АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Провадження № 22-ц/774/600/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Новік Д.І. Доповідач - Петренко І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2014 року м.
Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по
цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого
судді - Петренко І.О.

суддів
- Котушенко С.П.,Романюк М.М.,

при секретарі
- Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
рішення Магдалинівського районного
суду Дніпропетровської області від 12
листопада 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
батьківства, стягнення аліментів у
твердій грошовій сумі, моральної шкоди
та судових витрат,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернулась до суду з позовом та
просила ухвалити рішення, яким визнати,
що відповідач ОСОБА_3 є батьком
малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а
також просить стягнути з відповідача
на її користь аліменти у твердій
грошовій сумі в розмірі 7000 гривень,
спричинену їй моральну шкоду в розмірі
50 000 гривень, а також судові витрати, що
складаються із суми судового збору та
витрат пов'язаних з проведенням
судово-генетичної експертизи ( т. 1 ар.
сп. 211).

В обґрунтування позову позивачка
вказувала на те, що від відносин, що
склалися у неї з відповідачем, без
реєстрації шлюбу в листопаді 2011 року
вона завагітніла від нього і
ІНФОРМАЦІЯ_1 народила доньку ОСОБА_4.
Відповідач є батьком дитини , однак він
відмовився подати в органи РАГСу заяву
про реєстрацію батьківства і не надає
позивачці матеріальної допомоги на
утримання дитини.

В обґрунтування позовних вимог щодо
стягнення аліментів на утримання
доньки ОСОБА_4 позивачка вказувала на
те , що відповідач є достатньо
забезпеченою людиною, щоб сплачувати
саме ту суму, яку вона бажає - це 7000
гривень щомісяця, до досягнення
дитиною повноліття, на її користь.

Крім того, позивачка просила стягнути з
відповідача моральну шкоду нанесену їй
відповідачем своїми діями. А саме ,
змінився стан позивачки , оскільки
народження дитини обмежило її в
спілкуванні, в звичному темпі життя,
порушення здоров'я, декретна відпустка
на роботі, що відобразилось на її
відносинах зі знайомими, оточуючими,
керівництвом і т.д.

Рішенням Магдалинівського районного
суду Дніпропетровської області від 12
листопада 2013 року ( т. 2 ар. сп.184-194 ) та
додатковим рішенням того ж суду від 10
лютого 2014 року ( т. 2 ар. сп. 237-239) позовні
вимоги ОСОБА_2 задоволені частково.

Визнано ОСОБА_3 батьком ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в актовий запис про
народження № 47 від 25 липня 2012 року,
зроблений відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Магдалинівського районного управління
юстиції у Дніпропетровській області
внесено відомості стосовно того , що
батьком ОСОБА_4 є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
аліменти на утримання неповнолітньої
дитини - доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн.
щомісячно до досягнення дитиною
повноліття, починаючи стягнення з 05
грудня 2012 року.

Стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
сплачені судові витрати за проведення
експертизи в розмірі 4240,92 грн.

Стягнено з ОСОБА_3 судовий збір в дохід
держави в сумі 229 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити її
позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким повністю відмовити в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційних скарг і заявлених
вимог, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2
слід відхилити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у
позивачки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.с. 7)
народилась донька ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 8), в
свідоцтві про народжені якої батьками
записано ОСОБА_5 та ОСОБА_2, актовий
запис № 47 від 25 липня 2012 року.

Біологічним батьком дитини є
відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 2 а.с.
17) оскільки позивачка стверджує , що
тільки з ним у неї були близькі
стосунки.

Для підтвердження того, що відповідач
являється біологічним батьком дитини
ОСОБА_4, судом за клопотанням позивачки
було призначено судово-генетичну
експертизу (т. 1 а.с. 21-22).

Згідно висновку судово-медичної
молекулярно-генетичної експертизи № 27
від 01 березня 2013 року, проведеної
судово-медичним експертом ОСОБА_6 (т. 1
а.с. 29-33) відповідно законам
успадкування в генотипі дитини
присутні тільки такі алелі, які
виявляються у біологічної матері та
біологічного батька.
Молекулярно-генетичним аналізом
встановлено: у дитини серед
досліджених локусів не виявлено алелів
умовного батьківського (не
материнського) походження, які б не
виявились у припустимого батька. Таким
чином встановлено, що громадянин
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, може бити
біологічним батьком дитини ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, народженої громадянкою
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3. Вірогідність того,
що ОСОБА_3 дійсно є біологічним батьком
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 і , це не є
наслідком випадкового збігу
генетичних ознак у осіб, що не мають
родинних зв'язків, за результатами
даної експертизи складає не менше 99,9997
%.

У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ним вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

На підставі ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання, при цьому
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Стаття 125 СК України передбачає, що якщо
мати та батько дитини не перебувають у
шлюбі між собою, походження дитини від
матері визначається на підставі
документа закладу охорони здоров'я про
народження нею дитини. Якщо мати та
батько дитини не перебувають у шлюбі
між собою, походження дитини від батька
визначається: 1) за заявою матері та
батька дитини; 2) за рішенням суду.

Згідно до ст. 128 СК України за
відсутності заяви, право на подання
якої встановлено статтею 126 цього
Кодексу, батьківство щодо дитини може
бути визнане за рішенням суду.
Підставою для визнання батьківства є
будь-які відомості, що засвідчують
походження дитини від певної особи,
зібрані відповідно до Цивільного
процесуального кодексу України. Позов
про визнання батьківства може бути
пред'явлений матір'ю, опікуном,
піклувальником дитини, особою, яка
утримує та виховує дитину, а також
самою дитиною, яка досягла повноліття.
Позов про визнання батьківства може
бути пред'явлений особою, яка вважає
себе батьком дитини. Позов про визнання
батьківства приймається судом, якщо
запис про батька дитини у Книзі
реєстрації народжень вчинено
відповідно до частини першої статті 135
цього Кодексу.

У відповідності до ст. 134 СК України на
підставі заяв осіб, зазначених у статті
126 цього Кодексу, або рішення суду орган
державної реєстрації актів цивільного
стану вносить відповідні зміни до
актового запису про народження,
складеного органами державної
реєстрації актів цивільного стану
України, та видає нове свідоцтво про
народження.

Відповідно до роз»яснень , що містяться
в постанові Пленуму Верховного Суду
України № 3 від 15 травня 2006 року «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» , справи про
визнання батьківства щодо дитини, яка
народилася не раніше 1 січня 2004 р., суд
має вирішувати відповідно до норм СК,
зокрема ч. 2 ст. 128 СК , на підставі
будь-яких доказів, що засвідчують
походження дитини від певної особи й
зібрані з дотриманням норм цивільного
процесуального законодавства. Справи
про визнання батьківства суд розглядає
у позовному провадженні. У таких
справах позови осіб, зазначених у ч. 3
ст. 128 СК, приймаються до судового
розгляду, якщо: - дитина народжена
матір'ю, яка не перебуває у шлюбі, немає
спільної заяви батьків, заяви батька
або рішення суду і запис про батька
дитини в Книзі реєстрації народжень
учинено за прізвищем матері, а ім'я та
по батькові дитини записано за
вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК).

Спір про походження дитини від осіб,
які не перебувають у шлюбі між собою і
не подали в державні органи реєстрації
актів цивільного стану (далі - органи
РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх
як батьків, суд може вирішувати за
заявою про визнання батьківства,
поданою: одним із батьків; особою котра
вважає себе батьком; опікуном
(піклувальником) дитини; іншою особою,
на утриманні якої вона перебуває; самою
дитиною, яка досягла повноліття.

Відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення
щодо визнання батьківства
(материнства) має ґрунтуватися на
всебічно перевірених судом даних, що
підтверджують або спростовують
заявлені вимоги чи заперечення проти
них, а його резолютивна частина -
містити всі відомості, необхідні для
реєстрації батьківства (материнства) в
органах РАЦС (прізвище, ім'я та по
батькові матері й батька, число, місяць
і рік їх народження, громадянство, а
також номер актового запису про
народження дитини, коли та яким органом
його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд
вирішує на підставі будь-яких доказів
про це. Висновки експертизи, у тому
числі судово-генетичної, необхідно
оцінювати з урахуванням положень ст. 212
ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має
для суду наперед установленого
значення, він оцінює докази в їх
сукупності, а результати оцінки
відображає в рішенні з наведенням
мотивів їх прийняття чи відхилення.

Виходячи з вище наведеного , суд першої
інстанції обґрунтовано при йшов до
висновку про необхідність визнання
ОСОБА_3 батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
зазначив про необхідність внесення
відповідного запису в актовий запис
про народження дитини .

Відповідно до ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 181 СК України за рішенням
суду кошти на утримання дитини
(аліменти) присуджуються у частці від
доходу її матері, батька і (або) у
твердій грошовій сумі.

В силу ст. 182 СК України при визначенні
розміру аліментів суд враховує: стан
здоров'я та матеріальне становище
дитини; стан здоров'я та матеріальне
становище платника аліментів;
наявність у платника аліментів інших
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, дочки, сина; інші
обставини, що мають істотне значення,
при цьому мінімальний розмір аліментів
на одну дитину не може бути меншим, ніж
30 % прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

Статтею 184 СК України передбачено, що
якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходу одержує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі.

Визначаючи розмір аліментів, що
підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 аліменти на утримання
неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в
розмірі 1000 грн., суд першої інстанції
враховував обставини справи, що мають
значення, а саме стан здоров'я та
матеріальне становище дитини; стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів, який є
працездатним, будучи керівником та
бухгалтером Фермерського господарства
«Маїс» , валовий дохід якого за 2012 рік
становить 30 000 гривень (т.1 а.с. 194) та в
зв'язку з цим не отримує регулярний
дохід; наявність у платника аліментів
відсутність інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; інші обставини, що
мають істотне значення (т. 1 а.с. 104, т. 2
а.с. 1-167), а також положення ч. 2 ст. 182 СК
України, та матеріальний стан
позивачки (т. 1 а.с. 141-142, т. 2 а.с. 169-178), та
прийшов до висновку про необхідність
часткового задоволення позовних вимог
та необхідність стягнути з відповідача
аліменти на утримання неповнолітньої
дитини у твердій грошовій сумі в
розмірі 1000 гривень до досягнення
дитиною повноліття, в судовому порядку,
починаючи стягнення з 05 грудня 2012 року,
тобто з моменту звернення позивачки до
суду, відповідно до вимог ч. 1 ст. 191 СК
України.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_2
на те , що відповідач має змогу
виплачувати аліменти в розмірі 7000 грн.
на місяць , чи 4000 грн. , як стверджувала в
судовому засіданні апеляційної
інстанції позивачка являються не
обґрунтованими , а тому не підлягають
задоволенню.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі
про те, що аліменти необхідно з
відповідача стягнути з жовтня 2012 року
не заслуговують на увагу.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано
дійшов висновку про те, що визначений
судом розмір аліментів підлягає
стягненню, починаючи з дати
пред'явлення даного позову - про
визнання батьківства , стягнення
аліментів, остільки на момент
пред'явлення позову батьківство
відповідача не було встановлено то й
обов'язок по утриманню дитини виникає
лише з 05 грудня 2012 року ( т. 1 ар. сп. 2-6).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про
те , що вона почала захищати інтереси
дитини , на отримання якої стягуються
аліменти з жовтня 2012 року, визнати
обґрунтованими не можна і тому , що з
матеріалів доданих позивачкою до
уточненої в порядку ст. 31 ЦПК України
позовної заяви , що надійшла до суду 26
липня 2013 року ( т. 1 ар. сп. 107-111)
вбачається , що первинна позовна заява
про встановлення батьківства була
залишена без руху та повернута
позивачці ( т. 1 ар. сп. 112,113) , а у
відкритті провадження по заяві про
встановлення факту батьківства , що
надійшла до суду 21 листопада 2012 року
було відмовлено , оскільки по справі
про встановлення факту вбачався спір
про право ( т. 1 ар. сп.114 ,115). Таким чином
судом вище зазначені вимоги не
розглядались , а фактичне звернення до
суду сталось саме 5 грудня 2012 року.

Правомірно районний суд визнав
заявлений по справі позов про
відшкодування моральної шкоди таким,
що матеріалами справи не доведений та
не ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про
те , що висновки судово-медичної
молекулярно-генетичної експертизи № 27
від 01 березня 2013 року, проведеної
судово-медичним експертом ОСОБА_6 (т. 1
а.с. 29-33) являються неналежним доказом
по справі , на підставі яких суд прийшов
до необґрунтованого та немотивованого
рішення , спростовуються висновками
судово- медичної експертизи генетичної
ідентифікації , проведеною за
клопотанням ОСОБА_3 Київським міським
клінічним буро судово-медичної
експертизи № 255 від 4 червня 2014 року ( т. 3
ар. сп. 51-54) , якими встановлено , що
вірогідність підтвердження
біологічного батьківства ОСОБА_3
відносно ОСОБА_4 складає величину не
менш ніж 99,99 % , таким чином біологічне
батьківство ОСОБА_3 практично доведено.

Фактично представники відповідача в
судовому засіданні від імені
останнього визнали факт батьківства
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , однак відмову від
апеляційної скарги суду не заявили.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про
те , що його стан здоров»я та не
достатній матеріальний дохід не був
врахований судом першої інстанції
спростовуються як матеріалами справи ,
так і доводами , що містяться в
оскаржуваному рішенні. Окрім того ,
представниками відповідача в судовому
засіданні апеляційної інстанції було
заявлено , що з розміром стягнених
судом першої інстанції аліментів
відповідач погоджується.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень .
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і , щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст.11 ЦПК України встановлено,
що суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданими відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Районний суд з достатньою повнотою
з'ясував обставини справи, зібраним
доказам дав належну правову оцінку й
ухвалив законне й обґрунтоване
рішення.

Викладені у рішенні висновки
відповідають обставинам справи та
зібраним доказам.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргуОСОБА_2 , ОСОБА_3 -
відхилити.

Рішення Магдалинівського районного
суду Дніпропетровської області від 12
листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий суддя :
І.О.Петренко

Судді
С.П.Котушенко

М.М.Романюк