Справа № 265/1552/14-ц
Провадження № 2/265/1122/14
У Х В А Л А

07 березня 2014 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Шиян В.В.,

при секретарі Мальській Г.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі Донецької області заяву Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приват Банк» про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В :

06 березня 2014 року представник позивача звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що між позивачем та ОСОБА_2 04 лютого 2010 року був укладений кредитний договір, за яким відповідачка отримала кредит у розмірі 8 000.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Одночасно з подачею вказаного позову від представника позивача ОСОБА_3 (яка діє на підставі довіреності) надійшла заява про забезпечення позову, в якій вона просить суд накласти арешт у межах суми заборгованості за кредитом в розмірі 12 184 гривні 86 копійок на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію здійснювати його відчуження, посилаючись на те що невжиття заходів може, згодом може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду щодо стягнення суми боргу.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява ПАТ КБ «Приват Банк» про забезпечення позову не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 151 Цивільно-процесуального кодексу України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову, що допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо неприйняття таких заходів може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч.1 ст.1 53 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у проваджені якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Пунктом 1 частиною 1 статті 152 ЦПК України передбачено забезпечення позову накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві, крім того частиною 3 цієї ж статті встановлено, що види забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд у судовому засіданні (залежно від стадії розгляду справи) в день надходження заяви. Відповідно до ч.4 цієї ж Постанови суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

На підставі вище викладеного, суд відмовляє в задоволенні заяви, а саме в накладені арешту на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2, оскільки у суду не має відомостей стосовно належності відповідачці ОСОБА_2 грошових коштів, або якого не будь рухомого та нерухомого майно. Також даний вид забезпечення позову не є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Суд виходить з того, що накладення арешту грубо порушує права його власника, які закріплені статтею 41 Конституції України, де передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому право приватної власності є непорушним. Слід враховувати, що норми Конституції, мають найвищу юридичну силу в державі та водночас є нормами прямої дії. При цьому інші нормативні акти, у тому числі і закони, мають їм відповідати. У разі ж невідповідності положень зазначених актів Конституції України застосуванню підлягають саме норми Конституції.

На підставі викладеного, керуючись ст. 151-153, 209 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволені заяви Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приват Банк» про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі у пятиденний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Оскарження ухвали про забезпечення доказів не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя__________________________В.В. Шиян