АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/ 796/3057/2014
Головуючий у 1-й інстанції: Козлов Р.Ю.
Доповідач Кравець В.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року колегія
суддів Судової палати з розгляду
цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва в складі :

Головуючої - Кравець
В.А.,

Суддів - Семенюк
Т.А., Музичко С.Г.

при секретарі -
Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 23 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
суми боргу, відсотків, інфляційних
витрат та трьох відсотків річних, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2013 року позивачка звернулася
до суду із зазначеними вимогами,
мотивуючи їх тим, що відповідач 22
жовтня 2012 року отримав від неї грошові
кошти як позику у розмірі 50 000 доларів
США, які зобов'язався повернути до 30
січня 2013 року. Посилаючись на те, що
сума боргу відповідачем повернута не
була, позивачка просила суд
задовольнити позов.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 23 грудня 2013 року позов
задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 заборгованість за
договором позики в сумі 428 048 гривень 24
коп. та судові витрати в сумі 3441 гривень
00 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення
Печерського районного суду м. Києва та
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позову, посилаючись на те,
що висновки суду не відповідають
обставинам справи та наявним в
матеріалах справи доказам, рішення
суду ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що судом не було встановлено
чи був спрямований правочин на реальне
настання правових наслідків, чи
підписано правочин однією з сторін, чи
заперечує одна з сторін дійсність
правочину , чи мало місце введення
однієї з сторін в оману, чи було
передано відповідачу все ,що вказано в
позові фактично.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнала.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А.,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідач взяті на себе зобов'язання
за договором позики не виконав,
заборгованість є не погашеною.

Висновок суду відповідає обставинам
справи та ґрунтується на вимогах
закону.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України,
зобов'язання мають виконуватись
належним чином та у встановлений строк.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити
грошові кошти тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
на підтвердження договору позика та
його умов може бути представлена
розписка позичальника.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем), у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Судом встановлено, що 22 жовтня 2012
року відповідач отримав від позивачки
згідно письмової розписки грошову суму
у розмірі 50 000 дол. США, яку відповідач
зобов'язався повернути до 30 січня 2013
року. Факт отримання відповідачем
вищевказаної грошової суми від
позивачки підтверджується наявною в
матеріалах справи копією розписки
(а.с.5). Позивачка повністю виконала
свої зобов'язання щодо передачі суми
позики відповідачу.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.
Боржник вважається таким, що
прострочив виконання зобов'язання,
якщо він не виконав його у строк,
передбачений умовами договору або
встановлений законом.

Суд дійшов вірного висновку про
обґрунтованість вимог позивачки та
необхідність стягнення з відповідача
суми боргу суми, еквівалентній 50 000
дол. США, а саме 399 500 грн. та відповідно
до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України стягнув
на користь позивачки 3 % річних,
інфляційних втрат та проценти у
розмірі облікової ставки НБУ за
користування грошовими коштами.

Посилаючись у апеляційній скарзі на
порушення судом норм процесуального
права щодо розгляду справи у частині
оцінки доказів та позбавлення його
права надати докази на спростування
позову, апелянт жодним чином не навів
обставин, які би заслуговували на увагу
та ставили під сумнів висновки суду,
викладені у рішенні , яке ухвалено за
правилами заочного розгляду.

Окрім того, зазначаючи про обов'язок
суду встановити чи був спрямований
правочин на реальне настання правових
наслідків, чи підписано правочин
однією з сторін, чи заперечує одна з
сторін дійсність правочину , чи мало
місце введення однієї з сторін в оману,
чи було передано відповідачу все ,що
вказано в позові фактично, апелянт
залишив поза увагою, що позовні вимоги
випливають з невиконання зобов'язань
із договору позики, а не стосуються
правомірності його укладення як
правочину.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи,
які б давали підстави до скасування
рішення суду, оскільки при розгляді
справи у апеляційному суді скаржник не
надав будь - яких переконливих доказів
на спростування вимог позивача.

Таким чином , суд першої інстанції
всебічно і об'єктивно дослідив всі
обставини справи, зібраним доказам дав
вірну правову оцінку й постановив
рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суд постановлено з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, тому підстав для його скасування
колегія суддів не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують і на
суть прийнятого рішення не впливають.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 23 грудня 2013 року в справі
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
до цього суду.

Головуючий
Судді