Справа № 2о/257/1/14
№257/1047/13-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2014 року Київський районний суд
м. Донецька у складі:

головуючого судді

Шликова С.П.,

за участю народних засідателів
Крюк
В.В., Курас О.І.,

за участю прокурора

Колесник О.О.,

секретаря
Пташник
В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Донецьку
цивільну справу за заявою ОСОБА_1,
зацікавлена особа: Відділ реєстрації
актів цивільного стану Будьонівського
районного управління юстиції м.
Донецька про визнання особи безвісно
відсутньою,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернулася до суду заявою
про визнання особи безвісно
відсутньою, зацікавлена особа: Відділ
реєстрації актів цивільного стану
Будьоннівського районного управління
юстиції м. Донецька, мотивуючи свої
вимоги наступним.

24 листопада 2001 року вона уклала шлюб з
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Від цього шлюбу в них народився син -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який на даний час
постійно проживає зі мною.

На початку 2005 року ОСОБА_2 зібрав свої
речі та пішов від заявника з сином,
повідомивши, що має намір їхати в Росію
на заробітки, що додому він не
повернеться і почне нове життя.

З тих пір, як вказує заявник, вона
жодних відомостей про чоловіка не має,
заходів щодо його розшуку не вживала,
оскільки не мала необхідного
матеріального забезпечення.

У місці постійного проживання ОСОБА_2
немає відомостей про місце його
перебування більше одного року, у
зв'язку з чим, на думку заявника, він
може бути визнаний безвісно відсутнім.

Заявнику це необхідно для розірвання
шлюбу з ОСОБА_2 та можливістю виїзду з
неповнолітнім сином за кордон.

Просила суд визнати ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, безвісно відсутнім.

У судовому засіданні заявник
підтримала заявлені нею вимоги та
просила їх задовольнити, надавши суду
аналогічні пояснення тим, що викладені
у її заяві, також пояснила, що жодних
спроб до розшуку свого чоловіка не
робила, оскільки в цьому не було
необхідності, на теперішній час в неї
виникла необхідність у визнанні ОСОБА_2
безвісно відсутнім, оскільки вона
бажає визначитися зі своїм статусом та
статусом свого сина. За місцем своєї
реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2
не проживає, наскільки їй відомо, за
вказаною адресою проживає його батько.
Крім того, заявник пояснила, що вже
після звернення до суду з цією заявою,
вона отримала від матері свого
чоловіка аліменти на утримання свого
сина.

Прокурор у судовому засіданні
заперечував проти задоволення заяви
ОСОБА_1, просив у задоволенні заяви
відмовити.

Представник заінтересованої
особи Відділу реєстрації актів
цивільного стану Будьоннівського
районного управління юстиції м.
Донецька до судового засідання не
з'явився, про час, дату та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином, надав до суду письмову заяву з
проханням розглядати справу за його
відсутністю, проти задоволення
заявлених вимог ОСОБА_1 не заперечував.
(а.с.123)

Заслухавши пояснення заявника,
прокурора, допитавши свідків,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає заяву не обґрунтованою і такою,
що не підлягає задоволенню у повному
обсязі з наступних підстав.

Частиною 3 ст. 235 ЦПК України
справи окремого провадження
розглядаються судом з додержанням
загальних правил, встановлених цим
Кодексом, за винятком положень щодо
змагальності та меж судового розгляду.
Інші особливості розгляду цих справ
встановлені розділом IV ЦПК України.

У ч. 1 ст. 64 ЦПК України вказано, що
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України
передбачено, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Частиною 2 тієї ж статті передбачено, що
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 234 ЦПК
України суд розглядає справи в порядку
окремого провадження справи про
визнання фізичної особи безвісно
відсутньою чи оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Цивільного
Кодексу України фізична особа може
бути визнана судом безвісно
відсутньою, якщо протягом одного року в
місці її постійного проживання немає
відомостей про місце її перебування.

Частиною 2 ст. 43 Цивільного
Кодексу України передбачено, що «у разі
неможливості встановити день
одержання останніх відомостей про
місце перебування особи початком її
безвісної відсутності вважається
перше число місяця, що йде за тим, у
якому були одержані такі відомості, а в
разі неможливості встановити цей
місяць - перше січня наступного року».

У судовому засіданні встановлено, що 24
листопада 2001 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1
було укладено шлюб. Після реєстрації
шлюбу ОСОБА_1 змінила дошлюбне прізвище
«ОСОБА_1» на прізвище чоловіка
«ОСОБА_1». (а.с.9)

Від шлюбу в них народився син - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується
наданою суду копією свідоцтва про
народження. (а.с.10)

У відповідності до повідомлення
від 28.05.2013 року № 5724/03 УПФУ в
Будьоннівському районі м. Донецька
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на обліку в
управлінні не перебуває. (а.с.53)

Як вбачається з наданої суду
відповіді Головного центру обробки
спеціальної інформації Державної
прикордонної служби України, за
результатами проведеної перевірки
інформації, що зберігається в базі
даних «Відомості про осіб, які
перетнули державний кордон України»,
відомостей щодо перетинання
державного кордону ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у період з 2005 року по
теперішній час не виявлено. (а.с.75)

Згідно з відомостями адресно -
довідкового підрозділу ДМС ГУДМС
України в Донецькій області ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_1 з вересня 1997 року. (а.с.
77)

Допитаний у судовому засіданні свідок
ОСОБА_6 суду пояснив, що ОСОБА_2 є його
рідним сином, однак він його не бачив
близько десяти років, однак щотижня він
спілкується з сином у телефонному
режимі. ОСОБА_2, проживає у Росії, не
помер, безвісті не пропадав. Крім того,
свідок пояснив, що його син проживає за
адресою: АДРЕСА_2, за вказаною адресою
він проживає разом зі своєю матір'ю.
Після того, як син дізнався адресу
проживання ОСОБА_1, він почав
пересилати поштовими переказами
аліменти на утримання свого
неповнолітнього сина. До цього ОСОБА_2
не знав, де проживає його дружина разом
з сином, оскільки останні переїхали з
попереднього місця проживання, нічого
йому не повідомивши.

Допитаний у судовому засіданні свідок
ОСОБА_7 суду пояснив, що з ОСОБА_1 він
знайомий, також він знайомий з ОСОБА_2,
стосунки не підтримує. Йому відомо, що
ОСОБА_2 поїхав на постійне місце
проживання до Росії, однак точну адресу
він не знає. Після того, як ОСОБА_2
поїхав до Росії, він більше не
спілкувався з ним. Також, свідок
пояснив, що він не вважає, що ОСОБА_2 є
особою, яка пропала безвісті, оскільки,
як йому відомо, у Росії проживає мати
останнього, тому, вважає, що останній
проживає разом з нею.

Допитана у судовому засіданні свідок
ОСОБА_8 суду пояснила, що з ОСОБА_1 вона
знайома, стосунки підтримує нормальні,
неприязні не має. З ОСОБА_2 вона також
знайома, останній раз вона його бачила
приблизно о 2005 році, зі слів ОСОБА_1
свідку відомо, що ОСОБА_2 зібрав свої
речі та поїхав проживати до своєї
матері до Росії, однак точну адресу
його проживання вона не знає. До того,
як він поїхав, свідок з ним
зустрічалася, спілкувалася за адресою
сумісного проживання подружжя ОСОБА_2.
Крім того, свідок пояснила, що зі слів
ОСОБА_1 їй відомо, що мати ОСОБА_2
нещодавно прислала аліменти на
утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1

Допитана у судовому засіданні свідок
ОСОБА_9 суду пояснила, що ОСОБА_1 є її
сусідкою, стосунки підтримує лише
сусідські, дружніх стосунків вони не
підтримують. ОСОБА_1 проживає за
адресою: АДРЕСА_3 близько шести років,
ОСОБА_2 вона ніколи не бачила. Про його
існування свідок дізналася після того,
як до неї звернулася ОСОБА_1 з проханням
підтвердити, що останній не проживає
разом з останньою. Про усі обставини
справи їй відомо лише зі слів самої
ОСОБА_1

Оскільки, у судовому засіданні не
знайшли свого підтвердження доводи
заявника щодо того, що їй не відомо
місце проживання ОСОБА_2, судом було
встановлено фактичну адресу
проживання останнього, а саме:
Російська Федерація, АДРЕСА_2, за
вказаною адресою ОСОБА_2 проживає разом
зі своєю матір'ю.

Крім того, у судовому засіданні було
встановлено, проти чого також не
заперечувала й ОСОБА_1, що будь - яких
спроб щодо розшуку ОСОБА_2, заявник,
починаючи з 2005 року до моменту
звернення до суду з цією заявою, не
робила. Допитані у судовому засіданні
свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили суду,
що їм відомо, що ОСОБА_2 на теперішній
час проживає у Росії за місцем
проживання своєї матері. Останнім
часом, після того, як ОСОБА_2 дізнався
теперішню адресу проживання ОСОБА_1,
він почав сплачувати їй аліменти на
утримання сина, проти цього не
заперечувала й сама заявник у судовому
засіданні, та що також підтверджується
наданими суду квитанціями, суд не
приймає до уваги пояснення свідків
ОСОБА_8 та ОСОБА_9, яким відомо про
обставини справи лише зі слів ОСОБА_1.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_1
про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім
необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 43 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 45, 60, 213, 214,
215, 234, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення може бути
подано до Апеляційного суду Донецької
області через Київський районний суд м.
Донецька протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя

Народні засідателі: