Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.02.2014 року
м. Бар

Барський районний суд Вінницької
області

в
складі: головуючого, судді
Хитрука В.М.

при секретарі Грабчак І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Бар Вінницької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Барської міської ради
Вінницької області про узаконення
самочинного будівництва, визнання
нікчемного правочину договору
купівлі-продажу нерухомого майна
дійсним, визнання права власності на
нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

В заяві до суду позивач
вказав, що згідно Державного акта на
право власності на земельну ділянку
серії ЯМ № 017101 ОСОБА_2 є власницею
земельної ділянки площею 0,0023 га
призначеної для будівництва
індивідуальних гаражів, яка
розташована в АДРЕСА_1. На вказаній
земельній ділянці вона побудувала
нежитлове приміщення гараж з погребом
та оглядовою ямою. Згідно технічного
висновку стану будівельних
конструкцій гаража вказаний гараж
відповідає вимогам надійності і
безпечної експлуатації згідно
нормативів ДБН, дотримано санітарних і
протипожежних вимог, права третіх осіб
не порушені. 28.01.2013 року він купив у
відповідачки вказаний гараж та
земельну ділянку. Одразу після
укладення договору відбулась передача
грошей продавцю та відповідно позивачу
було передано ключі від гаража, він ним
користується повністю. Фактично
договір купівлі - продажу майна між
позивачем та відповідачем відбувся,
але не оформлено в нотаріальному
порядку. Як наслідок позивач не може
провести державну реєстрацію
нерухомого майна та стати його
власником. А тому він змушений
звертатися до суду з позовом та просив
постановити рішення, яким відповідно
до вимог ст.376 ЦК України узаконити
самочинно збудований гараж, визнати
нікчемний правочин купівлі-продажу
житлового гаража та земельної ділянки,
укладений між ним та відповідачкою
ОСОБА_2 дійсним, визнати за ним право
приватної власності на гараж та
земельну ділянку, що розташовані за
адресою: АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання
не з'явився, надав суду письмову заяву,
в якій зазначив, що свої позовні вимоги
підтримує повністю та наполягає на їх
задоволенні, просив справу розглянути
без його участі.

Відповідач по справі ОСОБА_2 позов
визнала повністю, не заперечувала
проти його задоволення, просила справу
розглядати без її участі, про що
зазначила в письмовій заяві до суду.

Представник відповідача Барської
міської ради Вінницької області, який
діє за довіреністю, Орищук С.Ю. позов в
частині вимог про узаконення
самочинного будівництва визнав
повністю, не заперечував проти його
задоволення, просив справу розглядати
без його участі, про що зазначив в
письмовій заяві до суду.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалося,
оскільки сторони не з'явилися у судове
засідання.

Суд, дослідивши та оцінивши
матеріали справи, прийнявши визнання
позову відповідачем, оскільки це не
буде суперечити закону і не
порушуватиме прав сторін та свобод чи
інтересів інших осіб, вважає, що позов
доведений та обґрунтований і його
необхідно задовольнити в повному
обсязі. До такого висновку суд дійшов з
наступного.

Так, згідно Державного акта на
право власності на земельну ділянку
серії ЯМ № 017101 ОСОБА_2 є власницею
земельної ділянки площею 0,0023 га
призначеної для будівництва
індивідуальних гаражів, яка
розташована в АДРЕСА_1.

На вказаній земельній ділянці вона
побудувала нежитлове приміщення гараж
з погребом та оглядовою ямою, що
підтверджується технічним паспортом
на гараж, виготовленим 19.08.2013 року КП
«Барське районне бюро технічної
інвентаризації» м. Бар Вінницької
області, а також технічним висновком.

Згідно висновку про стан будівельних
конструкцій гаража, виготовленого ПП
«Тритетпроект» м. Вінниця в 2014 році
вказаний гараж знаходиться у
задовільному стані і придатний для
подальшої нормальної експлуатації,
можливе введення даної будівлі в
експлуатацію. Недопустимих деформацій
не виявлено, основні будівельні
конструкції знаходяться в
задовільному стані. При виконанні
правил експлуатації, та вимог пожежної
безпеки гарантується довговічність,
міцність та надійність несучих
будівель конструкцій будівлі в межах
нормативного терміну.

Отже, самочинне будівництво
здійснено ОСОБА_2 на власній земельній
ділянці, яка виділена саме для
будівництва гаража за вказаною
адресою.

Згідно зі ст.331 ЦК України право
власності на нову річ, яка виготовлена
(створена) особою, набувається нею, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Особа, яка виготовила
(створила) річ зі своїх матеріалів на
підставі договору є власником цієї
речі. Частина 2 цієї норми передбачає
особливості набуття права власності на
новостворене нерухоме майно.

Виняток з загального правила
набуття права власності на
новостворене майно особою, яка його
створила, передбачений, зокрема ч.2 ст.376
ЦК України.

Згідно ст.376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил. Особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього. Право власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
може бути за рішенням суду визнане за
особою, яка здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не
була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно.

Тому є всі підстави для
узаконення самовільно збудованого
гаража.

Позивач 28.01.2013 року купив у
відповідачки ОСОБА_2 вказане нерухоме
майно. Про отримання грошей
відповідачка написала власноручно
розписку. Після купівлі гаража та
земельної ділянки позивач отримав від
неї ключі, правовстановлюючі документи
на землю та гараж, почав ним
користуватися.

Сторонами у справі вказані
обставини не заперечуються і вони
підтверджуються належними та
допустимими доказами, що є у матеріалах
справи. Крім того, відповідач визнав
позов і таке визнання не суперечить
вимогам закону та не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі - продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно у
власність другої сторони (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно і сплатити за нього
певну грошову суму.

Однак, відповідачка ОСОБА_2 не виконала
умов договору, отримавши гроші вона
ухиляється від оформлення договору
купівлі - продажу в нотаріальній
конторі. За таких обставин юридично
оформити договір купівлі - продажу
позивач не має можливості. Як наслідок,
він позбавлений можливості вільно
володіти, розпоряджатися та
користуватися придбаним майном.

Згідно зі ст. 657 ЦК України договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку або іншого нерухомого майна
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Враховуючи те, що придбані позивачем
об'єкти є нерухомим майном, до нього
застосовуються положення ст. 657 ЦК
України щодо форми договору купівлі -
продажу, тобто при укладанні даного
договору не може бути застосована
проста письмова форма, а обов'язкове
нотаріальне посвідчення.

Статтею 662 ЦК України передбачено, що
продавець зобов'язаний передати
покупцеві товар, визначений договором
купівлі-продажу. Продавець повинен
одночасно з товаром передати покупцеві
його приналежності та документи
(технічний паспорт, сертифікат якості
тощо), що стосуються товару та
підлягають переданню разом із товаром
відповідно до договору або актів
цивільного законодавства.

Правова норма, а саме частина 3 статті 640
ЦК України, на час розгляду справи та на
час звернення позивача до суду була
змінена і положення щодо моменту
укладення договору який підлягає
нотаріальному посвідченню і державній
реєстрації - з моменту державної
реєстрації, втратило силу з 1 січня 2012
року, згідно із Законом від 11 лютого 2010
року №1878- VІ, а в силу змін внесених
Законом від 9 грудня 2011 року - з 1 січня
2013 року.

Після внесених змін до частини 3 статті
640 ЦК України її положенням
встановлено, що договір, що підлягає
нотаріальному посвідченню, є
укладеним з дня такого посвідчення, а
тому позов про визнання дійсним
договору купівлі-продажу за правилами
частини 2 статті 220 ЦК України не
суперечить цій нормі.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою. Відповідно до ст. 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ст.220 ЦК України у разі
недодержання сторонами вимог закону
про нотаріальне посвідчення договору,
такий договір є нікчемним. Якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося
повне або часткове виконання договору,
але одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не вимагається.

В силу ст.215 ч.2 ЦПК України у разі, якщо
недійсність правочину встановлена
законом, такий правочин є нікчемним,
однак нікчемний правочин може бути
визнаний судом дійсним.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму
Верховного Суду України 06.11.2009 № 9 „Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» у зв'язку з недодержанням
вимог закону про нотаріальне
посвідчення правочину договір може
бути визнано дійсним лише з підстав,
встановлених статтями 218 та 220 ЦК
України.

Відповідно до ч.2 ст. 218 ЦК України якщо
правочин, для якого законом
встановлена його недійсність у разі
недодержання вимоги щодо письмової
форми, укладений усно і одна із сторін
вчинила дію, а друга сторона
підтвердила її вчинення, зокрема
шляхом прийняття виконання, такий
правочин у разі спору може бути
визнаний судом дійсним.

Судом встановлено, що
волевиявлення учасників правочину
було вільним і відповідало їх
внутрішній волі. Правочин був
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним,
як вимагає ст. 203 п. 3 ЦК України.
Відповідно до ст. 204 ЦК України
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним. Позивачем виконано всі,
передбачені законом, умови договору.

За таких обставин суд, керуючись
ст.ст. 130, 174 ЦПК України, ст. 655, 657, 662, 629,
392, 203, 204, 215, 218,220, 331, 376 ЦК України,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України 06.11.2009 № 9 „Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними».

В И Р I Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Узаконити самочинне будівництво
нежитлового приміщення «гараж» (літера
"Б"), загальною площею 32,3 кв.м., з
погребом «Б1» та оглядовою ямою «б»,
який розташований в АДРЕСА_1.

Визнати нікчемний правочин
купівлі-продажу гаража та земельної
ділянки, що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 дійсним.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної
власності на нерухоме майно: нежитлове
приміщення гараж (літера "Б"), загальною
площею 32,3 кв.м., з погребом «Б1» та
оглядовою ямою «б», що розташований за
адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної
власності на нерухоме майно: земельну
ділянку, площею 0,0023 га призначену для
будівництва індивідуальних гаражів,
яка розташована за адресою: АДРЕСА_1
(Державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯМ № 017101).

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку протягом десяти
днів з дня його проголошення, а
неприсутніми особами в той же строк з
дня отримання копії рішення, шляхом
подачі апеляційної скарги в
Апеляційний суд Вінницької області
через Барський районний суд
Вінницької області.

Суддя:
Хитрук В.М.