Справа № 188/114/14-ц
Провадження № 2/188/153/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 року Петропавлівський
районний суд Дніпропетровської
області в складі:

головуючої судді
Ніколаєвої І.К.

при секретарі
Карпенко С.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Петропавлівка
цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської
ради

про визнання права
власності на спадкове майно

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася ОСОБА_1, яка діє
від свого імені та від імені та в
інтересах недієздатної доньки ОСОБА_3 з
позовом про визнання права власності
на спадкове майно до відповідача
Дмитрівської сільської ради
Петропавлівського району
Дніпропетровської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її
чоловік ОСОБА_4, після смерті якого
відкрилася спадщина у вигляді
житлового будинку АДРЕСА_1 земельної
ділянки площею 0.2500 га. розташованої по
АДРЕСА_1 переданої для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд,
земельної ділянки площею 0.1377 га.
розташованої по АДРЕСА_1 переданої для
ведення особистого селянського
господарства.

За життя чоловік заповіту не
залишив, а тому вона є спадкоємцем за
законом першої черги оскільки є
дружиною померлого.

Крім неї спадкоємцем за законом
першої черги є їх з померлим донька
ОСОБА_3, яка до того ж має право на
обов'язкову частку у спадщині, оскільки
вона є інвалідом другої групи, тобто
непрацездатною дитиною спадкодавця.

Рішенням Петропавлівського
районного суду Дніпропетровської
області від 24.06.2013 року по справі №
188/804/13-ц ОСОБА_3 визнана недієздатною і
позивача призначено її опікуном.

Окрім цього спадкоємцем першої черги є
ОСОБА_5, яка також є їх з померлим
донькою, однак ОСОБА_5 спадщину після
смерті ОСОБА_4 не прийняла, до того ж
вона відмовляється від прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_4.

На час відкриття спадщини,
позивач та ОСОБА_3 проживали разом з
спадкодавцем, про відмову від спадщини
не заявляли.

Відповідно до діючого
законодавства ОСОБА_1 в своїх інтересах
та в інтересах своєї недієздатної
доньки звернулася до приватного
нотаріуса Петропавлівського
районного нотаріального округу ОСОБА_6
з заявою про прийняття спадщини за
законом на житловий будинок після
смерті ОСОБА_4, однак нотаріусом
постановою від 24.12.2013 року у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом їй було відмолено, через
відсутність правовстановлюючого
документу на спадковий житловий
будинок.

За життя ОСОБА_4 сам збудував
вказаний житловий будинок, будівництво
якого було завершено в 1964 році, проте на
той час він не мав можливості визнати
своє право власності на збудований
будинок, оскільки до 05 серпня 1992 року не
передбачалася процедура введення
приватних будинків в експлуатацію з
метою подальшого оформлення права
власності.

Відповідно до довідки
Дмитрівської сільської ради від 08.01.2014
року № 28 ОСОБА_4 був власником
житлового будинку АДРЕСА_1 згідно
запису в погосподарській книзі № 17.

Після закінчення будівництва
позивач з чоловіком весь час проживали
в даному будинку, і ніхто його право
власності на житловий будинок до суду
не оспорив.

Від спадщини у вигляді житлового
будинку та земельних ділянок ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 не відмовлялися, фактично її
прийняли, оскільки проживали зі
спадкодавцем і залишилися проживати в
спадковому будинку, утримують його,
обробляють земельні ділянки, проте
через відсутність правовстановлюючого
документу на житловий будинок не
можуть оформити спадкове майно на своє
ім'я та розпоряджатися ним на правах
власників, а тому змушені звернутися
до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання надала
письмову заяву з проханням розглянути
справу у її відсутність, позов
підтримує в повному обсязі та просить
позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача надала
письмову заяву з проханням розглянути
справу без її участі, позовні вимоги
визнала.

Третя особа по справі ОСОБА_5
надала суду заяву, в якій просить
розглянути справу у її відсутність,
проти задоволення позовних вимог не
заперечує.

Вивчивши заяви сторін, матеріали
справи, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню в повному обсязі з
наступних підстав.

Судом встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_4, після
смерті якого відкрилася спадщина у
вигляді житлового будинку АДРЕСА_1
земельної ділянки площею 0.2500 га.
розташованої по АДРЕСА_1 переданої для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, земельної ділянки площею 0.1377
га. розташованої по АДРЕСА_1 переданої
для ведення особистого селянського
господарства, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1,
свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2,
копією Державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯИ
№ 024448, копією Державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯИ
№ 024447.

Згідно з ч. 1 ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав і
обов'язків від фізичної особи, яка
померла (спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

За життя ОСОБА_4 заповіту не залишив, а
тому ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом
першої черги оскільки є дружиною
померлого, що підтверджується копією
свідоцтва про одруження НОМЕР_2

Крім неї спадкоємцем за законом
першої черги є їх з померлим донька
ОСОБА_3, яка до того ж має право на
обов'язкову частку у спадщині, оскільки
вона є інвалідом другої групи, тобто
непрацездатною дитиною спадкодавця, що
підтверджується копією свідоцтва про
народження серії НОМЕР_3, копією
свідоцтва про укладення шлюбу серії
НОМЕР_4, копією рішення
Петропавлівського районного суду
Дніпропетровської області від 18.10.2006
року по справі № 2-1090/2006 р, копією
довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ
№ 019120.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України
малолітні, неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка).

Рішенням Петропавлівського районного
суду Дніпропетровської області від
24.06.2013 року по справі № 188/804/13-ц ОСОБА_3
визнана недієздатною і ОСОБА_1
призначено її опікуном, що
підтверджується копією рішення суду.

Тому відповідно ОСОБА_1
звертається до суду від свого імені та
на підставі ч. 3 ст. 41, ч. 3 ст. 67 ЦК
України як опікун від імені та в
інтересах недієздатної ОСОБА_3.

Окрім цього спадкоємцем першої черги є
ОСОБА_5, яка є донькою померлого, що
підтверджується копією свідоцтва про
народження серії НОМЕР_5, копією
свідоцтва про укладення шлюбу серії
НОМЕР_6. Однак ОСОБА_5 спадщину після
смерті ОСОБА_4 не прийняла оскільки на
відміну від ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не
проживала зі спадкодавцем на день
смерті і до нотаріуса з заявою про
прийняття спадщини не зверталася. До
того ж вона відмовляється від
прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_4, що підтверджується її заявою
посвідченою секретарем Дмитрівської
сільської ради Петропавлівського
району, Дніпропетровської області
зареєстрованою в реєстрі за № 01.

Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України
якщо спадкоємець протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, не подав заяву про прийняття
спадщини, він вважається таким, що не
прийняв її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України
спадкоємець за заповітом або за
законом може відмовитися від прийняття
спадщини протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу. Заява про відмову від
прийняття спадщини подається
нотаріусу за місцем відкриття
спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України
спадкоємець за законом має право
відмовитися від прийняття спадщини на
користь будь-кого із спадкоємців за
законом незалежно від черги.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

На час відкриття спадщини, ОСОБА_1
та ОСОБА_3 проживали разом з
спадкодавцем, що підтверджується
довідкою Дмитрівської сільської ради
Петропавлівського району,
Дніпропетровської області № 1433 від
22.07.2013 року, про відмову від спадщини не
заявляли, а тому відповідно до ч. 3 ст. 1268
ЦК України вважаються такими, що
прийняли спадщину.

Відповідно до діючого законодавства
ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах
своєї недієздатної доньки звернулася
до приватного нотаріуса
Петропавлівського районного
нотаріального округу ОСОБА_6 з заявою
про прийняття спадщини за законом на
житловий будинок після смерті ОСОБА_4,
однак нотаріусом постановою від 24.12.2013
року у видачі свідоцтва про право на
спадщину за законом їй було відмолено,
через відсутність правовстановлюючого
документу на спадковий житловий
будинок, що підтверджується копією
постанови нотаріуса.

За життя ОСОБА_4 сам збудував
вказаний житловий будинок, будівництво
якого було завершено в 1964 році, проте на
той час він не мав можливості визнати
своє право власності на збудований
будинок, оскільки до 05 серпня 1992 року не
передбачалася процедура введення
приватних будинків в експлуатацію з
метою подальшого оформлення права
власності.

До серпня 1992 року оформлення права
власності на ці будинки проводили
органи місцевого самоврядування на
основі висновку про технічний стан
будинку, складений у бюро технічної
інвентаризації і документа, що
засвідчує право власності або
користування земельною ділянкою, на
якій розташований зазначений об'єкт,
відповідно до листа Держбуду від 23.03.1999
року та п. 3 постанови Кабінету
Міністрів від 09.09.2009 року № 1035 «Про
затвердження Тимчасового порядку
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом приватних житлових
будинків садибного типу, дачних та
садових будинків з господарськими
спорудами і будівлями, спорудженими
без дозволу на будівництво».

Та після прийняття Верховною Радою
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» ці об'єкти
приймають в експлуатацію як самовільно
побудовані, але відповідно до ч.1 ст. 58
Конституції України, закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність осіб. Крім того,
згідно з частинами першою та другою
статті 5 Цивільного кодексу, акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності.

Це означає, що правові засади прийняття
в експлуатацію об'єктів, побудованих до
05.08.1992 року, відсутні.

До того ж як роз'яснює Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ в
Інформаційному листі "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування" від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, у
період чинності Інструкції про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР, що затверджена
Міністерством комунального
господарства Українського РСР 31 січня
1966 року державна реєстрація нерухомого
майна не проводилася в сільській
місцевості, а право власності на
житловий будинок підтверджується лише
записом в погосподарській книзі
сільської ради.

Відповідно до довідки
Дмитрівської сільської ради від 08.01.2014
року № 28 ОСОБА_4 був власником
житлового будинку АДРЕСА_1 згідно
запису в погосподарській книзі № 17.

Після закінчення будівництва
ОСОБА_1 з чоловіком весь час проживали в
даному будинку, і ніхто його право
власності на житловий будинок до суду
не оспорив.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України
право власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення.

Відповідно до ст.1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Від спадщини у вигляді житлового
будинку та земельних ділянок ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 не відмовлялися, фактично її
прийняли, оскільки проживали зі
спадкодавцем і залишилися проживати в
спадковому будинку, утримують його,
обробляють земельну ділянку.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України
право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не
встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України
частки у спадщині кожного із
спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 Закону
України "Про судовий збір" від 08.07.2011 р.
№ 3674-VI від сплати судового збору
звільняються інваліди I та II груп,
законні представники дітей-інвалідів і
недієздатних інвалідів I та II груп.,
оскільки ОСОБА_3 звільнена від сплати
судового збору, то відповідно сума
судового збору сплачена позивачем є
пропорційною від ціни позову до його
частки у спадщині.

Таким чином, повно та всебічно
з'ясувавши обставини справи,
дослідивши та оцінивши докази в їх
сукупності, суд дійшов висновку про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 212-214 ЦПК України, ст. 328, 1216, 1217,
1218,1225, 1261, 1267,1273, 1274, 1268, ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, яка діє від свого
імені та від імені та в інтересах
недієздатної доньки ОСОБА_3 до
Дмитрівської сільської ради
Петропавлівського району
Дніпропетровської області про
визнання права власності на спадкове
майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3, як за
спадкоємцями за законом, в рівних
частинах право власності на:

- житловий будинок АДРЕСА_1, та
господарські будівлі і споруди згідно
технічного паспорту на житловий
будинок, що належали ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року;

- земельну ділянку площею 0.2500 га.
розташовану по АДРЕСА_1 передану для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, що належала ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на підставі
Державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯИ № 024447;

- земельну ділянку площею 0.1377 га.
розташовану по АДРЕСА_1 передану для
ведення особистого селянського
господарства, що належала ОСОБА_4, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на підставі
Державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯИ № 024448.

Рішення суду може бути оскаржено
до апеляційного суду
Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя І. К. Ніколаєва