У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про розірвання договору
довічного утримання, скасування
державної реєстрації права на нерухоме
майно та за зустрічним позовом ОСОБА_5
до ОСОБА_4 про розірвання договору
довічного утримання, відшкодування
майнової та моральної шкоди за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 4 жовтня 2013 року й рішення
апеляційного суду Вінницької області
від 29 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що 1 липня 2006 року
вона з чоловіком - ОСОБА_6, уклали
з ОСОБА_5 договір довічного утримання
(догляду), за умовами якого передали
йому у власність належну їм квартиру
АДРЕСА_1, а відповідач зобов'язався
утримувати їх довічно, а в разі втрати
ними здоров'я також довічно доглядати,
однак відповідач неналежним чином
виконує свої зобов'язання за укладеним
між ними договором довічного
утримання. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6
помер.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4,
уточнивши позовні вимоги, просила суд
розірвати договір довічного утримання,
скасувати державну реєстрацію права
власності на квартиру АДРЕСА_1 за
ОСОБА_5 та внести відповідні зміни до
державного реєстру речових прав на
нерухоме майно.

У травні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 у
якому просив розірвати договір
довічного утримання від 1 липня 2006 року
в частині довічного утримання (догляду)
останньої та стягнути з неї 5
175 грн на відшкодування майнової шкоди
та 10 тис. грн на відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 4 жовтня
2013 року позовні вимоги ОСОБА_5 до
ОСОБА_4 про стягнення з останньої 5 175
грн на відшкодування майнової шкоди та
10 тис. грн на відшкодування моральної
шкоди залишено без розгляду.

Позов ОСОБА_4 задоволено частково,
позов ОСОБА_5 задоволено. Розірвано
договір довічного утримання (догляду),
укладений 1 липня 2006 року між ОСОБА_4,
ОСОБА_6 та ОСОБА_5, в частині умов
договору між ОСОБА_4 і ОСОБА_5, в іншій
частині договір довічного утримання
(догляду) припинений у зв'язку зі смертю
відчужувача ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Визнано за ОСОБА_4
право власності на 1/2 частку квартири
АДРЕСА_1, загальною площею 54,7 кв. м,
житловою площею 31,4 кв. м. У решті позову
ОСОБА_4 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 229
грн 40 коп. на відшкодування сплаченого
судового збору.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 29 жовтня 2013 року рішення
суду першої інстанції в частині
стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 229
грн 40 коп. на відшкодування сплаченого
судового збору скасовано та відмовлено
в задоволенні цих вимог. У решті -
рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
оскаржувані судові рішення скасувати,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального й процесуального права,
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позов.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Зокрема, розриваючи договір довічного
утримання в частині умов договору між
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на вимогу набувача (п. 2
ч. 1 ст. 755 ЦК України) та відмовляючи в
позові на вимогу відчужувача, суди на
підставі належним чином оцінених
доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК
України), правильно виходили з того, що
ОСОБА_5 з липня 2006 року належним чином і
добросовісно виконував умови договору,
що підтверджується як нотаріальною
заявою відчужувачів (подружжя), так й
іншими доказами, у тому числі
письмовими, проте оскільки відносини
між сторонами погіршились, у ОСОБА_5
виникли об'єктивні причини, які
утруднюють виконання умов договору,
тому на його вимогу суд розірвав
договір.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_4 про розірвання договору
довічного утримання в частині умов
договору між ОСОБА_5 і ОСОБА_6,
суди правильно виходили з того, що з
таким позовом міг звернутися лише
відчужував, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року, а ОСОБА_4 звернулась до суду у
квітні 2013 році. Крім того, згідно з ч. 2
ст. 755 ЦК України договір довічного
утримання (догляду) припиняється зі
смертю відчужувача.

Інші доводи касаційної скарги
стосуються виключно фактичних даних,
що знаходиться поза межами
повноваження суду касаційної
інстанції, а на порушення норм
матеріального чи процесуального права
посилань немає та їх не встановлено.

Ураховуючи наведене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу, залишити рішення
суду першої інстанції у нескасованій
частині та рішення апеляційного суду
без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 4 жовтня 2013 року
в не скасованій частині та рішення
апеляційного суду Вінницької області
від 29 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник Б.І. Гулько С.Ф.
Хопта