АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/774/105/14
Головуючий у 1 інстанції
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровськоі
області в складі

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів:
Прозорової М.Л., Повєткіна В.В.

при секретарі: Кравець
Є.С.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною
скаргою Приватного підприємства
«Таврія» на рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 27 липня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до Приватного
підприємства «Таврія» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої
дорожньо-транспортною пригодою, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2008 року ОСОБА_3 звернувся з
позовом до Приватного підприємства
«Таврія», третя особа ОСОБА_4, про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої
дорожньо-транспортною пригодою(а.с.4-6).

Позивач зазначав, що в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталася біля 10.00 години 25.07.2008 року з
вини водія ОСОБА_4, який керував
автомобілем ВАЗ-21213, державний номер
НОМЕР_1, технічно пошкоджено належний
йому, ОСОБА_3, на праві власності
автомобіль «Опель астра», державний
номер НОМЕР_2, яким він керував.

Вина ОСОБА_4 встановлена постановою
судді Нікопольського міськрайонного
суду Дніпропетровської області від
05.08.2008 року, останнього притягнуто до
відповідальності за правопорушення,
передбачене ст.122 ч.4 КпАП України.

Згідно висновку спеціаліста
автотоварознавця №143 від 23.08.2008 року
розмір завданої матеріальної шкоди
станом на 25.07.2008 року становить 35606,61
грн.

Посилаючись на викладені обставини
та вказуючи на те, що ОСОБА_4 перебуває у
трудових відносинах з відповідачем,
шкода завдана останнім під час
виконання трудових обов'язків, позивач
просив стягнути з Приватного
підприємства «Таврія» на
відшкодування матеріальної шкоди 35606,61
грн., на відшкодування моральної шкоди
стягнути 20000грн. та витрати по справі.

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 27 липня 2013 року позов
задоволено частково(а.с.99-101).

Стягнуто з Приватного підприємства
„Таврія" на користь ОСОБА_3 матеріальну
шкоду в розмірі 35 606,61 грн., моральну
шкоду в розмірі 5 000 грн., судові витрати
в розмірі 394,56 грн., а всього 41 001,17 грн.

В іншій частині в позові відмовлено.

Після відшкодування збитків
Приватним підприємством «Таврія»
зобов'язано ОСОБА_3 передати Приватному
підприємству «Таврія» замінені вузли
та деталі автомобіля «OPEL Astra» державний
номер НОМЕР_2, 2000 року випуску.

В апеляційній скарзі Приватне
підприємство «Таврія» просить рішення
суду скасувати, ухвалити нове рішення,
яким відмовити позивачу в задоволенні
позову, посилаючись на неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального
права(а.с.105-107).

Перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст.ст.3,4 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушних,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб у спосіб,
визначений законами України.

За положеннями ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України,
якою передбачені підстави звільнення
від доказування, вирок у кримінальній
справі, що набрав законної сили, або
постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення
обов'язкові для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено вирок
або постанова суду з питань, чи мали
місце ці дії та чи вчинені вони цією
особою та не підлягають додатковому
доказуванню.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України
майнова шкода, завдана майну фізичної
особи, відшкодовується особою, яка її
завдала.

Частиною 1 ст.1167 ЦК України визначено,
що моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Шкода, завдана особі або майну,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її завдала, за умови,
що дії останньої були неправомірними,
між ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи.

Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій
підставі(право власності, інше речове
майно, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або
утримання якого створює підвищену
небезпеку(ч.2 ст.1187 ЦК України).

Власник, права якого порушені, має
право на відшкодування завданої йому
майнової та моральної шкоди(ч.3 ст.386 ЦК
України).

За правилами ч.1 ст.1172 ЦК України
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

В п.6 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» роз'яснено, що
особою, яка зобов'язана відшкодувати
шкоду, завдану джерелом підвищеної
небезпеки, є фізична або юридична
особа, що на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди, позички
тощо) володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування
транспортним засобом має посвідчення
водія на право керування транспортним
засобом відповідної категорії і
реєстраційний документ на
транспортний засіб, переданий їй
власником або іншою особою, яка на
законній підставі використовує такий
транспортний засіб, то саме ця особа
буде нести відповідальність за
завдання шкоди (пункт 2.2. Правил
дорожнього руху України).

Не вважається особою, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, і не несе відповідальності
за шкоду перед потерпілим особа, яка
керує транспортним засобом у зв'язку з
виконанням своїх трудових (службових)
обов'язків на підставі трудового
договору (контракту) із особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, якщо з нею
укладено цивільно-правовий договір.
Така особа, враховуючи характер
відносин, які між ними склалися, може
бути притягнута до відповідальності
роботодавцем лише у регресному порядку
відповідно до статті 1191 ЦК.

На особу, яка перебувала в трудових
відносинах на підставі трудового
договору (контракту) і завдала шкоди
життю чи здоров'ю у зв'язку з
використанням транспортного засобу, що
належить роботодавцю,
відповідальність за завдання шкоди
може бути покладена лише за умови, якщо
буде доведено, що вона заволоділа
транспортним засобом неправомірно
(частини третя і четверта статті 1187 ЦК).

По справі встановлено, що 25.07.2008 року
сталася дорожньо-транспортна пригода
за участю водіїв ОСОБА_4, який керував
автомобілем ВАЗ-21213, державний номер
НОМЕР_1, та ОСОБА_3, який керував
автомобілем «Опель астра», державний
номер НОМЕР_2.

Із матеріалів адміністративної
справи №3-12253/08, яка містить постанову
про відмову в порушенні кримінальної
справи від 29.07.2008 року та протокол Серії
ДП №227397 про адміністративне
правопорушення від 02.08.2008 року,
вбачається, що після ДТП водій
автомобіля «Опель Астра» гр.ОСОБА_3 був
доставлений швидкою допомогою до
приймального відділення першої
міської лікарні м.Нікополь DS: ЗЧМТ,
закрита травма грудної клітини. В діях
водія автомобіля ВАЗ 21213 гр.ОСОБА_4
вбачається порушення п.п.10.1 ПДР
України, за положеннями якого перед
початком руху, перестроюванням та
будь-якою зміною напрямку руху водій
повинен переконатися, що це буде
безпечним і не створить перешкод або
небезпеки іншим учасникам руху.
Порушення п.п.10.1 ПДР України стали
причинним зв'язком у виникненні даної
дорожньо-транспортної пригоди і в
отриманні гр.ОСОБА_3 тілесних
ушкоджень(а.с.2-3 адміністративної
справи №3-12253/08).

Постановою судді Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 05 серпня 2008 року ОСОБА_4
визнано винним в дорожньо-транспортній
пригоді, що сталася 25.07.2008 року, на нього
накладено адміністративне стягнення у
вигляді штрафу в дохід держави у
розмірі 68,00 грн.(а.с.7).

Визначену суму штрафу ОСОБА_4 сплатив,
що підтверджується відповідною
квитанцією, яка наявна в матеріалах
адміністративної справи(а.с.9-10
адміністративної справи №3-12253/08).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що
підтверджується актовим записом про
смерть №14 від 30 серпня 2010 року(а.с.59).

Згідно свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу автомобіль
ВАЗ-21213, державний номер НОМЕР_1, з 15.08.2007
року значиться зареєстрованим за ПП
«Таврія» на підставі договору
купівлі-продажу від 14.06.2007 року(а.с.163).

Із висновку №143 автотоварознавчого
дослідження по визначенню вартості
матеріальної шкоди, завданої
володільцю транспортного засобу від 23
серпня 2008 року, складеного судовим
експертом - автотоварознавцем
Печерицею Г.В., вбачається, що величина
матеріальної шкоди, спричиненої
володільцю автомобіля «ОPEL ASTRA»,
реєстраційний номер НОМЕР_2, станом на
25 липня 2008 року складає 35 606,61
грн.(а.с.8-19).

Як видно із справи, на момент розгляду
справи позивачем проведено ремонт
пошкодженого автомобіля, вартість
виконаних робіт, необхідних для
відновлення останнього складає 54 912,3
грн.(а.с.67-70).

Таким чином, встановивши, що станом на
25.07.2008 року, дату скоєння ОСОБА_4
зазначеної дорожньо-транспортної
пригоди, власником автомобіля ВАЗ-21213
державний номер НОМЕР_1 було ПП
«Таврія», з яким ОСОБА_4 перебував у
трудових відносинах, та що в результаті
неправомірних дій ОСОБА_4 пошкоджено
автомобіль позивача та завдана шкода
його здоров'ю, суд, з урахуванням
зазначених норм матеріального права,
які регулюють встановлені
правовідносини, прийшов до правильного
висновку про задоволення позову ОСОБА_3
у зазначеній частині.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що суд не провів судову автотехнічну
експертизу з метою з'ясування вини
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в
дорожньо-транспортній пригоді, що мала
місце 25.07.2008 року, не можуть бути взяті
до уваги, оскільки постановою судді
Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 05 серпня
2008 року, яка відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК
України є підставою звільнення від
доказування, винним в
дорожньо-транспортній пригоді визнано
саме ОСОБА_4, який у передбаченому
порядку вказану постанову не
оскаржив, сплатив відповідну суму
штрафу в дохід держави(а.с.9-10
адміністративної справи №3-12253/08).

Доводи скарги про те, що суд не
призначив судово-медичну експертизу
для встановлення характеру і ступені
ушкодження здоров'я ОСОБА_3, в той час як
останній поставив питання про
відшкодування моральної шкоди у
зв'язку з причиненням тілесних
ушкоджень, не можуть бути взяті до
уваги, оскільки судом встановлено факт
отримання ОСОБА_3 тілесних ушкоджень в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди, доказам в підтвердження
такого факту суд дав належну оцінку,
розмір моральної шкоди суд визначив з
урахуванням конкретних обставин,
наслідків завданої шкоди здоров'ю та у
відповідності до вимог діючого
законодавства.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що експертиза щодо розміру
матеріальної шкоди проводилась без
участі представника відподача, не
можуть бути взяті до уваги, оскільки
висновок №143 автотоварознавчого
дослідження по визначенню вартості
матеріальної шкоди, завданої
володільцю транспортного засобу від 23
серпня 2008 року, складеного судовим
експертом - автотоварознавцем
Печерицею Г.В.(а.с.8-19), який містить
інформацію щодо розміру шкоди, є
відповідно до ст.57,58 УПК України
доказом, визначений експертом розмір
матеріальної шкоди в ході розгляду
справи не спростовано.

Доводи про те, що ОСОБА_4 станом на
25.07.2008 року, коли скоїв
дорожньо-транспортну пригоду, не
працював, знаходився на лікарняному, не
можуть бути підставою для звільнення
ПП «Таврія» від відповідальності по
відшкодуванню шкоди, оскільки факт
трудових відносин між ПП «Таврія» та
ОСОБА_4, як і факт керування останнім
автомобілем, власником якого є ПП
«Таврія», не спростовано, доказів про
те, що ОСОБА_4 неправомірно заволодів
вказаним транспортним засобом станом
на 25.07.2008 року, матеріли справи не
містять. Обставин, передбачених ст.1187
ЦК України, які б звільняли ПП «Таврія»
від відповідальності за заподіяну
шкоду, судом не встановлено.

Посилання в апеляційній скарзі на
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, неналежну оцінку
доказів, необгрунтовані, оскільки суд
повно та всебічно з'ясував обставини
справи, права та обов'язки сторін,
дослідженим доказам, у тому числі
висновку №143 автотоварознавчого
дослідження по визначенню вартості
матеріальної шкоди, завданої
володільцю транспортного засобу від 23
серпня 2008 року, складеного судовим
експертом - автотоварознавцем
Печерицею Г.В., та показанням свідків
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які не
були очевидцями дорожньо-транспортної
пригоди, суд дав оцінку відповідно до
вимог ст.212 ЦПК України.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції відповідає обставинам
справи та діючому законодавству, що
регулює встановлені правовідносини,
підстав для його скасування не
встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Таврія» відхилити.

Рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 27 липня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий-

Судді-