Справа №
Номер рядка статистичного звіту-4
РІШЕННЯ (Заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2014 року м.
Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд
Закарпатської області в складі:

головуючого-судді Заболотного
А.М.

при секретарі Мошура Н.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі засідань в м. Мукачево
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення
перешкод у користуванні власністю
шляхом виселення без надання іншого
житлового приміщення,-

в с т а н о в и в:

Позивачі звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у
користуванні власністю шляхом
виселення з квартири на АДРЕСА_1 без
надання іншого житлового приміщення.
Свої вимоги мотивують тим, що вказана
квартира належить їм на праві
приватної часткової власності, однак в
квартирі зареєстровані відповідачі
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які проживають в
квартирі, чим створюють перешкоди у
здійсненні ними права користування та
розпорядження своєю власністю. Таким
чином просять усунути перешкоди у
користуванні квартири АДРЕСА_1 шляхом
виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з квартири.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове
засідання не з'явилися, подали до суду
заяви про розгляд справи в їх
відсутності засіданні позовні вимоги
підтримали, просили позов задовольнити
з наведених в ньому підстав.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися за невідомих причин. Про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином судовою повісткою в
порядку ст. 74 ЦПК України. Клопотань про
відкладення розгляду справи від
відповідачів не надходило. Причини
своєї неявки відповідачі суду не
повідомили.

Дослідивши та перевіривши зібрані у
справі докази, постановляючи рішення
відповідно до вимог ст.ст. 215, 225, 226 ЦПК
України, суд вважає, що в задоволенні
позову слід відмовити з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі. Суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених ЦПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві
приватної власності належить 2/5 частки
з 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 на
підставі договору дарування від 09.10.2014
року, укладеного між ОСОБА_5, від імені
якого діяв ОСОБА_6, та ОСОБА_1, що
підтверджується витягом з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності № 27904225
від 09.10.2014 року. В свою чергу ОСОБА_2
належить право власності на 3/5 частки з
1/2 частки квартири АДРЕСА_1 на підставі
договору дарування від 09.10.2014 року,
укладеного між ОСОБА_5, від імені якого
діяв ОСОБА_6, та ОСОБА_2, що
підтверджується витягом з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності № 27904228
від 09.10.2014 року.

Факт реєстрації відповідачів в
квартирі АДРЕСА_1 підтверджується
довідкою ТзОВ «І.Т.В.Сервіс Плюс від
21.11.2014 року № 3-09665 та листом
Мукачівського МВ ГУДМС України в
Закарпатській області № 4988 від 02.12.2014
року.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК
України право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні. Позивач, як на
підставу своїх вимог посилається на ст.
391 ЦК України, відповідно до якої
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася
відповідно до Закону України «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року,
Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4,
7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року №
47597-ВР, якими закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, що означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном, право власника володіти,
користуватися і розпоряджатися
належним йому майном на власний розсуд,
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону, незалежно від
волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК
України).

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику вимагати усунення
будь-яких порушень його права хоч би ці
порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Предметом позову є усунення перешкод в
користуванні власним майном шляхом
виселення відповідачів з квартири.
Поряд з цим обґрунтовуючи позов
позивачі вказують, що у зв'язку із
набуттям ними права власності на
квартиру, у відповідачів припинилося
право володіння квартирою.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» від 11.12.2003
року, зняття з реєстрації місця
проживання здійснюється на підставі
судового рішення, яке набрало законної
сили, про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням, про
виселення, про визнання особи безвісно
відсутньою або оголошення її померлою
в день звернення особи із заявою в
органи реєстрації.

Таким чином, як випливає із указаної
норми, зняття з реєстрації місця
проживання може бути здійснено на
підставі рішення суду, яке набрало
законної сили виключно про: 1)
позбавлення права власності на житлове
приміщення; 2) позбавлення права
користування житловим приміщенням; 3)
виселення; 4) визнання особи безвісно
відсутньою; 4) оголошення фізичної
особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» є
спеціальним нормативно-правовим актом,
який регулює правовідносини, пов'язані
із зняттям з реєстрації місця
проживання, вбачається, що положення
ст. 7 цього Закону підлягають
застосуванню до усіх правовідносин,
виникнення, зміна чи припинення яких
пов'язані з юридичним фактом зняття з
реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном, власник
має право вимагати усунення
відповідних перешкод, зокрема, шляхом
виселення чи зняття особи з реєстрації
місця проживання, пред'явивши разом з
тим одну із таких вимог: 1) про
позбавлення права власності на житлове
приміщення; 2) про позбавлення права
користування житловим приміщенням; 3)
про виселення; 3) про визнання особи
безвісно відсутньою; 4) про оголошення
фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
чи виселення залежить, зокрема, від
вирішення питання про право
користування такої особи жилим
приміщенням відповідно до норм
житлового та цивільного законодавства
(ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК
України). Саме таку правову позицію
висловив Верховний Суд України у
Постанові від 12.01.2012 року.

Як вже зазначалося, предметом позову є
усунення перешкод в користуванні
власним майном шляхом виселення
відповідачів з квартири. Вирішення
такої вимоги можливе в поєднанні з
вирішенням питання про відсутність у
відповідачів права користування
квартирою АДРЕСА_1. Такої ж вимоги не
заявлено, а змінювати позовні вимоги
самостійно суд не вправі відповідно до
ст. 11 ЦПК України. До того ж жодними
доказами не підтверджено факт дійсного
проживання відповідачів в спірній
квартирі. Такі обставини свідчать про
неправильність обрання позивачами
способу захисту порушеного права, а
тому в задоволенні позову ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення
перешкод у користуванні власністю
шляхом виселення останніх без надання
іншого житлового приміщення з квартири
АДРЕСА_1 слід відмовити за
безпідставністю вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57-60, 209, 212-215, 218, 223,
224, 225, 294 ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 321, 368, 369,
383, 405 ЦК України суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у
користуванні власністю шляхом
виселення без надання іншого житлового
приміщення - відмовити.

На рішення суду відповідачем може бути
подана заява про перегляд заочного
рішення протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Закарпатської області через
Мукачівський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
А.М.Заболотний