ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2014 р. Дарницький районний суд
м. Києва у складі:

головуючого - судді Дубаса
В.А.,

при секретарі - Іващенко Є.В.,
Ридзель О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну часток
власників житлового будинку, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 у вересні 2013 року звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_3 про зміну
часток власників житлового будинку.
Обгрунтовуючи позов позилався не те, що
протягом шлюбу сторонами у справі було
набуто у власність спільне сумісне
майно - садовий будинок, який
розташований по АДРЕСА_1.

Рішенням Дарницького районного суду
м.Києва від 06.04.2009 року, шлюб укладений
13.11.1998 року між сторонами розірвано.

Рішенням Дарницького районного суду
м.Києва від 06.12.2011 року у порядку поділу
майна визнано право власності за
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/2 частці вказаного
будинку. Рішенням Апеляційного суду
м.Києва від 31.05.2012 року рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
06.12.2011 року залишено без змін у частині
поділу згаданого садового будинку, в
іншій частині рішення суду скасовано
та ухвалено нове рішення.

Ухвалою Дарницького районного суду
м.Києва від 12.07.2013 року роз»яснено
рішення Дарницького районного суду
м.Києва від 06.12.2011 року та визначено за
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 1/2 частині будинку
за адресою: АДРЕСА_1 в СТ «Бджілка», що
становить по 18 метрів, вартістю 7543 грн.
кожному.

Оскільки власного житла у позивача не
було, після розірвання шлюбу з
відповідачем, він проживав у садовому
будинку, однак на момент придбання
садового будинку його не було
пристосовано до постійного проживання,
тому позивач був вимушений провести
реконструкцію та переобладнання
будинку за власні кошти для постійного
проживання. Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
м.Києві 03.10.2012 року реконструйований
садовий будинок площею 78,5 кв.м прийнято
в експлуатацію та видано декларацію
про готовність об'єкта до експлуатації.

Таким чином, площу будинку за власні
кошти збільшено лише позивачем, в
зв'язку з чим частки співвласників, на
думку позивача, підлягають зміні,
оскільки на момент винесення рішення
про поділ майна ОСОБА_3 та ОСОБА_2
належало по 1/2 частині вказаного
садового будинку, що становило по 18
метрів, вартістю 7543 грн. кожному.

З огляду на викладене та зважаючи на
заяву про зміну (зменшення) позовних
вимог від 05.02.2014 року, позивач просив
змінити частки співвласників будинку
за адресою: АДРЕСА_1 в СТ «Бджілка» та
встановити (визнати) право власності за
ОСОБА_2 10/13 частки та за ОСОБА_3 3/13 частки
вказаного будинку.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала у
повному обсязі та просила суд їх
задовольнити.

Відповідач у судове засідання
з'явилась, позовних вимог не визнала у
повному обсязі, просила суд відмовити у
задоволенні позову, про що надала суду
письмові заперечення (а.с.85, 96).

Перед початком розгляду справи по суті
сторони у справі (їх представники)
повідомили суду, що подали суду всі
докази у підтвердження власної
правової позиції та відповідно у
спростування позиції та доводів
протилежної сторони.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов не
підлягає задоволенню виходячи з
наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони у справі
перебували у шлюбі, зареєстрованому
13.11.1998 року, проте згідно рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
06.04.2009 року шлюб між сторонами
розірвано (а.с.16-18).

Також судом встановлено, що відповідно
до договору купівлі-продажу
нерухомості від 30.04.1999 року ОСОБА_2, в
період перебування у шлюбі з ОСОБА_3,
було придбано садовий будинок АДРЕСА_1,
загальною площею 36,0 кв.м. за 15 986 грн.
(а.с.48-49).

Рішенням Дарницького районного суду
м.Києва від 06.12.2011 року частково
задоволено позовні вимоги сторін щодо
поділу майна подружжя, зокрема: визнано
за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності за
кожним по 1/2 частині будинку за адресою:
АДРЕСА_1 в СТ «Бджілка», також визнано
за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності по
1/2 частині земельної ділянки площею 0,0474
га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
в СТ «Бджілка» (а.с.20-38).

Рішенням Апеляційного суду міста Києва
від 31.05.2012 року апеляційні скарги
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задоволено частково,
однак в частині поділу садового
будинку рішення Дарницького районного
суду м.Києва від 06.12.2011 року залишено
без змін (а.с.39-47).

Ухвалою Дарницького районного суду
м.Києва від 12.07.2013 року заяву ОСОБА_2 про
роз'яснення рішення Дарницького
районного суду м.Києва від 06.12.2011 року
задоволено та роз'яснено рішення суду
наступним чином: визнати за ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині
будинку за адресою: АДРЕСА_1 в СТ
«Бджілка», що становить по 18 метрів,
вартістю 7543 гривні кожному (а.с.11-12).

Як вбачається з декларації про
готовність об»єкта до експлуатації від
03.10.2012 року, яку видано Інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю у м.Києві, реконструйований
садовий будинок площею 78,5 кв.м. визнано
закінченим будівництвом та готовим до
експлуатації.

Відповідно до технічного паспорту на
вказаний садовий будинок від 13.07.2012
року та експлікації приміщень до плану
садового будинку, виконаного Київським
міським бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна,
реконструйований садовий будинок,
загальною площею 78,50 кв.м. є
трикімнатним та складається з:
підсобна - 20,0 кв.м., сауна - 4,1 кв.м., душ -
1,1 кв.м., веранда - 8,7 кв.м., санвузол - 4,5
кв.м., кімната - 6,1 кв.м.. кімната - 6,1 кв.м..
вітальня - 12.6 кв.м.. кімната - 15,3 кв.м.

Згідно зі ст. 41. Конституції України
кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним.

Статтею 15 Цивільного кодексу України
передбачено, що кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути, зокрема:
визнання права (ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України).

Статтею 392 ЦК України передбачено право
власника майна пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що
є у власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).
Майно може належати особам на праві
спільної часткової або на праві
спільної сумісної власності. Право
спільної власності виникає з підстав,
не заборонених законом. Спільна
власність вважається частковою, якщо
договором або законом не встановлена
спільна сумісна власність на майно.

Власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю, як це випливає з ч. 1 ст. 356
цього ж Кодексу.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 3, 4 ст. 357 ЦК
України частки у праві спільної
часткової власності вважаються
рівними, якщо інше не встановлено за
домовленістю співвласників або
законом. Співвласник має право на
відповідне збільшення своєї частки у
праві спільної часткової власності,
якщо поліпшення спільного майна, які не
можна відокремити, зроблені ним своїм
коштом за згодою всіх співвласників, з
додержанням встановленого порядку
використання спільного майна.
Співвласник житлового будинку, іншої
будівлі, споруди може зробити у
встановленому законом порядку за свій
рахунок добудову (прибудову) без згоди
інших співвласників, якщо це не порушує
їхніх прав. Така добудова (прибудова) є
власністю співвласника, який її зробив,
і не змінює розміру часток
співвласників у праві спільної
часткової власності.

У той же час відповідачка ОСОБА_3
надаючи суду пояснення (що також
відображено у її письмових
запереченнях) наполягала на тому, що не
надавала згоди ОСОБА_2 на реконструкцію
садового будинку.

Наведена обставина також встановлена
рішенням Апеляційного суду м.Києва від
19.09.2013 року у справі №22-ц/796/10347/2013, з
якого вбачається, що знаючи про
наявність рішення суду щодо поділу
спільного майна подружжя ОСОБА_2 без
отримання відповідної згоди
співвласника будинку проводив його
перебудування, переобладнання,
введення в експлуатацію та не
повідомивши відповідні органи про
наявність співвласника будинку
отримав свідоцтво про право власності
від 08 жовтня 2012 р. на своє ім'я. ОСОБА_3 як
співвласник садового будинку своєї
згоди у відповідності до ст. 358 ЦК
України на здійснення реконструкції,
введення будинку в експлуатацію у
жовтні 2012 році не надавала, з 2008 року по
31.05.2011 року садовий будинок знаходився
під арештом. До набрання чинності
рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 06.12.2011 року режим спільної
сумісної власності сторін на садовий
будинок не припинявся, а після набрання
рішенням законної сили (31.05.2012 р.) судом
була визначена ідеальна частка
позивача на садовий будинок, а тому її
право власності на цю частку є
непорушним і незмінним.

Обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61
ЦПК України).

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України
передбачено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Відповідно до
ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності суд приходить
до висновку, про відсутність правових
підстав для задоволення позовних вимог
у повному обсязі, оскільки як
вбачається з матеріалів справи
відповідачка ОСОБА_3 будучи
співвласником спірного садового
будинку не надавала позивачу ОСОБА_2
згоди на його реконструкцію,
перебудування, окрім того позивачем не
надано суду належних та допустимих
доказів того, що лише ним та виключно за
його грошові кошти здійснено згадану
реконструкцію садового будинку,
оскільки матеріали справи не містять
будь-яких платіжних документів на
придбання будівельних матеріалів,
договорів про виконання будівельних
робіт, послуг тощо.

Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

З огляду на відхилення позовних вимог
судові витрати стягненню з
відповідачів не підлягають.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ст.ст. 10, 11, 57-61, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України,
суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про зміну часток власників житлового
будинку - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:

Повний текст рішення

суду складено 17.02.2014 року