У х в а л а

27 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого
Гвоздика П.О.,

суддів:
Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.

Висоць кої В.С
Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 вересня 2013 року у справі за
позовом недієздатної ОСОБА_6 в особі
представника ОСОБА_3 до ОСОБА_7, треті
особи: Ірпінська держнотконтора,
виконком Бучанської міської ради про
визнання недійсним договору довічного
утримання,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 30 листопада 2011
року позовну заяву задоволено.

Визнано недійсним договір довічного
утримання (догляду), укладений 15
вересня 2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
посвідчений державним нотаріусом
Ірпінської державної нотаріальної
контори ОСОБА_8 та зареєстрований в
реєстрі за № 1-2108.

Зобов'язано ОСОБА_7 повернути ОСОБА_6
майно, набуте у власність за договором
довічного утримання (догляду),
укладеним 15 вересня 2008 року, а
саме Ѕ частину житлового будинку із
відповідною частиною надвірних споруд
за адресою АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на Ѕ
частину житлового будинку із
відповідною частиною надвірних споруд
за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 18 червня 2013 року рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 30 листопада 2011 року
скасовано та постановлено нове, яким у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 вересня 2013
року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовлено
у відкритті касаційного провадження за
їх касаційною скаргою на рішення
апеляційного суду Київської області
від 18 червня 2012 року.

У грудні 2013 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
надійшла заява про перегляд Верховним
судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 вересня 2013 року, в якій
заявниці посилаються на неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
закону, що потягло ухвалення різних за
змістом рішень у подібних
правовідносинах.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права,
заявники наводять ухвали Верховного
Суду України від 28 квітня 2010 року
(справа №6-16192св07) та від 23 лютого 2011
року (справа №6-29665св10).

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Згідно з Постановою Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30 вересня 2011 року «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах із підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК України, може бути подана
за сукупності таких умов: судом (судами)
касаційної інстанції при розгляді двох
або більше справ неоднаково
застосовано одні й ті самі норми
матеріального права; справи стосуються
спорів, які виникли з подібних
правовідносин; має місце ухвалення
різних за змістом судових рішень судом
(судами) касаційної інстанції.

Неоднакове застосування одних і тих
самих норм матеріального права
полягає, зокрема: у різному тлумаченні
судами змісту і сутності правових норм,
що призвело до різних висновків про
наявність чи відсутність суб'єктивних
прав та обов'язків учасників
відповідних правовідносин; у різному
застосуванні правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням юридичної сили
цих правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; у різному визначенні
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосуванні різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
правовідносин або поширенні дії норми
на певні правовідносини в одних
випадках і незастосуванні цієї самої
норми до аналогічних відносин в інших
випадках, тобто різне застосування
закону, який не підлягав застосуванню;
у різному застосуванні правил аналогії
права чи закону у подібних
правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Посилання заявниць на ухвали
Верховного Суду України від 28 квітня 2010
року та від 23 лютого 2011 року, як на
підставу неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах є безпідставними,
оскільки згідно з Постановою Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30 вересня 2011 року «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» постановлення касаційною
інстанцією ухвали про скасування
рішення судів нижчих інстанцій із
передачею справи на новий розгляд не
означає остаточного вирішення спору у
справі й застосування норм
матеріального права для вирішення
спору по суті, тому відповідні ухвали
не можуть бути предметом перегляду в
порядку, передбаченому главою 3 розділу
V ЦПК, і на них не може здійснюватися
посилання на підтвердження підстави,
встановленої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК.

У зв'язку з наведеним у допуску справи
до провадження Верховного суду України
слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 73, 354, 355, 356 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом
недієздатної ОСОБА_6 в особі
представника ОСОБА_3 до ОСОБА_7, треті
особи: Ірпінська держнотконтора,
виконком Бучанської міської ради про
визнання недійсним договору довічного
утримання, за заявою ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 вересня 2013 року до
провадження Верховного суду України
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

судді:

Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко