У х в а л а

27 січня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати
у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д. суддів:
Гулька Б.І., Хопти С.Ф., Червинської М.Є.,
Черненко В.А. розглянувши
заяву ОСОБА_1, подану його
представником ОСОБА_2, про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 19 грудня 2013 року
у справі за позовом прокурора
Мукачівського району в інтересах
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Кольчинської
селищної ради, ОСОБА_4, треті особи:
міськрайонне управління Держкомзему в
м. Мукачево та Мукачівському районі,
публічне акціонерне товариство «ОТП
Банк», про визнання недійсним та
скасування державного акта на право
власності на землю, знесення
самовільно встановленої огорожі та
звільнення земельної ділянки,

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року прокурор Мукачівського
району звернувся до суду в інтересах
ОСОБА_1 з указаним позовом, в якому
просив визнати недійсним та скасувати
державний акт від 5 вересня 1996 року про
право власності на земельну ділянку
площею 0,07 га, яка розташована по
АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_4 та ОСОБА_3
знести огорожу, самовільно встановлену
ними на спірній земельній ділянці, та
звільнити її від будівельних
матеріалів,будівель та споруд.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що
згідно рішення виконкому Кольчинської
селищної ради народних депутатів № 43
від 28 серпня 1990 року перед виконкомом
Мукачівської районної ради заявлено
прохання про надання ОСОБА_3 дозволу на
будівництво житлового будинку у
АДРЕСА_1 на присадибній ділянці її
батька та прохання про надання дозволу
зареєструвати за нею 0,07 га. Рішенням
виконкому Мукачівської районної ради
№ 215 від 10 жовтня 1990 року надано ОСОБА_3
дозвіл на будівництво індивідуального
житлового будинку в АДРЕСА_1 на
виділеній їй земельній ділянці та
надано паспорт на забудову садиби.
Однак, рішення про вилучення земельної
ділянки від ОСОБА_4 або про припинення
ним права користування нею не
приймалося. Крім того, рішенням
виконкому Кольчинської селищної ради
№ 43 від 28 серпня 1990 року питання про
передачу у користування ОСОБА_3
земельної ділянки не вирішувалося, а
лише надано дозвіл на будівництво
житлового будинку на земельній
ділянці, що перебувала у користуванні
ОСОБА_4 Зазначав, що вказані рішення
Кольчинської селищної ради та
виконкому Мукачівської районної ради
не відповідають вимогам земельного
законодавства, оскільки земельна
ділянка у користування ОСОБА_3 не
передавалась, земля не відводилася у
натурі, а документи, які засвідчили б
право її користування спірною
земельною ділянкою, не були оформлені.
Рішенням 25 сесії 21 скликання
Кольчинської селищної ради народних
депутатів від 14 грудня 1993 року вирішено
приватизувати земельну ділянку площею
0,07 га у АДРЕСА_1 надати дозвіл на
виготовлення державного акта. На
підставі цього рішення ОСОБА_3 видано
державний акт про право власності на
спірну земельну ділянку для
обслуговування будинку серії ІІ_ЗК №
001551 від 5 вересня 1996 року. На його думку,
вказаний державний акт є недійсним,
оскільки виданий на підставі рішень,
прийнятих з порушенням норм земельного
законодавства.

Рішенням Мукачівського міськрайонного
суду Закарпатської області від 25 липня
2013 року та додатковим рішенням
Мукачівського міськрайонного суду
Закарпатської області від 26 вересня 2013
року, які залишені без змін ухвалою
апеляційного суду Закарпатської
області від 12 листопада 2013
року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 19 грудня 2013 року
відмовлено у відкритті касаційного
провадження за касаційною скаргою
ОСОБА_2 на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК
України.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом
України ухвали суду касаційної
інстанції з підстав неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
зокрема ст. ст. 116, 118 ЗК України.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, заявник
наводить:

- постанову Верховного Суду України від
24 квітня 2013 року, якою рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 10 жовтня 2012 року скасовано,
справу направлено на новий розгляд до
суду касаційної інстанції;

- постанову Верховного Суду України від
23 жовтня 2013 року, якою ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 грудня 2012 року скасовано,
справу направлено на новий розгляд до
суду касаційної інстанції;

- постанову Верховного Суду України від
22 травня 2013 року, якою рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 10 жовтня 2012 року скасовано,
справу направлено на новий розгляд до
суду касаційної інстанції.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Виходячи з роз'яснень, викладених у п. 9
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей 353
- 360 ЦПК України», під судовими
рішеннями, на які заявник посилається
на підтвердження підстави,
передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України,
можуть бути рішення :

Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним. Обов᾽?язковим є те,
щоб цими рішеннями, що набрали законної
сили, був вирішений спір по суті та в
них судом (судами) касаційної інстанції
неоднаково застосовані одні й ті самі
норми матеріального права.

Таким чином, надані заявником, як
приклад, постанови Верховного Суду
України від 24 квітня 2013 року, від 23
жовтня 2013 року, від 22 травня 2013 року
ухвалено Верховним Судом України в
порядку глави 3 ЦПК України, тобто не як
судом касаційної інстанції, а тому на
них не може здійснюватись посилання на
підтвердження підстави, встановленої
п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

За таких підстав у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом прокурора
Мукачівського району в інтересах
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Кольчинської
селищної ради, ОСОБА_4, треті особи:
міськрайонне управління Держкомзему в
м. Мукачево та Мукачівському районі,
публічне акціонерне товариство «ОТП
Банк», про визнання недійсним та
скасування державного акта на право
власності на землю, знесення
самовільно встановленої огорожі та
звільнення земельної ділянки за заявою
ОСОБА_1, подану його представником
ОСОБА_2, про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19 грудня 2013 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко