У х в а л а

27 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого
Гвоздика П.О.,

суддів:
Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Висоць кої В.С
Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г. -

розглянувши заяву Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 2 жовтня 2013 року
у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про стягнення кредитної
заборгованості та звернення стягнення
на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а:

ПАТ «Державний ощадний банк України»
звернулось до суду із вказаним позовом
до ОСОБА_3, ОСОБА_4

В обґрунтування своїх позовних вимог
посилалось на те, що 6 червня 2008 року між
ВАТ «Державний ощадний банк України» і
ОСОБА_5 був укладений кредитний договір
№ 85 на суму 500 000 гривень, терміном на 10
років до 5 червня 2018 року, з оплатою 19,5 %
річних за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання умов
кредитного договору між банком та
ОСОБА_4 і ОСОБА_3 було укладено договір
іпотеки, за умовами якого іпотекодавці
передали в іпотеку в забезпечення
виконання зобов'язань ОСОБА_5 за
кредитним договором належне їм на
праві приватної власності нерухоме
майно. Відповідно до договору іпотеки
іпотекодавці є майновими поручителями
ОСОБА_5 за зобов'язаннями перед банком
по кредитному договору.

Також з метою забезпечення виконання
умов кредитного договору між банком та
ОСОБА_4 і ОСОБА_3, відповідно були
укладені договори поруки № 95 і 94 від 06
червня 2008 року, за умовами якого
поручителі зобов'язались солідарно з
ОСОБА_5 відповідати перед кредитором за
належне виконання умов кредитного
договору, в тому числі щодо повернення
суми кредиту зі сплатою відсотків за
користування кредитними коштами,
неустойки за прострочення необхідних
платежів.

З 2009 року боржником та поручителями не
виконувались взяті на себе
зобов'язання і недотримувались умови
договору іпотеки, передбачені п. 4.1.5., а
саме на період фактичної дії договору
іпотеки застрахувати за свій рахунок
предмет іпотеки на повну його вартість
від ризиків випадкового знищення,
випадкового пошкодження або псування
на користь іпотекодержателя.

Також в порушення п.п. 1.1, 1.5, 1.6, 3.3.1, 5.2
кредитного договору не здійснювалось
погашення кредиту, не сплачувались
відсотки та пеня за простроченою
заборгованістю по кредиту, комісія за
супроводження кредиту тощо. Загальна
сума кредитної заборгованості за
кредитним договором, що виникла станом
на 13 березня 2013 року, становить 281975
гривень 60 коп.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Із заявою про
прийняття спадщини після його смерті
ніхто не звертався.

В зв'язку з чим банк звернувся до суду
із позовною заявою до ОСОБА_3 та ОСОБА_4
про стягнення заборгованості шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Рішенням Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим від 21
травня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 6 серпня 2013 року у
задоволенні позову ПАТ «Державний
ощадний банк України» відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 2 жовтня 2013 року
ПАТ «Державний ощадний банк України»
відмовлено у відкритті касаційного
провадження за його касаційною скаргою
на рішення Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим від 21
травня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Автономної Республіки Крим від 6
серпня 2013 року.

У січні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від ПАТ «Державний ощадний банк
України» надійшла заява про перегляд
Верховним судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 2 жовтня 2013 року, в якій
заявник посилається на неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
закону, що потягло ухвалення різних за
змістом рішень у подібних
правовідносинах, зокрема ст.523 ЦК
України.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права,
заявник наводить ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 7 грудня 2011 року (6-43322св11), від
13 червня 2012 року (6-40196св11); від 10
липня 2013 року (6-18167св13).

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Згідно з Постановою Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30 вересня 2011 року «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах із підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК України, може бути подана
за сукупності таких умов: судом (судами)
касаційної інстанції при розгляді двох
або більше справ неоднаково
застосовано одні й ті самі норми
матеріального права; справи стосуються
спорів, які виникли з подібних
правовідносин; має місце ухвалення
різних за змістом судових рішень судом
(судами) касаційної інстанції.

Неоднакове застосування одних і тих
самих норм матеріального права
полягає, зокрема: у різному тлумаченні
судами змісту і сутності правових норм,
що призвело до різних висновків про
наявність чи відсутність суб'єктивних
прав та обов'язків учасників
відповідних правовідносин; у різному
застосуванні правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням юридичної сили
цих правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; у різному визначенні
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосуванні різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
правовідносин або поширенні дії норми
на певні правовідносини в одних
випадках і незастосуванні цієї самої
норми до аналогічних відносин в інших
випадках, тобто різне застосування
закону, який не підлягав застосуванню;
у різному застосуванні правил аналогії
права чи закону у подібних
правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Посилання заявника на ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 7 грудня 2011 року
(6-43322св11), від 13 червня 2012 року
(6-40196св11); від 10 липня 2013 року (6-18167св13),
як на підставу неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах є
безпідставними, оскільки згідно з
Постановою Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30 вересня
2011 року «Про судову практику
застосування статей 353-360 Цивільного
процесуального кодексу України»
постановлення касаційною інстанцією
ухвали про скасування рішення судів
нижчих інстанцій із передачею справи
на новий розгляд не означає
остаточного вирішення спору у справі й
застосування норм матеріального права
для вирішення спору по суті, тому
відповідні ухвали не можуть бути
предметом перегляду в порядку,
передбаченому главою 3 розділу V ЦПК, і
на них не може здійснюватися посилання
на підтвердження підстави,
встановленої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК.

У зв'язку з наведеним у допуску справи
до провадження Верховного суду України
слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 73, 354, 355, 356 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про стягнення кредитної
заборгованості та звернення стягнення
на предмет іпотеки, за заявою
публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 2 жовтня 2013 року до
провадження Верховного суду України
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий -
П.О.
Гвоздик

судді:
Є.П.
Євграфова

О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко