РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

резолютивна частина

09 січня 2014 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого -
судді Подзігун Г.В.

при секретарі -
Голубашенко Т.О.

за участю позивача-
ОСОБА_2

представників відповідачів-
ОСОБА_7

ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, Виконавчого комітету
Миколаївської міської ради про
визнання частково недійсним рішення
органу місцевого самоврядування,
визнання частково недійсним свідоцтва
про право власності, визнання права
власності, витребування майна.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити частково.

Визнати частково недійсним рішення
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради №1272 від 21.11.2012 року в
частині забудовника жилого будинку
АДРЕСА_1, визнавши ОСОБА_2 забудовником
жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати частково недійсним свідоцтво
про право власності на нерухоме майно -
жилий будинок по АДРЕСА_1, що видано
04.12.2012 року Виконавчим комітетом
Миколаївської міської ради на підставі
рішення Виконавчого комутету
Миколаївської міської ради №1272 від
21.11.2012 року, зазначивши власником
вказаного майна ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
жилий будинок по АДРЕСА_1.

В задоволенні інших позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів.

СУДДЯ
Г.В.ПОДЗІГУН

490/14066/13-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2014 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого -
судді Подзігун Г.В.

при секретарі -
Голубашенко Т.О.

за участю позивача-
ОСОБА_2

представників відповідачів-
ОСОБА_7

ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, Виконавчого комітету
Миколаївської міської ради про
визнання частково недійсним рішення
органу місцевого самоврядування,
визнання частково недійсним свідоцтва
про право власності, визнання права
власності, витребування майна,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_3, Виконавчого комітету
Миколаївської міської ради про
визнання частково недійсним рішення
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради №1272 від 21.11.2012 року в
частині забудовника жилого будинку
АДРЕСА_1 з вказанням його забудовником
вказаного жилого будинку; визнання
частково недійсним свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 04.12.2012
року №1272, що видане виконавчим
комітетом Миколаївської міської ради в
частині власника майна з вказанням
його власником даного нерухомого
майна. Також просив визнати право
власності на цей жилий будинок та
витребувати його з чужого незаконного
володіння ОСОБА_3

Свої вимоги обґрунтував тим, що жилий
будинок по АДРЕСА_2 належить йому та
відповідачці на праві спільної
часткової власності. У грудні 2011 року
між ним та відповідачкою була
досягнута усна домовленість про те, що
на закладеному ним під гараж
фундаменту розміром 4х7м. він за власний
рахунок будує житловий будинок цього ж
розміру, здійснює в ньому зовнішні та
внутрішні ремонтні роботи з
використанням сучасних технологій і
матеріалів (євроремонт), проводить до
будинку комунікації: газопостачання та
каналізацію, здійснює всі необхідні
заходи по введенню будинку в
експлуатацію та оформленню права
власності на цей будинок на ім'я
відповідачки ОСОБА_3 В замін ОСОБА_3
пообіцяла безоплатно передати йому у
власність належну їй ідеальну частку у
житловому будинку в розмірі 8/100, яка
порядком користування, що склався між
співвласниками, становила одну кімнату
площею 10 кв.м без тамбуру та будь-яких
зручностей, що знаходиться в
аварійному стані. На прохання
відповідачки новозбудований житловий
будинок повинен був складатися із
однієї житлової кімнати і кухні з усіма
зручностями.

Однак після проведення усіх зазначених
робіт і оформлення новозабудованого
майна на ім'я відповідачки вона
відмовилася виконувати свою частину
домовленості та передати йому у
власність належну їй на праві
власності 8/100 частку жилого будинку по
АДРЕСА_2. Також відмовилася повернути
новозбудований позивачем жилий
будинок по АДРЕСА_1 у власність
позивача.

У судовому засіданні позивач вимоги
позову підтримав, посилаючись на
обставини, що викладені у позовній
заяві.

Представник відповідачки ОСОБА_3
ОСОБА_4 вимоги позову визнав частково
та суду пояснив, що дійсно між
сторонами мала місце домовленість щодо
обміну належної ОСОБА_3 частини жилого
будинку по АДРЕСА_2 на побудований
ОСОБА_2 та оформлений на ім'я ОСОБА_3
жилий будинок по АДРЕСА_1. У зв'язку з
неналежним виконанням позивачем своїх
зобов'язань за цією домовленістю
відповідачка не бажає передавати йому
у власінсть свою частку жилого будинку
та заперечує проти фактичного обміну
вищевказаної нерухомості, при цьому не
заперечує проти визнання за ОСОБА_2
права власності на збудований ним
жилий будинок по АДРЕСА_1 з визнанням
частково недійсними рішення виконкому
та свідоцтва про право власності на цей
будинок. Проти задоволення вимог в
частині витребування жилого будинку по
АДРЕСА_1 з володіння ОСОБА_3 її
представник заперечував, оскільки цей
будинок не передавався ОСОБА_2 у
володіння та користування ОСОБА_3

Представник відповідача виконавчого
комітету Миколаївської міської ради в
судовому засіданні вимоги позову
визнала та просила про їх задоволення.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши
доводи позову та дослідивши матеріали
справи, судом встановлені наступні
факти та відповідні ним
правовідносини.

На підставі договору дарування від
23.08.2011 року, посвідченого привтаним
нотаріусом Миколаївського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 за р.№3328
позивач придбав у власність 57/100 часток
жилого будинку по АДРЕСА_2.
Вищевказаний договір було
зареєстровано у державному реєстрі
речових прав 29.08.2011 року за реєстровим
№12896447. Відповідачка ОСОБА_3 є
співвласником зазначеного жилого
будинку, на підставі договору
дарування від 17.10.1968 року їй належить
його 18/100 часток.

Вищезазначений жилий будинок
розташовано на земельній ділянці
площею 610 кв.м., що виділена у
користування рішенням Миколаївської
міської ради від 25.05.1993 р. №17/11.

Після придбання вищевказаної частки
будинку позивач вирішив провести її
реконструкцію, а також побудувати
гараж розміром 7х4м. На проведення
реконструкції будинку та будівництво
гаражу відповідачка 19.10.2011 року надала
нотаріальтно посвічену згоду.

У листопаді 2011 року позивачем було
закладено фундамент розміром 4х7м під
будівництво гаражу. У грудні 2011 року
між позивачем та відповідачкою ОСОБА_3
була досягнута усна домовленість,
згідно якої позивач за власний рахунок
будує жилий будинок розміром 7х4м.,
здійснює в ньому зовнішні та внутрішні
ремонтні роботи з використанням
сучасних технологій і матеріалів
(євроремонт), проводить до будинку
комунікації газопостачання та
каналізацію, здійснює всі необхідні
заходи по введенню будинку в
експлуатацію та оформленню права
власності на цей будинок на ім'я
відповідачки ОСОБА_3 При цьому ОСОБА_3
пообіцяла безоплатно передати йому у
власність належні їй 8/100 часток жилого
будинку по АДРЕСА_2.

В період з грудня 2011 по жовтень 2012 року
позивачем за власний рахунок були
проведені будівельні роботи по
будівництву зазначеного жилого
будинку, в результаті чого було
побудовано жилий будинок загальною
площею 20,2 кв.м., житловою площею 14,5 кв.м.,
та зовнішніми розмірами 4,3х7,19 м.

Після закінчення будівництва житловий
будинок було введено в експлуатацію на
підставі декларації про готовність
об'єкта до експлуатації.

Рішенням виконкому Миколаївської
міської ради №1272 від 21.11.2012 року
оформлене право власності на жилий
будинок по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3

При цьому 04.12.2012 року виконавчим
комітетом Миколаївської міської ради
було видано свідоцтво про право
власності №1272 на зазначений жилий
будинок на ім'я ОСОБА_3 на підставі
вищевказаного рішення виконкому.

Згідно ст.316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України
власникові належить право володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Ст.328 ЦК України встановлено, що
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Відповідно до ст.657 ЦК України договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації, крім договорів
купівлі-продажу майна, що перебуває в
податковій заставі.

Відповідно до ст.716 ЦК України до
договору міни застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж,
положення про договір поставки,
договір контрактації або інші
договори, елементи яких містяться в
договорі міни, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

Згідно ст.331 ЦК України право власності
на нову річ, яка виготовлена (створена)
особою, набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа, яка виготовила (створила) річ зі
своїх матеріалів на підставі договору,
є власником цієї речі. Право власності
на новостворене нерухоме майно
(житлові будинки, будівлі, споруди тощо)
виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна). Якщо
договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації. До завершення будівництва
(створення майна) особа вважається
власником матеріалів, обладнання тощо,
які були використані в процесі цього
будівництва (створення майна).У разі
необхідності особа, зазначена в абзаці
першому цієї частини, може укласти
договір щодо об'єкта незавершеного
будівництва, право власності на який
реєструється органом, що здійснює
державну реєстрацію прав на нерухоме
майно на підставі документів, що
підтверджують право власності або
користування земельною ділянкою для
створення об'єкта нерухомого майна,
проектно-кошторисної документації, а
також документів, що містять опис
об'єкта незавершеного будівництва.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Згідно ст.387 ЦК України власник має
право витребувати своє майно від особи,
яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Конституційний суд України у п. 5
рішення від 16.04.09р № 7-рп/2009 у справі №
1-9/2009 за конституційним поданням
Харківської міської ради щодо
офіційного тлумачення положень
частини другої статті 19, статті 144
Конституції України, статті 25,
частини чотирнадцятої статті 46,
частин першої, десятої статті 59
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" (справа
про скасування актів органів місцевого
самоврядування) вказав, що в
Конституції України закріплено
принцип, за яким права і свободи людини
та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, яка
відповідає перед людиною за свою
діяльність (стаття 3). Органи місцевого
самоврядування є відповідальними за
свою діяльність перед юридичними і
фізичними особами (стаття 74
Закону).Таким чином, органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення. Це є "гарантією
стабільності суспільних відносин" між
органами місцевого самоврядування і
громадянами, породжуючи у громадян
впевненість у тому, що їхнє існуюче
становище не буде погіршене прийняттям
більш пізнього рішення.
Ненормативні правові акти органу
місцевого самоврядування є актами
одноразового застосування,
вичерпують свою дію фактом їхнього
виконання, тому вони не можуть бути
скасовані чи змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання.

Частинами першою та третьою статті 43
вказаного Закону передбачено, що
акти місцевих державних адміністрацій,
що суперечать Конституції України,
законам України, рішенням
Конституційного Суду України, актам
Президента України та Кабінету
Міністрів України або інтересам
територіальних громад чи окремих
громадян, можуть бути оскаржені до
органу виконавчої влади вищого рівня
або до суду. Розпорядження голови
державної адміністрації, що суперечать
Конституції України, законам
України, рішенням Конституційного Суду
України, іншим актам законодавства або
є недоцільними, неекономними,
неефективними за очікуваними чи
фактичними результатами, скасовуються
Президентом України, головою місцевої
державної адміністрації вищого рівня
або в судовому порядку. головою
місцевої державної адміністрації
вищого рівня або в судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що жилий будинок по АДРЕСА_1
побудований позивачем за свої грошові
кошти, тобто він є фактичним
забудовником цього будинку. При цьому
оформлення права власності на даний
будинок на ім'я відповідачки порушує
право позивача, яке підлягає
поновленню в судовому порядку.

За такого слід визнати частково
недійсним рішення виконавчого
комітету Миколаївської міської ради
№1272 від 21.11.2012 року в частині
забудовника жилого будинку АДРЕСА_1,
визнавши ОСОБА_2 забудовником
вказаного жилого будинку, визнати
частково недійсним свідоцтво про право
власності на нерухоме майно від 04.12.2012
року №1272, що видане виконавчим
комітетом Миколаївської міської ради в
частині власника майна, зазначивши в
ньому власником майна ОСОБА_2 та
визнати за ОСОБА_2 право власності на
жилий будинок за адресою АДРЕСА_1.

В задоволенні інших позовних вимог
слід відмовити за їх безпідставністю,
оскільки порушене право позивача
поновлено шляхом визнання його права
власності на жилий будинок по АДРЕСА_1.

Тому позов підлягає частковому
задоволенню.

У відповідності зі ст.88 ЦПК України
судовий збір сплачений при подачі
позову.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити частково.

Визнати частково недійсним рішення
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради №1272 від 21.11.2012 року в
частині забудовника жилого будинку
АДРЕСА_1, визнавши ОСОБА_2 забудовником
жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати частково недійсним свідоцтво
про право власності на нерухоме майно -
жилий будинок по АДРЕСА_1, що видано
04.12.2012 року Виконавчим комітетом
Миколаївської міської ради на підставі
рішення Виконавчого комутету
Миколаївської міської ради №1272 від
21.11.2012 року, зазначивши власником
вказаного майна ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
жилий будинок по АДРЕСА_1.

В задоволенні інших позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів.

СУДДЯ
Г.В.ПОДЗІГУН