У х в а л а

іменем україни

3 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,суддів:
Дем'яносова М.В.,Попович О.В.,Коротуна
В.М.,Ступак О.В.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом Споживчого
товариства «Право на відпочинок» до
ОСОБА_6, третя особа - Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю в Одеській області, про
усунення перешкод у користуванні
власністю, за касаційною скаргою
Споживчого товариства «Право на
відпочинок» на рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 29 квітня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Одеської області від 17 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Споживче товариство «Право на
відпочинок» далі - СТ «Право на
відпочинок») звернулося до суду з
позовом про усунення перешкод у
користуванні власністю.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 29 квітня 2014 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 17 червня 2014 року, в
задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеними
судовими рішеннями, СТ «Право на
відпочинок» звернулося до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з касаційною скаргою, в якій
просило скасувати оскаржувані судові
рішення та ухвалити нове рішення про
задоволення позову, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права (норма частини 2
статті 324 ЦПК України).

Положеннями частини 1 статті 335 ЦПК
України передбачено, що під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦК
України житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Судом встановлено, що СТ «Право на
відпочинок» на праві колективної
власності належить дача, розташована
за адресою: АДРЕСА_1 згідно зі
свідоцтвом про право власності від 29
червня 2000 року № 614 (а.с. 17, т. 1).

Відповідно до державного акта на право
постійного користування землею від 29
грудня 2001 року серія I-ОД № 001820 земельна
ділянка площею 0,0747 га, надана позивачу
у постійне користування для дачного
будівництва (а.с. 25-26, т. 2).

СТ «Право на відпочинок» надало
узгодження суміжному землекористувачу
ОСОБА_6 щодо здійснення будівництва
житлового будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, за умови виконання
робіт за проектом, розробленим ПП
«Тавр» (а.с. 27, т. 1).

У подальшому, на цій земельній ділянці
ОСОБА_6 збудував житловий будинок під
літ. «В», загальною площею 360,9 кв. м,
житловою площею 136,1 кв.м, гараж під літ
«Б», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
відповідно до проектної документації.

ОСОБА_6 на підставі Декларації про
готовність об'єкту до експлуатації від
26 серпня 2011 року, виданої Інспекцією
ДАБК в Одеській області, 9 листопада 2011
року видано свідоцтво про право
власності на вказаний житловий будинок
(а.с. 149-154, 158-159, т. 1).

Висновком судової
будівельно-технічної експертизи № 6243
від 27 грудня 2012 року встановлено, що
будівництво житлового будинку, у тому
числі гаражу, відповідає будівельним
та протипожежним нормам, що також було
підтверджено допитаним у судовому
засіданні експертом (а.с. 80-91).

Статтею 391 ЦК України передбачено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Підставою для задоволення позову
власника про захист права від порушень,
не пов'язаних з позбавленням володіння,
є наявність створюваних протиправною
поведінкою відповідача перешкод для
здійснення ним права власності.

Відповідно до вимог статті 376 ЦК
України право на звернення до суду з
позовом про знесення або перебудову
самочинно збудованого об'єкта
нерухомості мають органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування. У випадках порушення
прав інших осіб право на звернення до
суду належить і таким особам за умови,
що вони доведуть наявність порушеного
права (стаття 391 ЦК України).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, обґрунтовано вважав,
що позивач у порушення вимог статей 10, 60
ЦПК України не надав доказів про те, що
будівництво спірного гаражу загрожує
життю і здоров'ю людей. Крім цього судом
встановлено, що здійснене відповідачем
будівництво не є самочинним.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують та не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

За таких обставин суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу
якщо оскаржувані судові рішення було
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Споживчого
товариства «Право на відпочинок»
відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 29 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
17 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. ДьомінаСудді:М.В.
Дем'яносов В.М. Коротун О.В. Попович О.В.
Ступак