Білогірський районний суд
обл., смт Білогр'я, вул. Шевченка, 42,
Справа № 669/14/14-ц
Провадження № 2/669/49/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року
смт.Білогір'я

Білогірський районний суд
Хмельницької області

в складі головуючого судді
Давидюка О.І.

при секретарі Дем'янюк Н.М.

за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача - ОСОБА_2,
представника відповідача Юрівської
сільської ради Білогірського району
Хмельницької області - Начичка О.В.,
третьої особи - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт.Білогір'я
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Юрівської сільської ради
Білогірського району Хмельницької
області, третя особа на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
ОСОБА_5 про захист права користування
земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И
В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до
Юрівської сільської ради
Білогірського району Хмельницької
області про визнання за ним права
користування та повернення йому
земельної ділянки площею 1,0 га, яка була
надана йому рішенням сесії Юрівської
сільської ради Білогірського району
Хмельницької області від 04 серпня 2008
року.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що рішенням сесії
Юрівської сільської ради Хмельницької
області від 04 серпня 2008 року йому було
виділено в користування земельну
ділянку площею 1,0 га та надано дозвіл на
оформлення матеріалів по передачі у
власність цієї земельної ділянки,
однак на даний час йому стало відомо, що
вказану земельну ділянку передано
іншій особі, а тому з цих підстав просив
захистити його права як
землекористувача, визнати за ним право
користування земельною ділянкою та
зобов'язати Юрівську сільську раду
Білогірського району Хмельницької
області повернути йому земельну
ділянку площею 1,0 га.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні
вимоги підтримав повністю та пояснив,
що Юрівська сільська рада
Білогірського району Хмельницької
області в порушення вимог земельного
законодавства надала земельну ділянку
площею 1,0 га громадянину ОСОБА_5, хоча
вказана земельна ділянка із серпня 2008
року перебувала в його, позивача,
користуванні, на протязі 2008-2013 років
ним на площі близько 0,40 га здійснювався
посів зернових культур, а на іншій
площі близько 0,60 га росли багаторічні
рослини, випасалась власна худоба. Крім
того, пояснив, що договір оренди
вказаної земельної ділянки із
сільською радою він не укладав,
земельний податок не сплачував, а
правовстановлюючі документи на
земельну ділянку не виготовив по
причині відсутності на той час
необхідних коштів.

Представник позивача - ОСОБА_2 в
судовому засіданні вимоги свого
довірителя підтримав, просив позов
задовольнити.

Представник відповідача - голова
Юрівської сільської ради
Білогірського району Хмельницької
області Начичко О.В. в судовому
засіданні позовних вимог не визнав,
пояснив, що спірна земельна ділянка
перебувала в користуванні ОСОБА_6
(батька третьої особи ОСОБА_5.) ще з 1996
року, будь-яких підтверджуючих
документів, окрім рішення сесії про
надання дозволу на виготовлення
технічної документації, позивач не мав
і не має на даний час, а тому не мав
права в 2008 році приступати до обробітку
цієї землі, при цьому з оформленням
технічної документації зволікав
протягом 5 років і право на
виготовлення технічної документації
на спірну земельну ділянку рішенням
сесії було надано синові померлого
землекористувача ОСОБА_6 - ОСОБА_5, який
належним чином звернувся до сільської
ради та оформив право власності на
вказану земельну ділянку. Однак,
пояснив, що за бажанням та відповідною
заявою позивача, останньому в межах та
з дотриманням чинного земельного
законодавства буде надана рівноцінна
земельна ділянка.

Третя особа - ОСОБА_5 в судовому
засіданні вважає позовні вимоги
позивача необґрунтованими та
безпідставними, оскільки спірну
земельну ділянку, яка перебувала в
користуванні його батька з 1996 року до
дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3, офіційно
ніхто не вилучав, будь-яких рішень
органу місцевого самоврядування з
цього приводу не було, про що свідчать
записи погосподарських книг за 1996 - 2009
роки. Вважає, що в 2008 році сільська рада
перевищила свої повноваження та
порушила земельне законодавство,
оскільки, не вилучивши належним чином в
його батька земельну ділянку, надала
згоду на виготовлення технічної
документації на спірну земельну
ділянку позивачу ОСОБА_1, що й стало
причиною виникнення даного земельного
спору.

Вислухавши пояснення позивача та
його представника, представника
відповідача, третю особу, свідків,
вивчивши матеріали справи та
дослідивши докази в межах заявлених
вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд
прийшов до висновку, що позов
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 152 ЗК України
держава забезпечує громадянам та
юридичним особам рівні умови захисту
прав власності на землю. Власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, а у
відповідності до ст. 60 ЦПК України
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі і
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

В силу вищезазначених положень
цивільно-процесуального
законодавства, суд позбавлений
можливості в збиранні доказів з
власної ініціативи, а розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін.

З досліджених в судовому
засіданні оригіналів погосподарських
книг за 1996-2000 роки, 2001-2005 роки та 2006-2010
роки вбачається, що в користуванні
батька третьої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_6,
який проживав в АДРЕСА_1 та помер
ІНФОРМАЦІЯ_3, перебувала земельна
ділянка для ведення особистого
селянського господарства загальною
площею 1,75 га, з яких 1,0 га є спірною
земельною ділянкою, право на яку
просить визнати позивач (а.с. 56-65, 67, 83).

Із погосподарської книги за 2011 -
2015 роки та довідки Юрівської сільської
ради Білогірського району від 17 грудня
2013 року № 857 слідує, що в користуванні
позивача ОСОБА_7, який проживає в
АДРЕСА_2, перебуває земельна ділянка
для ведення особистого селянського
господарства площею 0,65 га (а.с. 12, 35-38).

На підставі рішення
чотирнадцятої сесії Юрівської
сільської ради Хмельницької області
від 04 серпня 2008 року «Про надання
дозволу на оформлення матеріалів по
передачі у власність земельних
ділянок» згідно поданої заяви від 13
травня 2008 року позивачу ОСОБА_1 надано
дозвіл на оформлення матеріалів по
передачі у власність земельної ділянки
для ведення особистого селянського
господарства площею 1 га і
запропоновано після оформлення
матеріали по передачі у власність
земельної ділянки представити до сесії
сільської ради для прийняття
відповідного рішення (а.с. 30-32).

Згідно ч. 2 ст. 116 Земельного
кодексу України (далі по тексту - ЗК
України) набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

У відповідності до ч. 3 ст. 125 ЗК
України в редакції, яка діяла на день
прийняття рішення чотирнадцятою
сесією Юрівської сільської ради
Хмельницької області від 04 серпня 2008
року, приступати до використання
земельної ділянки до встановлення її
меж у натурі (на місцевості), одержання
документа, що посвідчує право на неї, та
державної реєстрації забороняється.

За змістом ч. 2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Допитані в судовому засіданні
свідки ОСОБА_8 (голова сільської ради в
2008 році), ОСОБА_9 (сусідка позивача) та
ОСОБА_10 (мати позивача) кожен окремо в
судовому засіданні показали, що на
протязі 2008-2013 років позивач ОСОБА_1 на
меншій частині спірної земельної
ділянки здійснював посів пшениці, а на
іншій більшій частині - вирощував
багаторічні рослини для власної
худоби, що не заперечується та
узгоджується з поясненнями
представника відповідача - Начичка О.В.,
однак в силу ч. 2 ст. 59 ЦПК України
показання свідків в даному випадку не
можуть підміняти документів, що
посвідчують речові права, відмінні від
права власності, зокрема право
користування землею (право постійного
користування земельною ділянкою, право
оренди земельної ділянки тощо).

При цьому, підтверджуючими
документами можуть бути державний акт
на право постійного землекористування,
довідки про реєстрацію договору
тимчасового або орендного
землекористування, витяги із
земельно-шнурових чи погосподарських
книг органу місцевого самоврядування.

Позивач ОСОБА_1 із Юрівською
сільською радою Білогірського району
договору оренди спірної земельної
ділянки не укладав, право власності на
земельну ділянку належним чином не
оформив, земельний податок чи орендну
плату не сплачував, записи в
погосподарських книгах про наявність в
його користуванні цієї земельної
ділянки відсутні, що підтверджено в
судовому засіданні самим позивачем та
записами погосподарської книги за 2011 -
2015 роки.

Разом з тим, на підставі рішення
двадцять п'ятої сесії Юрівської
сільської ради Білогірського району
Хмельницької області від 28 жовтня 2013
року № 7 «Про надання дозволу щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості)» третій особі
ОСОБА_5 надано дозвіл на виготовлення
технічної документації на
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) для ведення
особистого селянського господарства
площею 1,20 га в с.Шуньки Білогірського
району Хмельницької області (а.с. 71-72).

ОСОБА_5 виготовив технічну
документацію на земельну ділянку,
право користування на яку за собою
просить визнати позивач ОСОБА_1, та
отримав відповідне свідоцтво про право
власності на нерухоме майно від 21 січня
2014 року САК № 520260, а саме на земельну
ділянку для ведення особистого
селянського господарства площею 1,3134
га, яка знаходиться в с.Шуньки
Білогірського району Хмельницької
області (а.с. 70-74).

На підставі свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 21 січня
2014 року САК № 520260 проведено державну
реєстрацію права ОСОБА_5 на земельну
ділянку та внесено до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
що підтверджується витягом з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності від 21 січня 2014 року ЕАР № 699646
(а.с. 75).

За змістом ст. 41 Конституції
України ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

У відповідності із положеннями
ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлено судом.

Згідно ст. 155 ЗК України у разі
видання органом виконавчої влади або
органом місцевого самоврядування акта,
яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Частиною 2 статті 26 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
визначено, що у разі скасування на
підставі рішення суду рішення про
державну реєстрацію прав до Державного
реєстру прав вноситься запис про
скасування державної реєстрації прав,
а тому, в силу положень цієї норми,
єдиною умовою скасування державної
реєстрації права власності, обтяження
та іншого речового права є рішення
суду, яке набрало законної сили.

Суд бере до уваги той факт, що
третя особа ОСОБА_5 право власності на
земельну ділянку набув на підставах, що
не заборонені законом, а позивач ОСОБА_1
з вимогою про визнання недійсним
рішення органу місцевого
самоврядування, скасування свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
та рішення про державну реєстрацію
прав ОСОБА_5 на земельну ділянку до суду
не звертався, позовних вимог в цій
частині не змінював та не збільшував,
що також є однією із підстав для
відмови в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи, що суд, розглядаючи
справу в порядку позовного
провадження, позбавлений з власної
ініціативи збирати докази і на
виконання вимог ч. 4 ст. 10, ч. 1 ст. 31 ЦПК
України сприяв всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи та
процесуальним правам сторін, а також
те, що позивач в супереч вимогам ч. 1 ст.
60 ЦПК України не надав суду доказів на
підтвердження тих обставини, на які він
посилається, як на підставу своїх
вимог, суд вважає, що позовні вимоги
позивача про визнання за ним права
користування земельною ділянкою та
зобов'язання відповідача повернути
йому земельну ділянку площею 1,0 га
задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст. 88 ЦПК
України судові витрати з відповідача
на користь позивача стягненню не
підлягають.

Керуючись ст. ст. 152, 153 Земельного
кодексу України, ст. 328, 346 Цивільного
кодексу України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 179, 212-215
ЦПК України, суд

В И Р І Ш И
В:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до Юрівської сільської ради
Білогірського району Хмельницької
області, третя особа на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
ОСОБА_5 про захист права користування
земельною ділянкою - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Хмельницької
області через Білогірський районний
суд Хмельницької області протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
О. І. Давидюк