РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2014
м.Радомишль

Радомишльський районний суд
Житомирської області в складі:

головуючого Свінцицький Леонід
Валентинович

при секретарі - Білошицькій І.Ю.

з участю представника
позивачки-ОСОБА_12

представника позивачки: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в Радомишльському районному
суді Житомирської області цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до
Радомишльської державної нотаріальної
контори про визнання недісним
свідоцтва про право на спадщину № 2-172
від 27.02.2012 року на ім»я ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину за заповітом виданого
Радомишльською державною нотаріальною
конторою 12.12.2011 року, реєстровий №
2-1431 та зобов»язання державного
нотаріуса оформити свідоцтво про право
на спадщину за заповітом одноособово
на ім»я ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася з позовом до
суду, про визнання недісним свідоцтва
про право на спадщину за законом,
виданого Радомишльською державною
нотаріальною конторою 27.02.2012 року,
реєстровий № 2-172 на ім»я ОСОБА_2, ОСОБА_3
та зобов»язання державного нотаріуса
оформити свідоцтво про право на
спадщину одноособово на ім»я ОСОБА_2.
Свої позовні вимоги мотивувала тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки
ОСОБА_4, на день його смерті залишилося
спадкове майно, що складалося з
житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної
ділянки площею 976 кв.м за цією ж адресою.
Крім позивачки спадкоємцем померлого є
також рідна сестра позивачки - ОСОБА_3,
яка не зверталась з письмовою заявою
про прийняття спадщини та оформленням
відповідного свідоцтва і не вчиняла
будь-яких дій, які б свідчили про
прийняття нею спадщини, а навпаки,
згідно заяви від 23.04.2012 року
відмовилась від своєї частки в
спадковому майні на користь
довірительки ОСОБА_2 Крім того ОСОБА_4
залишив заповіт , посвідчений
державним нотаріусом Радомишльської
державної нотаріальної контори , за
яким заповів усе своє майно ОСОБА_2

27.02.2012 року державним нотаріусом
Радомишильської нотаріальної контори
Капранчук О.В. видано свідоцтво про
право на спадщину за законом в якому
спадкоємцями усього майна померлого
ОСОБА_4 вказано в рівних частках ОСОБА_2,
та її рідна сестра ОСОБА_3, що на думку
представника позивача не відповідає
вимогам закону, так як згідно ст. 120
Земельного кодексу України при
переході права власності на будівлю
споруду разом з цими об»єктами
переходить і право власності або право
користування земельною ділянкою без
зміни її цільового призначення.

В зв»язку з тим, що у добровільному
порядку відповідач не бажає змінити
видане свідоцтво про право на спадщину
за законом, не визнає право ОСОБА_2 на
отримання одноособово спадщини, тому
представик позивача звернулася до суду
за захистом порушених прав ОСОБА_2, так
як вважає її єдиною спадкоємицею за
заповітом і просить суд визнати
недійсним свідоцтво про право на
спадщину за законом, реєстровий № 2-172
від 27.02.1012 року, яке видане
Радомишльською державною нотаріальною
конторою та зобов»язати відповідача
оформити свідоцтво про право на
спадщину одноособово на ім»я ОСОБА_2.

В ході судового розгляду 24 січня 2014
року представник позивачки подала
заяву про збільшення позовних вимог і
просила суд визнати неправомірними дії
державного нотаріуса Радомишльської
державної нотаріальної контори
Капранчук О.В. по оформленню спадщини
за заповітом ОСОБА_4 від 17 червня 1988
року та ухвалити рішення , яким
задовольнити позовну заяву
зобов»язавши Радомишльську державну
нотаріальну контору видати свідоцтво
про право на спадщину за заповітом на
усе майно, що належало ОСОБА_4 на день
смерті одноособово на ім»я ОСОБА_2 та
визнати недійсним :

- свідоцтво про право на спадщину
за законом реєстровий № 2-172 від 27.02.2012
року на ім»я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 видане
державним нотаріусом Радомишльської
державної нотаріальної контори
Капранчук О.В.;

- свідоцтво про право на спадщину
за заповітом реєстровий № 2-1431 від
12.12.2011 року видане державним нотаріусом
Радомишльської державної нотаріальної
контори Капранчук О.В.;

У судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги підтримали,
посилаючись на ті ж обставини, що і в
позовній заяві і дали суду відповідні
пояснення.

У судове засідання відповідач не з
»явися,надіслав до суду заяву в якій
просить слухати справу без її
участі,надіслала до суду свої
заперечення в яких позовні вимоги не
визнала,і зазначила, що позивачем у
поданій позовній заяві більшість
фактів свідомо перекручено і не
відповідає дійсності. Посилання
позивача на те, що ОСОБА_3 відмовилася
від своєї частки в спадковому майні на
користь ОСОБА_2 згідно нотаріально
посвідченої заяви від 23.04.2012 року не
відповідає дійсності, оскільки в даній
заяві ОСОБА_3 повідомляла, що нею
пропущений строк для прийняття
спадщини, в суд для продовженням строку
прийняття спадщини вона звертатися не
буде, та не заперечувала проти
отримання свідоцтва про право на
спадщину ОСОБА_2 Однак у спадковій
справі до майна ОСОБА_4 міститься заява
ОСОБА_3 про прийняття нею спадщини, яка
подана нею особисто до Радомишльської
державної нотаріальної контори ще 19
січня 2000 року. Твердження представника
позивача, що померлий ОСОБА_4, залишив
заповіт , за яким заповів усе належне
йому майно ОСОБА_2, також не відповідає
дійсності,оскільки у заповіті чітко
вказано воля заповідача, про те, що
належну частину житлового будинку, що
знаходиться в АДРЕСА_1 він заповідає
дочці ОСОБА_2 Згідно цього заповіту
ОСОБА_4 залишив лише частину свого
майна позивачці, решта ж частина майна
померлого залишилася не заповіданою, і
тому частина майна, що залишилася не
заповіданою, розподіляється між
спадкоємцями за законом, якими в даному
випадку є ОСОБА_2, та ОСОБА_3, які
прийняли спадщину після смерті свого
батька в установлений законом 6-ти
місячний строк.На даний час свідоцтво
про право на спадщину за законом на 1/2
частину спадкової земельної ділянки,
видане лише позивачці ОСОБА_2, на іншу
частину земельної ділянки, що
спадкується свідоцтво ще не
видавалося.

Суд, заслухавши пояснення
представників позивача,розглянувши
подані сторонами документи, повно і
всебічно з»ясувавши всі фактичні
обставини справи, на яких грунтується
позов, об»єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
вважає, що позов не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України, який
набрав чинності з 1 січня 2004 року, він
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності,
а спадщина після смерті батька
позивача ОСОБА_4 відкрилася у 2000 році,
тому суд прийшов до висновку, що до
правовідносин щодо успадкування
спадщини ОСОБА_4 слід застосовувати
норми ЦК Української PCP.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судом ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
ОСОБА_4, якому за життя на праві
власності належало на підставі
Свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого 17 червня 1988 року за
реєстровим номером 1139 Радомишльською
державною нотаріальною конторою
Житомирської області 48/100 частин
житлового будинку з господарськими та
побутовими будівлями та спорудами , що
розташований в АДРЕСА_1, а також
земельна ділянка площею 0,0976 га. по
АДРЕСА_1 відповідно до Державного акту
на право приватної власності на землю,
виданого Радомишльською міською Радою
народних депутатів 06 січня 1996 року.
Після смерті ОСОБА_4 відкрилась
спадщина.

Як вбачається із матеріалів спадкової
справи за життя ОСОБА_4 був складений
заповіт , який посвідчений державним
нотаріусом Радомишльської державної
нотаріальної контори 17.06.1988 та
зареєстрований в реєстрі № 1140
відповідно до якого останній
розпорядився належною йому на праві
власності частиною жилого будинку ,
який знаходиться за адресою в АДРЕСА_1
на користь ОСОБА_2.

Відтак доводи представника позивача,
про те що ОСОБА_4 склав заповіт, за яким
заповів все належне йому майно ОСОБА_2
суд до уваги не бере, оскільки вони є
необгрунтованими та безпідставними.

За життя ОСОБА_4 на земельну ділянку по
АДРЕСА_1 заповіт складений не був.

Судом встановлено, що 12 грудня 2011 року
державним нотаріусом Радомишльської
державної нотаріальної контори
Житомирської області Капранчук О.В.,
видано на ім»я ОСОБА_2 свідоцтво про
право на спадщину за заповітом, яке
зареєстроване в реєстрі за № 2-1431,
згідно якого позивачка успадкувала 48/100
ідеальних частин жилого будинку з
надвірними будівлями, що знаходиться в
АДРЕСА_1, що розташований на земельній
ділянці площею 976 кв.м.

Посилання представника позивачки щодо
належності батькові позивачки ОСОБА_4
земельної ділянки площею 1774 кв.м суд до
уваги не бере, оскільки дана обставина
не знайшла свого підтвердження ні в
матеріалах справи ні в судовому
засіданні.

Таким чином вимоги позивачки щодо
визнання недійсним свідоцтва про право
на спадщину за заповітом виданого 12
грудня 2011 року державним нотаріусом
Радомишльської державної нотаріальної
контори Житомирської області
Капранчук О.В., реєстровий 2-1431 є
безпідставними.

Ст. 524 Цивільного кодексу України в
редакції 1963 року передбачено, що
спадкоємство здійснюється за законом і
за заповітом. Спадкоємство за законом
має місце, коли і оскільки воно не
змінено заповітом.

Відповідно до ст.529 ЦК України в
редакції 1963 року при спадкоємстві за
законом спадкоємцями першої черги є, в
рівних частках, діти (у тому числі
усиновлені), дружина і батьки
(усиновителі) померлого. До числа
спадкоємців першої черги належить
також дитина померлого, яка народилася
після його смерті.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР, що діяв на момент
відкриття спадщини визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину, якщо він
подав державній нотаріальній конторі
за місцем відкриття спадщини заяву про
її прийняття протягом шести місяців.

Як, вбачається з копії спадкової
справи, спадщину після смерті
ОСОБА_4прийняли його діти: ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 шляхом подачі заяв до
Радомишльської державної нотаріальної
контори 19.01.2000 року. Таким чином,
твердження представника позивача, про
те що ОСОБА_3, спадщину не приймала є
безпідставними та необгрунованими.

Відповідно до ст .553 ЦК УРСР спадкоємець
за законом або за заповітом вправі
відмовитись від спадщини протягом
шести місяців з дня відкриття спадщини.
Відтак доводи представника позивача,
про те , що ОСОБА_3 відмовилась від
спадщини на користь ОСОБА_2 шляхом
складення нотаріально посвідченої
письмої заяви від 23.04.2012 суд до
уваги не бере, оскільки дану заяву
можна було подавати до спливу
шестимісячного строку для прийняття
спадщини, яка відкрилась 15.01.2000 року.

Згідно ст. 537 ЦК УРСР частина майна, що
залишилася не заповіданою,
розподіляється між спадкоємцями за
законом.

Судом встановлено, що 27 лютого 2012 року
державним нотаріусом Радомишльської
державної нотаріальної контори
Капранчук О.В. було видано свідоцтво
про право на спадщину за законом на 1/2
частину земельної ділянки площею 976,
кв.м. на ім'я ОСОБА_2.

Свідоцтво про право на спадщину на 1/2
частину цієї земельної ділянки ще не
видано.

Спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.525 ЦК України в
редакції 1963 року часом відкриття
спадщини визнається день смерті
спадкодавця.

Таким чином, оскільки перехід прав
власності спадкодавця обумовлений
часом відкриття спадщини, до даних
правовідносин повинно застосовуватись
законодавство, яке діяло на час
відкриття спадщини , яка відкрилась
після смерті ОСОБА_4, тобто на
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 30 Земельного Кодексу
України в редакції Закону від 18.12.1990
року № 561-ХІІ, який діяв на час
відкриття спадщини та поширюється на
спірні правовідносини , та який в
подальшому втратив чинність 01.01.2002
року, було передбачено , що при переході
права власності на будівлю і споруду
разом з цими об'єктами переходить у
розмірах, передбачених статтею 67 цього
Кодексу, і право власності або право
користування земельною ділянкою без
зміни її цільового призначення і, якщо
інше не передбачено у договорі
відчуження - будівлі та споруди.

Згідно ч.2 ст.67 ЗК України розмір
ділянок для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) повинен бути не
більше: у сільських населених пунктах -
0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15
гектара, а для членів колективних
сільськогосподарських підприємств і
працівників радгоспів - не більше 0,25
гектара, у містах - 0,1 гектара.

Посилання представників позивачки на
те, що відповідно до ст.120 Земельного
Кодексу України, у разі набуття права
власності на жилий будинок, будівлю або
споруду, що перебувають у власності,
користуванні іншої особи, припиняється
право власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду,
розміщеній на земельній ділянці, що
перебуває у власності іншої особи,
переходить право власності на земельну
ділянку або її частину, на якій вони
розміщені, без змін її цільового
призначення, суд вважає
необгрунтованими, оскільки такий зміст
даної норми був прийнятий Законом
України від 05 листопада 2009 року, № 1702-
УІ «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
спрощення порядку набуття прав на
землю» та на дані правовідносини не
поширюється.

Таким чином при видачі Свідоцтва про
право на спадщину за законом на 1/2
частину земельної ділянки, площею 976
кв.м норми земельного законодавства
порушені не були.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України
свідоцтво про право на спадщину
визнається недійсним за рішенням суду,
якщо буде встановлено, що особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, а також в інших випадках,
встановлених законом.

Як вбачається з матеріалів справи
свідоцтво про право на спадщину за
законом, та свідоцтво про право на
спадщину за заповітом, які представник
позивача просить визнати недійсними,
видані одноособово позивачу ОСОБА_2,
яка мала право на спадкування, виданими
свідоцтвами не порушено права інших
осіб, а тому вимоги представника
позивача про визнання свідоцтва про
право на спадщину за законом є
безпідставними.

Враховуючи всі вищенаведені обставини
у їх сукупності, при таких обставинах в
позові слід відмовити за
безпідставністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 58, 60, 209, 212-215.294 ЦПК
України. ст.ст. 524, 525, 529, 537, 549, 553 ЦК УРСР,
п. 4 Прикінцевих та перехідних положень
ЦК України, ст.30, 67 ЗК України в редакції
Закону від 18.12.1990 року № 561-ХІІ, ст. 120 ЗК
України суд, -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_2 до Радомишльської
державної нотаріальної контори
Житомирської області про визнання
недійсним Свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого
Радомишльською державною нотаріальною
конторою 27.02.2012 року, реєстровий № 2-172
на ім»я ОСОБА_2, ОСОБА_3, визнання
недійсним Свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, виданого
Радомишльською державною нотаріальною
конторою 12.12.2011 року, реєстровий номер
2-1431 та зобов»язання державного
нотаріуса оформити свідоцтво про право
на спадщину за заповітом одноособово
на ім»я ОСОБА_2 відмовити за
безпідставністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Житомирської області через
Радомишльський районний суд шляхом
подання в 10денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
Свінцицький Леонід Валентинович