 303 одиниці, які були продані
ним в період шлюбу 25 листопада 2011 року
за договором купівлі-продажу ТОВ „КУА
„Арт-Капітал" (а.с.49-50, 166-172, 194-195).

У передбаченому законом порядку ОСОБА_3
договір купівлі-продажу цінних паперів
не оспорила. Оскільки відповідач
розпорядився цінними паперами в період
шлюбу і на час вирішення спору вже не
був їх власником, позивач свої позовні
вимоги щодо цього майна не змінювала,
суд обґрунтовано відмовив їй у
визнанні права власності на 2/3 частки
цінних паперів, які на час вирішення
спору вже не були спільною сумісною
власністю сторін.

За таких обставин доводи апеляційної
скарги щодо незаконності судового
рішення в частині відмови у розподілі
вказаного майна не відповідають
фактичним обставинам справи і вимогам
закону.

Разом з тим, погодитися з висновком
суду про те, що земельна ділянка на
території Степненської сільської ради
Запорізького району, площею 2, 0000 га для
ведення особистого селянського
господарства, що належить ОСОБА_4 на
підставі Державного акту ЯК № 856372 від
09.02.2010 року, являється об'єктом спільною
сумісної власності подружжя не можна з
огляду на наступне.

Як встановлено судом, вказана земельна
ділянка була набута відповідачем у
власність в порядку приватизації,
встановленому ст.116 ЗК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Згідно зі ч. ч. 1 та 2 ст. 5 ЦК України акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності; акт цивільного
законодавства не має зворотної дії у
часі, крім випадків, коли він пом'якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи.

Так, Законом України від 11 січня 2011 року
№ 2913-VI «Про внесення зміни до статті 61
Сімейного кодексу України щодо
об'єктів права спільної сумісної
власності подружжя», який набрав
чинності 8 лютого 2011 року, ст. 61 СК
України доповнено ч. 5, якою
передбачено, що об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя є житло,
набуте одним із подружжя під час шлюбу
внаслідок приватизації державного
житлового фонду, та земельна ділянка,
набута внаслідок безоплатної передачі
її одному з подружжя із земель
державної або комунальної власності, у
тому числі приватизації.

З системного аналізу ст. ст. 81, 116 ЗК
України вбачається, що окрема земельна
ділянка, одержана громадянином у
період шлюбу в приватну власність
шляхом приватизації, є його особистою
приватною власністю, а не спільною
сумісною власністю подружжя, оскільки
йдеться не про майно, нажите подружжям
у шлюбі, а про одержану громадянином
частку із земельного фонду.

За змістом частини першої статті 81
Земельного кодексу України (далі - ЗК
України) громадяни України можуть
набувати право власності на земельну
ділянку шляхом приватизації за умови
наявності підстав набуття права на
землю, передбачених статтею 116 ЗК
України.

Таким чином громадянин одержує у
власність частку із земельного фонду, а
тому земельна ділянка, одержана
громадянином у період шлюбу в приватну
власність шляхом приватизації, є його
особистою приватною власністю.

За таких обставин земельна ділянка,
площею 2,0000 га для ведення особистого
селянського господарства, що належить
ОСОБА_4 на підставі Державного акту про
право власності ЯГ №856372 від 09 лютого 2010
року, являється його особистою
приватною власністю і не підлягає
поділу в порядку ст.69 СК України.

Не ґрунтуються на вимогах закону і
висновки суду про те, що позивачем не
доведений факт придбання подружжям в
період шлюбу човна «Прогрес-2» . Як
вбачається із суднового білету №022821,
виданого 11 липня 2007 року інспекцією
ГДРФ України в м. Мелітополі на ім'я
ОСОБА_4, останній являється власником
судна „Прогрес-2", туристичне на
підставі договору купівлі-продажу №18/03
від 18.03 2007 року (а.с.13).

Допустимих доказів на підтвердження
доводів відповідача про те, що вказане
майно являється його приватною
власністю, оскільки він набув його за
договором дарування, як це зазначалося
у зустрічному позові, матеріали справи
не містять.

За таких обставин судове рішення в
частині поділу земельної ділянки і
човну „Прогрес - 2" підлягає скасуванню
з ухваленням нового - про відмову
ОСОБА_3 у позові про визнання права
власності на ? частку земельної ділянки
і про задоволення позову в частині
визнання за нею права власності на ?
частку човна „Прогрес-2".

В іншій частині рішення суду першої
інстанції відповідає матеріалам
справи і вимогам закону, підстав для
його скасування судова колегія не
вбачає.

Керуючись ст. ст.307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 13 вересня 2013 року по
цій справі в частині розподілу
земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства,
площею 2,0000 га на території Степнеської
сільської ради, Запорізького району,
Запорізької області, і відмову у
розподілі човна «Прогрес-2», бортовий
номер НОМЕР_3 з мотором Yamaha 55 НОМЕР_4
скасувати і ухвалити в цій частині нове
рішення, яким визнати за ОСОБА_3 право
власності на ? частку човна «Прогрес-2»,
бортовий номер НОМЕР_3 з мотором Yamaha 55
НОМЕР_4, який належить ОСОБА_4 на
підставі суднового білету №022821,
виданого Інспекцією ГДРФ України в
м.Мелітополі 11 липня 2007 року. Іншу ?
частку вказаного човна залишити у
власності ОСОБА_4. Позовні вимоги
ОСОБА_3 про визнання права власності на
? частку земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства,
площею 2,0000 га на території Степнеської
сільської ради, Запорізького району,
Запорізької області, що належить
ОСОБА_4 на підставі Державного акту
серії ЯК № 856372 від 09.02.2010 року,
зареєстрованому за №64,
кадастровий номер :02:001:0365,
залишити без задоволення.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: