У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів:
Закропивного О.В., Лесько А.О.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Сумської
міської ради про визнання трудового
договору недійсним, визнання трудового
договору укладеним на невизначений
строк, скасування розпорядження та
поновлення на роботі, за касаційною
скаргою Сумської міської ради на
рішення Сумського районного суду
Сумської області від 4 червня 2014 року та
рішення апеляційного суду Сумської
області від 3 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із указаним позовом, у якому
просив визнати трудовий договір від 3
липня 2009 року недійсним, визнати
трудовий договір укладеним на
невизначений строк, скасувати
розпорядження про звільнення з роботи
та поновити його на роботі.

В обґрунтування позову зазначав, що
розпорядженням міського голови від 3
квітня 2014 року № 124-к його було
незаконно звільнено з роботи у зв'язку
із закінченням строку дії трудового
договору (контракту) на підставі п. 2 ст.
36 КЗпП України, оскільки при його
звільненні відповідач припустився
порушень вимог чинного трудового
законодавства. Вказував на те, що у 2009
році обов'язковість укладання
контракту з керівниками комунальних
закладів охорони здоров'я передбачена
не була, підписання контракту
відбувалося без його заяви, викладеної
у письмовій формі, тому вважає, що
зміною трудового договору на
визначений строк було порушено його
трудові права, оскільки контракт є
особливою формою трудового договору,
умови якого не повинні погіршувати
становище працівника порівняно з
чинним законодавством.

Рішенням Сумського районного суду
Сумської області від 4 червня 2014 року
позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано
недійсним трудовий договір (контракт)
від 3 липня 2009 року, укладений між
ОСОБА_3 та Сумською міською радою, в
частині визначення строку його дії до 2
липня 2012 року, визнавши його укладеним
на невизначений строк. Визнано
незаконним розпорядження міського
голови м. Сум від 3 квітня 2014 року
№ 124 про звільнення ОСОБА_3 з роботи на
підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку
з закінченням строку трудового
договору. Поновлено ОСОБА_3 на роботі на
посаді головного лікаря комунальної
установи «Сумський пологовий будинок
№ 1» (далі - ЛКП «Пологовий будинок
№ 1»). Рішення суду в частині
поновлення на роботі допущено до
негайного виконання.

Рішенням апеляційного суду Сумської
області від 3 липня 2014 року рішення
місцевого суду скасовано та ухвалено
нове рішення, яким позов ОСОБА_3
задоволено частково. Визнано
незаконним розпорядження голови м. Сум
від 3 квітня 2014 року № 124-к про
звільнення ОСОБА_3 з посади головного
ЛКП «Сумський пологовий будинок № 1» на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП
України. Поновлено ОСОБА_3 на посаді
головного лікаря комунальної установи
«Сумський пологовий будинок № 1»
шляхом видання відповідного
розпорядження голови м. Сум. В решті
позову відмовлено.

У касаційній скарзі Сумська міська
рада, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_3

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, виходив із того, що
відповідно до ст. 16 Закону України «Про
основи законодавства України про
охорону здоров'я» (у редакції яка чинна
у 2009 році, на час укладення трудового
договору з позивачем) не передбачено
обов'язкового укладення контракту з
керівником медичної установи, а тому
питання про строк дії контракту до
цього документа включено неправомірно.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення районного суду та ухвалюючи
нове рішення про часткове задоволення
позову, виходив із того, що позивачем
пропущено тримісячний строк звернення
до суду в частині вимог про визнання
трудового договору укладеним на
невизначений строк, а тому відмовив у
задоволенні позову в цій частині.
Зазначаючи інші підстави для
задоволення позову в частині вирішення
спору про звільнення позивача та
поновлення на роботі, суд виходив із
того, що остання редакція
ст. 16 «Про основи законодавства України
про охорону здоров'я» встановила строк
дії контрактів від трьох до п'яти років,
цей закон поліпшує трудові права
позивача, сприяє стабільності трудових
відносин сторін.

Проте погодитися із такими висновками
судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судами установлено, що 1 лютого 2009 року
ОСОБА_3 було призначено на посаду
головного лікаря КУ «Сумський
пологовий будинок № 1», що
підтверджується трудовою книжкою та
розпорядженням міського голови, які
містяться у матеріалах справи. 3 липня
2009 року сторони уклали контракт про
призначення ОСОБА_3 на посаду головного
лікаря КУ «Сумський
пологовий будинок № 1» зі строком дії з
3 липня 2009 року по 2 липня 2012 року. 2
квітня 2012 року та 1 квітня 2013 року
сторони переукладали вказаний
контракт, строком дії нових контрактів
були відповідно з 2 квітня 2012 року по 2
квітня 2013 року та з 3 квітня 2013 року по 3
квітня 2014 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України
контракт є особливою формою трудового
договору, в якому строк його дії, права,
обов'язки і відповідальність сторін (у
тому числі матеріальна), умови
матеріального забезпечення і
організації праці працівника, умови
розірвання договору, в тому числі
дострокового, можуть встановлюватися
угодою сторін.

Розпорядженням міського голови від 3
квітня 2014 року № 124-к позивача було
звільнено з посади у зв'язку із
закінченням строку дії трудового
договору (контракту) на підставі п. 2 ст.
36 КЗпП України.

Відповідно до п. 10 ч. 4 ст. 42 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» сільський, селищний, міський
голова призначає на посади та звільняє
з посад керівників відділів, управлінь
та інших виконавчих органів ради,
підприємств, установ та організацій, що
належать до комунальної власності
відповідних територіальних громад,
крім керівників дошкільних,
загальноосвітніх та позашкільних
навчальних закладів.

Крім того, Закон України «Про місцеве
самоврядування» був змінений після
укладення спірного контакту.

З матеріалів справи убачається, що
голова м. Сум не був залучений до участі
у справі. Крім того, суд апеляційної
інстанції поновлюючи ОСОБА_3 на посаді
головного лікаря КУ «Сумський
пологовий будинок № 1», поклав
обов'язок видати відповідне
розпорядження на голову м. Сум.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі» суд не має права
вирішувати питання про права та
обов'язки осіб, не залучених до участі у
справі, оскільки це є порушенням норм
процесуального права, які тягнуть за
собою безумовне скасування рішення
суду (пункт 4 частини першої статті 311,
пункт 4 частини першої статті 338 ЦПК).

У порушення ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України
суди на вказані вимоги закону та
обставини справи уваги не звернули.
Оскільки допущені судами першої та
апеляційної інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права
унеможливлюють встановлення фактичних
обставин справи, що мають значення для
правильного її вирішення, судові
рішення підлягають скасуванню із
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції відповідно до
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Сумської міської ради
задовольнити частково.

Рішення Сумського районного суду
Сумської області від 4 червня 2014 року та
рішення апеляційного суду Сумської
області від 3 липня 2014 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О.
Лесько

М.Є.
Червинська

В.А. Черненко