Ухвала

іменем україни

29 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Касьяна О.П.,
Кафідової О.В.,

Коротуна В.М., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Лисичанського міського суду
Луганської області від 01 лютого 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Луганської
області від 21 травня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП
Факторинг Україна») звернулося до суду
з позовом, посилаючись на те, що 21
вересня 2007 року між відповідачкою
ОСОБА_3 та Закритим акціонерним
товариством «ОТП Банк» укладений
кредитний договір
№ CML-OBE/100/2007, відповідно до умов
якого банк надав позичальнику кредит у
сумі 128 400 доларів США на придбання
нерухомого майна зі строком його
погашення до 21 вересня 2017 року. З метою
забезпечення виконання зобов'язання
ОСОБА_3 21 вересня 2007 року між
ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладено
договір поруки, згідно з умовами якого
останній як поручитель прийняв на себе
зобов'язання відповідати за належне
виконання боржником зобов'язань перед
банком за кредитним договором.

29 квітня 2010 року ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» згідно з договором
купівлі-продажу кредитного портфеля
придбано у кредитора право вимоги за
вищезазначеним кредитним договором та
договором поруки. У зв'язку з
порушенням ОСОБА_3 умов кредитного
договору відповідачам направлено
досудові вимоги про добровільне
погашення заборгованості, проте своїх
зобов'язань за кредитним договором та
договором поруки вони не виконали,
станом на 15 березня 2012 року у них
утворилась заборгованість у сумі 137 421,
81 доларів США та пені - 4 015 663 грн 14
коп., які позивач просив стягнути з
відповідачів у солідарному порядку.

Рішенням Лисичанського міського суду
Луганської області від 01 лютого
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Луганської області
від 21 травня 2013 року, позовні вимоги
задоволено, стягнуто солідарно з
ОСОБА_3 та ОСОБА_3 на користь
ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 137 421 доларів США, що
еквівалентно 1 097 175 грн 73 коп., яка
складається з заборгованості за
кредитом - 120 515,76 доларів США, що
еквівалентно 962 197,90 грн, заборгованості
за відсотками - 16 906,05 доларів США, що
еквівалентно 134 977,90 грн, а також пені в
сумі 4 015 663 грн 14 коп. та 3 219 грн на
відшкодування витрат зі сплати
судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, мотивуючи
свою вимогу порушенням судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення
Лисичанського міського суду
Луганської області від 01 лютого
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Луганської області від 21 травня 2013
року, ухвалити нове рішення про відмову
у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши матеріали справи,
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 21 вересня 2007
року між відповідачкою - ОСОБА_3 та ЗАТ
«ОТП Банк» укладений кредитний договір
№ CML-OBE/100/2007 відповідно до
умов якого банк надав позичальнику
кредит у сумі 128 400 доларів США на
придбання нерухомого майна зі строком
його погашення до 21 вересня 2017 року.

У забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_3 21 вересня 2007 року між
ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладено
договір поруки, згідно умов якого
ОСОБА_3 як поручитель прийняв на себе
зобов'язання відповідати за належне
виконання ОСОБА_3 зобов'язань перед
банком за кредитним договором.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

29 квітня 2010 року ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» згідно з договором
купівлі-продажу кредитного портфеля
придбав у кредитора право вимоги за
вищезазначеним кредитним договором та
договором поруки, внаслідок чого права
кредитора перейшли до нього .

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що боржник ОСОБА_3 відповідно
до умов кредитного договору не
виконала взяті на себе зобов'язання за
кредитним договором, у зв'язку з чим у
неї утворилась заборгованість, яку
вона та її поручитель повинні погасити
в солідарному порядку, проте
добровільно виконувати взяті на себе
зобов'язання не бажають.

Проте з такими висновками судів
попередніх інстанцій погодитись не
можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судове
рішення у цивільній справі» у
мотивувальній частині рішення слід
наводити дані про встановлені судом
обставини, що мають значення для
справи, їх юридичну оцінку та
визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд
виходив при задоволенні грошових та
інших майнових вимог. Встановлюючи
наявність або відсутність фактів,
якими обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (частина четверта статті 60
ЦПК).

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 листопада 2012 року рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
по даній цивільній справі були
скасовані на підставі того, що рішення
не містили розрахунку стягнутих сум, а
у матеріалах цивільної справи (а.с. 10)
містився додаток до кредитного
договору, яким розмір заборгованості
та пені не підтверджено, що позбавило
суд касаційної інстанції можливості
перевірити розмір заборгованості за
кредитом, яким чином нараховувалась
пеня, чи з усієї суми кредиту, чи з сум,
несплачених (прострочених)
відповідачем у визначенні договором
строки.

Відповідно до п. 22 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 червня 2012 року № 10 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ у касаційному порядку» висновки
та мотиви, з яких скасовано рішення, є
обов'язковими для суду першої чи
апеляційної інстанції при новому
розгляді справи. Висновками та
мотивами, з яких скасовано рішення,
необхідно вважати положення
мотивувальної та резолютивної частин
ухвали суду касаційної інстанції щодо
наявності передбачених статтею 338 ЦПК
України підстав для скасування
судового рішення і передачі справи на
новий розгляд та їх кваліфікації
процесуальним законодавством як таких.

Суди при новому розгляді справи не
врахували висновків колегії суддів
касаційної інстанції та ухвалили
рішення на підставі тих же доказів, не
витребувавши при цьому у позивача
належного розрахунку заборгованості
відповідача ОСОБА_3 за кредитним
договором.

Враховуючи, що суди на зазначене не
звернули уваги, не встановили фактичні
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, судові
рішення не відповідають вимогам ст. 213
ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Лисичанського міського суду
Луганської області від 01
лютого 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Луганської області від 21
травня 2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О.
Дьоміна

Судді:

О.П. Касьян

О.В. Кафідова

В.М. Коротун

С.П. Штелик