Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/443/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Отян О.В.
Доповідач Чорнобривець О. С.
РІШЕННЯ

Іменем України

11.02.2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючої - судді
Чорнобривець О.С.

суддів - Кіселика
С.А.,

Кодрула
М.А.

за участю секретаря - Кечкіна
А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою
селянського (фермерського)
господарства "Дєдов" на рішення
Олександрівського районного суду
Кіровоградської області від 19 грудня
2013 року за позовом ОСОБА_3 до
селянського (фермерського)
господарства "Дєдов" про визнання
договорів оренди земельних ділянок
недійсними,-

встановила :

У грудні 2013 року ОСОБА_3
звернулась в суд з позовом до
селянського (фермерського)
господарства "Дєдов" про визнання
недійсними укладених між нею та СФГ
«Дєдов» договорів оренди землі. В
обґрунтування зазначала, що договори
оренди не відповідають вимогам,
передбаченим ст.15 Закону України «Про
оренду землі». А саме: у п.17 не
передбачено умов збереження об'єкта
оренди, у п.32 чітко не визначено, хто
саме із сторін договору несе
відповідальність в разі випадкового
знищення або пошкодження об'єкта
оренди, а також відсутні умови передачі
у заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки.

Рішенням Олександрівського
районного суду Кіровоградської
області від 19 грудня 2013 року позов
задоволено. Визнано недійсними
договори оренди землі від 2010 року,
укладені між селянським (фермерським)
господарством «Дєдов» та ОСОБА_3,
зареєстровані 10.12.2010 року за №56 та
№69, з моменту їх вчинення.

В апеляційній скарзі
відповідач ставить питання про
скасування рішення суду першої
інстанції через невідповідність
висновку суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, та просить
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

В судовому засіданні суду
апеляційної інстанції представник
позивача ОСОБА_4 доводи апеляційної
скарги не визнав, просив залишити
рішення без змін.

Відповідач, повідомлений про
розгляд справи, у поданій до суду заяві
просив відкласти розгляд справи через
неможливість його присутності у суді,
проте про поважність причини не
повідомив.

Відповідно до ст.305 ЦПК України
відсутність сторони за умови її
належного повідомлення про розгляд
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та доводи апеляційної скарги
в межах, визначених ст.303 ЦПК України,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду скасуванню
з підстав неповного з'ясування
обставин справи, неправильного
застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що позивач є
власником земельних ділянок
сільськогосподарського призначення
НОМЕР_1 і НОМЕР_2, розташованих на
території Олександрівської селищої
ради, право власності посвідчено
Державним актом. Земельні ділянки на
підставі укладених між сторонами
договорів оренди землі у 2010році, без
зазначення дати та місяця, були
передані в оренду СФГ „Дєдов", строком
на 15 років, 10.12.2010року зареєстровані в
Олександрівському офісі КРФЦЗКД, про
що зроблено відповідні записи в
Державному реєстрі земель.

Задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції погодився з
доводами позивача і дійшов висновку, що
у порушення вимог ст.15 Закону України
«Про оренду землі», оспорюванні
договори не містять погодження сторін
щодо таких істотних умов, як то - умови
збереження стану об'єкта оренди, умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки, а також умову, якої
визначено відповідальну сторону у
договорі у разі випадкового знищення
або пошкодження об'єкту оренди, що є
підставою недійсності договорів.

Проте, з висновком суду не можна
погодитись з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 статті 15 Закону
України «Про оренду землі» ( в редакції
на час укладення договору) істотними
умовами договору оренди землі є,
зокрема, умови збереження стану
об'єкта оренди; визначення сторони, яка
несе ризик випадкового пошкодження або
знищення об'єкта оренди чи його
частини; умови передачі у заставу та
внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки.

Частиною другою зазначеної
статті визначено, що відсутність у
договорі оренди землі однієї з
істотних умов, передбачених цією
статтею, є підставою для визнання
договору недійсним відповідно до
закону.

Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього
Кодексу.

У ч.1 ст.203 ЦК України
встановлено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Проте, відсутність у договорах
оренди земельних ділянок однієї з
істотних умов, передбачених у ст.15
Закону України «Про оренду землі», не є
безумовною підставою для визнання
правочинів недійсними в розумінні норм
матеріального права, які містяться в
статтях 203, 215 ЦК України, на підставі
яких суд визнав зазначені договори
недійсними.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст.15 ЦК України
визначено право кожної особи на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів і осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси. Суд повинен установити чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, і
залежно від встановленого вирішити
питання про задоволення позовних вимог
або відмову в їх задоволенні.

Так, вказуючи про
невідповідність укладених договорів
вимогам ст.15 Закону України «Про оренду
землі», позивач не зазначила у чому
полягає порушення її прав орендодавця
відсутністю у договори умови передачі
у заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки,
невизначеність у договорі умов
збереження стану об'єкта оренди, не
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини.

Також, позивачем не зазначено
які саме мали бути визначені та
погоджені сторонами умови передачі
об'єкта оренди у заставу, її
збереження.

Не відповідає висновок суду обставинам
справи щодо невизначеності у договорі
умови збереження земельної ділянки
орендарем. Так, у п.17 кожного з
договорів, який включений до розділу
„Умови використання земельної
ділянки", зазначено, що умов збереження
стану об'єкта оренди - немає. З
наведеного слід вважати, що сторони,
укладаючи договір, обумовили вимогу
щодо цієї умови.

Крім того, умови
відповідальності кожної із сторін
договору у разі випадкового знищення
або пошкодження об'єкта оренди
визначені ст. 11 Закону України «Про
оренду землі». Отже, у разі
невизначеності цієї умови у договорі,
питання має бути вирішено відповідно
до закону.

Таким чином, вирішуючи справу, суд
першої інстанції залишив поза увагою
вимоги ст.3 ЦПК України та ст.15 ЦК
України про те, що в порядку цивільного
судочинства підлягає захисту саме
порушене право, і не встановлено, чи
дійсно порушуються права позивачів у
зв'язку з відсутністю в договорах
оренди зазначених умов, їх істотності,
а також судом не з'ясовано, в чому саме
полягає порушення законних прав
позивача.

Відповідно до викладеного, суд
ухвалив рішення з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
що є підставою для його скасування і
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309,
313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області,-

Вирішила :

Апеляційну скаргу селянського
(фермерського) господарства "Дєдов"
задовольнити.

Рішення Олександрівського
районного суду Кіровоградської
області від 19 грудня 2013 року скасувати
і ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову ОСОБА_3 до
селянського (фермерського)
господарства "Дєдов" про визнання
недійсними договорів оренди землі,
відмовити.

Судові витрати , пов'язані із
розглядом справи у суді першої та
апеляційної інстанції, залишити по
фактично понесеним.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі 20 днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: