АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/401/2014
інстанції: Охтень А.А.
Доповідач: Капітан І.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року лютого місяця 12 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Капітан
І.А.Суддів:Вадзінського П.О.
Колісниченка А.Г.При
секретарі:Благовещенській О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Голопристанського
районного суду Херсонської області від
16 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ майна
подружжя та за зустрічним позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ майна
подружжя,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року ОСОБА_6 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_5 про визнання
права власності на ? частину майна,
набутого під час шлюбу та виділ його в
натурі.

В обґрунтування своїх позовних вимог
ОСОБА_6 посилалась на те, що з 07 жовтня
2007 року по 07 квітня 2011 року перебувала у
зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_5 Від
шлюбу мають доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.
У 2008 році вони придбали житловий
будинок в АДРЕСА_1, який було оформлено
на відповідача. У зв'язку з тим, що
будинок є спільним сумісним майном
подружжя, а частки чоловіка та жінки є
рівними, ОСОБА_6 просила суд визнати за
нею право власності на ? частину
будинку, поділити житловий будинок в
натурі і виділити їй у власність ?
частину.

У червні 2013 року ОСОБА_5 звернувся в суд
із зустрічним позовом до ОСОБА_6 про
поділ майна подружжя. Посилаючись на
те, що за період зареєстрованого шлюбу
ними з відповідачкою, окрім житлового
будинку АДРЕСА_1, було придбане інше
рухоме майно на загальну суму 48 700,00
грн., яке відповідачка після розірвання
шлюбу без його на те згоди, вивезла у
невідомому напрямку і самостійно ним
володіє та розпоряджається, ОСОБА_5
просив суд визнати спільною сумісною
власністю подружжя автомобіль марки
ВАЗ 2108, 1996 року випуску, вартістю 8 000,00
грн.; стінку корпусну, вартістю 4 000,00
грн.; ліжко 2-х спальне, вартістю 2 500,00
грн.; ліжко-диван «Малютка», вартістю 1
700,00 грн.; газову плиту «Грета», вартістю
2 000,00 грн.; електричний бойлер, вартістю
1 100,00 грн.; крісло-ліжко, вартістю 1 000,00
грн.; сервант, вартість 1 300,00 грн.;
комп'ютер, вартістю 4 100,00 грн.; 3 шт.
килими, розміром 2х3 та вартістю по 700,00
грн. кожний, загальної вартості 2 100,00
грн.; бензопилу «Стіл», вартістю 1 200,00
грн.; кухонний куток, вартістю 1 200,00 грн.;
пральну машину «Сатурн», вартістю 1 100,00
грн.; комп'ютерний стіл, вартістю 800,00
грн.; тумбу під телевізор, вартістю 1 200,00
грн.; кухонний посуд, вартістю 2 000,00
грн.; каміння 300 шт., вартістю 1 200,00 грн.;
металеві ворота, вартістю 10 000,00 грн.;
ліс обрізний 1,5 куб.м., вартістю 2 400,00
грн.; кондиціонер «ВК 2 300», вартістю 600,00
грн.; ДВД, вартістю 300,00 грн.; килим для
підлоги, вартістю 600,00 грн.; стягнути із
ОСОБА_6 на його користь грошову
компенсацію ? частки вартості майна у
розмірі 24 350,00 грн.

Рішенням Голопристанського районного
суду Херсонської області від 16 грудня
2013 року позов ОСОБА_6 задоволено, за
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 визнано право
власності на ? частину житлового
будинку з господарськими спорудами по
АДРЕСА_1. Зустрічний позов задоволено
частково, з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5
стягнуто грошову компенсацію вартості
? частини рухомого майна подружжя у
розмірі 8 000,00 грн., в іншій частині
позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, та
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду в частині відмови у задоволенні
його позовних вимог скасувати і
ухвалити нове рішення, яким стягнути із
ОСОБА_6 на його користь 16 350,00 грн.

В іншій частині рішення не
оскаржується.

Письмових заперечень на скаргу до
апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які з'явилися в судове засідання,
перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи ОСОБА_5 в задоволенні
частини позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що належних і
допустимих доказів на підтвердження
придбання під час шлюбу автомобіля ВАЗ
2108, 1996 року випуску, ліжка-дивана
«Малютка», серванту, комп'ютера,
килимів у кількості 3 шт., кухонного
посуду, каміння 300 шт., кондиціонеру,
ДВД, килима для підлоги, як і доказів
реалізації ОСОБА_6 без його згоди
металевих воріт та лісу обрізного 1,5
куб.м. ОСОБА_5 не надано.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ст.ст.60,70 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

У разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Згідно роз'яснень, які містяться в п.п.
22-24 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року №11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» вартість
майна, що підлягає поділу, визначається
за погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди - виходячи з дійсної
його вартості на час розгляду справи.
Вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясувати джерело і час
його придбання.

До складу майна, що підлягає поділу,
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи,
та те, що знаходиться у третіх осіб.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п.
30 вищезазначеної постанови, у випадку,
коли при розгляді вимоги про поділ
спільного майна подружжя буде
встановлено, що один з них здійснив
його відчуження чи використав його на
свій розсуд проти волі іншого з
подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на
її потреби, таке майно або його
вартість враховується при поділі.

За змістом ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК
України надані суду докази мають бути
належними та допустимими.

Частина 4 ст. 60 ЦПК України передбачає,
що доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, з 07
жовтня 2007 року сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі, що
підтверджується свідоцтвом про шлюб
серії НОМЕР_1 від 09 жовтня 2007 року (а.с.8).

07 квітня 2011 року шлюб між сторонами
розірвано (а.с.9).

Звертаючись до суду з зустрічною
позовною заявою про поділ майна
подружжя ОСОБА_5 зазначав, що за період
шлюбу зі ОСОБА_6 ними було придбане
рухоме майно на загальну суму 48 700,00
грн., яке відповідачка після розірвання
шлюбу без його на те згоди, вивезла у
невідомому напрямку і самостійно ним
володіє та розпоряджається. Оскільки
між ними не досягнуто згоди про порядок
поділу майна, він змушений був
звернутися до суду про визнання
зазначеного майна спільною сумісною
власністю подружжя та стягнення зі
ОСОБА_6 грошової компенсації, що
дорівнює ? частині вартості рухомого
майна.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, не
погоджуючись з висновком суду в
частині відмови у задоволенні його
позовних вимог, зазначав, що рухоме
майно, а саме: ліжко-диван «Малютка»,
вартістю 1 700,00 грн.; сервант, 1 300,00 грн.;
комп'ютер, вартістю 4 100,00 грн.; килими у
кількості 3 шт. на загальну суму 2 100,00
грн.; кухонний посуд на загальну суму 2
000,00 грн.; каміння 300 шт., вартістю 1 200,00
грн.; кондиціонер «ВК 2300», вартістю 600,00
грн.; ДВД, вартістю 300,00 грн.; килим для
підлоги розміром 3х3, вартістю 600,00 грн.,
також придбавалося разом з колишньою
дружиною за період шлюбу, однак суд
першої інстанції не надав належної
правової оцінки квитанціям на
зазначені речі, а також показанням
свідків, які підтвердили, що дані речі
ОСОБА_6, без його відома, були вивезені з
будинку та продані третім особам. Судом
також не було надано оцінки показанням
свідків, які підтвердили факт
реалізації без його згоди ОСОБА_6
металевих воріт, вартістю 10 000,00 грн. та
1,5 куб.м. лісу обрізного, вартістю 2 400,00
грн.

Однак колегія суддів погоджується з
висновком суду в частині відмови у
задоволенні зустрічних позовних вимог,
оскільки ОСОБА_5, в порушення приписів
ст. ст. 10, 58, 59, 60 ЦПК України, не надав
суду належних та достовірних доказів,
які б підтверджували джерело і час
придбання спірного майна, його
наявність на час припинення спільного
ведення господарства, а також
відчуження чи використання ОСОБА_6
зазначеного майна на свій розсуд проти
його волі.

Матеріали справи не містять квитанцій
чи будь-яких інших доказів на
підтвердження придбання зазначеного
апелянтом в період шлюбу майна, а саме:
ліжко-дивана «Малютка», вартістю 1 700,00
грн.; серванту, 1 300,00 грн.; килимів у
кількості 3 шт. на загальну суму 2 100,00
грн.; кухонного посуду на загальну суму
2 000,00 грн.; кондиціонеру «ВК 2300»,
вартістю 600,00 грн.; ДВД, вартістю 300,00
грн.; килиму для підлоги розміром 3х3,
вартістю 600,00 грн. Крім того, ОСОБА_6
заперечує існування даного майна.

Спірне майно, а саме комп'ютер, не може
бути віднесено до спільно нажитого
майна подружжя, оскільки надані
сторонами по справі квитанції на
придбання комп'ютеру свідчать про те,
що його купівля була здійснена ще до
реєстрації шлюбу (а.с.26-27,35-36).

Твердження ОСОБА_5 щодо продажу ОСОБА_6
металевих воріт, вартістю 10 000,00 грн. та
каміння 300 шт., вартістю 1 200,00 грн. без
його згоди також не знайшло свого
підтвердження в ході розгляду справи.
Наявна в матеріалах справи розписка
(а.с.31) не є належним доказом на
підтвердження відчуження ОСОБА_6
даного майна або використання його на
власні потреби, а також вартості цього
майна на час розгляду справи.

Безпідставними є також доводи апелянта
про необхідність стягнення частини
вартості від продажу ОСОБА_6 1,5 куб.м.
лісу обрізного, вартістю 2 400,00 грн.,
оскільки ОСОБА_6 стверджує про
наявність цього майна у ОСОБА_5, а
доказів на підтвердження його
відчуження позивачкою матеріали
справи не містять.

З урахуванням викладеного, доводи
апеляційної скарги щодо порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішення решти вимог про
стягнення половини вартості рухомого
майна є безпідставними, оскільки
підстави та умови встановлення
вартості цього майна, а також його
наявність на момент розгляду справи не
доведено.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що рішення суду в частині,
що оскаржується, ухвалено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права і підстави для
його скасування або зміни відсутні.

В іншій частині рішення суду не
оскаржується, а тому апеляційним судом
не переглядається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Голопристанського районного
суду Херсонської області від 16 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення і з цього часу
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді