Справа № 450/2131/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 листопада 2014 року

Шевченківський районний суду м.
Львова

в складі: головуючого- судді
Едера П.Т.

при секретарі
Репета К.М.

розглянувши у відкритому попередньому
судовому засіданні в залі суду в місті
Львові цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, орган опіки та
піклування Пустомитівської районної
адміністрації Львівської області про
надання дозволу на тимчасовий виїзд
дитини за кордон, -

у с т а н
о в и в :

Позивач ОСОБА_1 року звернулась до суду
з вищевказаним позовом. В
обґрунтування своїх вимог зазначала,
що її донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
батьком якої є відповідач по справі -
ОСОБА_2, зареєстрована та постійно
проживає з нею, знаходиться на її
повному забезпеченні.

Ззначила, що відповідач навмисно не
бажає надати їй дозвіл ані на
виготовлення проїзних документів
дитини, ані на виїзд дитини за кордон
через особисту неприязнь. В силу
об'єктивних причин, які на сьогоднішній
день існують в Україні, вона не може
поїхати з дитиною до Криму, а є
необхідність саме в поїздці за кордон,
яку позивачка готова повністю
самостійно оплатити.

Позивач вважає, що така позиція
відповідача шкодить інтересам доньки,
а тому звертається до суду з таким
позовом.

В судовому засіданні позивач та її
уповноважений представник ОСОБА_4
позовні вимоги підтримали повністю,
надали пояснення, що аналогічні
викладеному та просили позов
задовольнити. Крім того, під час
розгляду справи, представник позивача
пояснила, що мотивом заявленого позову
є відсутність згоди відповідача на
виїзд за кордон неповнолітньої доньки,
незалежно від мети поїздки - чи для
лікування чи з
культурно-просвітницькою метою,
оскільки мати дитини має можливість і
бажає забезпечити належний рівень
розвитку доньки, а така поведінка
батька унеможливлює таке, тому просила
не приймати до уваги довідки щодо стану
здоров'я дитини і не посилатись на них
як на доказ. В решті доводи підтримала
повністю.

Відповідач в судовому засіданні проти
позову заперечив та пояснив, що він не
заперечує проти виїзду за кордон
доньки ОСОБА_3, і навіть сам пропонував
позивачці такі поїздки, надавав
нотаріально посвідчену згоду і
оплачував їх тур, проте позивачка не
бажала скористатись такими
пропозиціями, тому він заперечує проти
задоволення, оскільки бажає давати
нотаріальну згоду на поїздки. Крім
того, ствердив, що його заборона
стосувалась виключно поїздок до Росії,
де у позивачки живуть родичі, до решти
країн він не заперечує. Крім того,
відповідач заперечив щодо факту
перебування доньки на повному
утриманні матері, оскільки стверджує
про надання коштів на утримання доньки.
Категорично заперечує факт
перебування доньки на диспансерному
обліку з приводу частих простудних
захворювань, вважає такі дані не
відповідають дійсності, а медична
довідка є підробленою, що є предметом
розслідування в порядку кримінального
провадження. Просить відмовити в
задоволенні позову.

Представник третьої особи органу опіки
та піклування Пустомитівської
районної адміністрації Львівської
області подав суду заяву про розгляд
справи у відсутності представника
третьої особи, при розгляді справи
поклався на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін,
з'ясувавши дійсні обставини справи,
повно та всебічно дослідивши усі
наявні у справі письмові докази, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3
народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Згідно
свідоцтва про народження її батьками є
ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Згідно довідки Солонківської
сільської ради № 1741 від 17.09.2014 р. ОСОБА_3
зареєстрована та проживає з матір'ю за
адресою: Пустомитівський район,
АДРЕСА_1

Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного
кодексу України батьки зобов'язані
піклуватися про здоров'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток.

В силу ч. 2 ст. 154 Сімейного кодексу
України батьки мають право звертатися
до суду, органів державної влади,
органів місцевого самоврядування та
громадських організацій за захистом
прав та інтересів дитини, а також
непрацездатних сина, дочки як їх
законні представники без спеціальних
на те повноважень.

Згідно ч.2 ст.155 СК України батьківські
права не можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 4. Закону України
«Про порядок виїзду з України та в'їзду
в Україну громадян України» оформлення
проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду неповнолітнього за кордон. За
відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Згідно п.п. 2 п.4 «Правил перетинання
державного кордону громадянами
України», затверджених Постановою КМУ
№57 від 27 січня 1995 року виїзд з України
громадян, які не досягли 16-річного
віку, в супроводі одного з батьків або
інших осіб, уповноважених одним з
батьків за нотаріально посвідченою
згодою, здійснюється без нотаріально
посвідченої згоди другого з батьків на
підставі рішення суду про надання
дозволу на виїзд з України
громадянину, який не досяг 16-річного
віку, без згоди та супроводу другого з
батьків.

У відповідності до ст.8 Закону України
«Про охорону дитинства» кожна дитина
має право на рівень життя, достатній
для її фізичного інтелектуального,
морального, культурного, духовного і
соціального розвитку. Батьки або
особи, які їх замінюють, несуть
відповідальність за створення умов,
необхідних для всебічного розвитку
дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
охорону дитинства» на кожного з
батьків покладається однакова
відповідальність за виховання,
навчання і розвиток дитини. Батьки або
особи, які їх замінюють, мають право і
зобов'язані виховувати дитину,
піклуватися про її здоров'я, фізичний,
духовний і моральний розвиток,
навчання, створювати належні умови для
розвитку її природних здібностей,
поважати гідність дитини, готувати її
до самостійного життя та праці.

Таким чином, задовольняючи позовні
вимоги суд виходить з того, що
забезпечення морального, культурного,
духовного та соціального розвитку
дитини є основним завданням кожного з
батьків та держави, яка стоїть на
охороні дитинства. Тобто, всі дії
батьків повинні бути в повній мірі
спрямовані за задоволення цих потреб
дитини. З пояснень відповідача, даних в
судовому засіданні, суд вбачає, що
такий, хоч формально і не заперечує
проти виїзду доньки ОСОБА_3 за кордон в
супроводі матері, проте протягом часу
розгляду справи давав суперечливі
пояснення з цього приводу. Подану
відповідачем копію нотаріально
посвідченої заяви від 18 серпня 2014 року
про дозвіл на виїзд доньки ОСОБА_3 в
супроводі матері до в арабську
республіку Єгипет, в Грецьку
республіку, Чорногорію, Обєднані
Арабські Емірати в період з 18.08. 2014 року
до 03.09.2014 року суд не приймає до уваги,
оскільки така надана після звернення
позивачки до суду з цим позовом та не
включає в себе згоду на виготовлення
проїзного документу дитини, а отже
підтверджує доводи позивача.

Що стосується посилання відповідача на
неправдивість поданої інформації щодо
стану здоров'я доньки ОСОБА_3 як на
безпідставність позовних вимог, та
порушення з цього приводу
кримінального провадження, то така
довідка судом до уваги не приймається,
оскільки за заявою представника
позивача посилання на таку довідку як
доказ - виключені, а тому відомості
викладені в такій довідці не входять до
обставин, що підлягають доказуванню.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.3 Конвенції
про права дитини від 20 листопада 1989
року, ратифікованої ВРУ України, в усіх
діях щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини,
держави-учасниці зобов'язуються
забезпечити дитині такий захист і
піклування, які необхідні для її
благополуччя, беручи до уваги права й
обов'язки її батьків, опікунів чи інших
осіб, які відповідають за неї за
законом, і з цією метою вживають всіх
відповідних законодавчих і
адміністративних заходів.

Керуючись Конвенцією про права дитини
від 20 листопада 1989 року ст.ст. 7, 19, 150, 154,
155 СК України, ст.ст. 1, 2, 4 Закону України
«Про порядок виїзду з України та в'їзду
в Україну громадян України», ст.ст. 8, 12
Закону України «Про охорону
дитинства», ст.ст. 3, 10, 11, 58, 60, 64, 88, 208, 209,
212-215 ЦПК України суд,-

в и р и
ш і в :

Позов задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд
неповнолітньої ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України.

Рішення може бути повністю або
частково оскаржено в апеляційному
порядку до апеляційного суду
Львівської області через
Шевченківський районний суд м. Львова
шляхом подання в десятиденний термін з
дня проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя: П. Т. Едер