У х в а л а

іменем україни

3 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,суддів:
Дем'яносова М.В.,Попович О.В.,Коротуна
В.М.,Ступак О.В.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до
Полтавської обласної державної
адміністрації, третя особа: Обласний
фонд підтримки індивідуального
житлового будівництва на селі, про
поновлення на роботі, визнання
незаконними та скасування
розпоряджень голови Полтавської
обласної державної адміністрації, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Октябрського районного суду м. Полтави
від 18 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 2 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про
визнання незаконними та скасування
розпоряджень голови Полтавської
обласної державної адміністрації від 9
грудня 2013 року № 503-к «Про звільнення
ОСОБА_6», від 18 грудня 2013 року № 513-к «Про
призначення ОСОБА_7», поновлення на
роботі в Обласному фонді підтримки
індивідуального житлового будівництва
на селі (далі - Фонд) на посаді його
голови.

Рішенням Октябрського суду м. Полтави
від 18 квітня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 2 червня 2014 року, в
задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеними судовими
рішеннями, ОСОБА_6 звернувся до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з касаційною скаргою, в якій
просив скасувати оскаржувані судові
рішення та ухвалити нове рішення про
задоволення позову, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що Фонд створено
розпорядженням голови Полтавської
обласної державної адміністрації від 26
травня 1998 року № 252 на виконання
постанови Кабінету Міністрів України
від 22 квітня 1997 року № 376 «Про заходи
щодо підтримки індивідуального
житлового будівництва на селі», а також
указу Президента від 27 березня 1998 року
№ 222/98 «Про заходи щодо підтримки
індивідуального житлового будівництва
на селі».

Пунктом 1 розпорядження голови
Полтавської ОДА від 10 квітня 2012 року №
141 «Про Обласний фонд підтримки
індивідуального житлового будівництва
на селі» реалізацію державної політики
щодо діяльності Фонду було покладено
на управління містобудування та
архітектури Полтавської ОДА.

Фонд діяв на підставі Положення,
затвердженого розпорядженням голови
Полтавської ОДА від 23 червня 1998 року №
302. Нову редакцію Положення було
затверджено 15 травня 2012 року.

Згідно з пунктами 1.2, 1.3, 6.1 Положення
Фонд є спеціалізованою
кредитно-фінансовою, господарською
організацією у формі державного
підприємства, що очолює голова, який
призначається та звільняється
розпорядженням голови ОДА за поданням
управління містобудування та
архітектури ОДА на контрактній основі.

Розпорядженням голови Полтавської ОДА
від 23 червня 1998 року № 302 ОСОБА_6 було
призначено на посаду голови Фонду, а
розпорядженням голови Полтавської ОДА
від 9 грудня 2013 року № 503-к його
звільнено з цієї посади на підставі
подання управління містобудування та
архітектури Полтавської ОДА від 4
грудня 2013 року № 1138/02-02 та від 20
листопада 2013 року № 02-10/351 за одноразове
грубе порушення трудових обов'язків
відповідно до пункту 1 статті 41 КЗпП
України.

Звертаючись до суду з позовом про
поновлення на роботі, ОСОБА_6 вважав
своє звільнення незаконним.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, дійшов висновку про
те, що позивача звільнено з додержанням
законодавства про працю, оскільки він
допустив одноразове грубе порушення
трудових обов'язків.

Однак із таким висновком суду повністю
погодитися не можна, так як він не
відповідає закону та не ґрунтується на
доказах, наявних у матеріалах справи.

Норма частини 6 статті 43 Конституції
України гарантує громадянам захист від
незаконного звільнення.

Підстави розірвання трудового
договору з ініціативи власника
передбачені статтями 40, 41 КЗпП України.

Так, згідно з пунктом 1 частини 1 статті
41 КЗпП України трудовий договір з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу може бути
розірвано, зокрема, у випадку
одноразового грубого порушення
трудових обов'язків керівником
підприємства, установи, організації
всіх форм власності (філіалу,
представництва, відділення та іншого
відокремленого підрозділу).

Зі змісту наведеної норми вбачається,
що роботодавець має право розірвати
трудовий договір у разі встановлення
ним факту грубого порушення
працівником трудових обов'язків,
передбачених законодавством про працю
та/або посадовою інструкцією. З огляду
на те, що поняття грубості як ознаки
порушення є оціночним, суд має виходити
з характеру проступку та обставин, за
яких його вчинено, а також істотності
наслідків порушення працівником
трудових обов'язків. Крім цього,
встановленню підлягають вина
працівника та наявність причинного
зв'язку між невиконанням трудових
обов'язків і негативними наслідками,
які настали внаслідок такого
порушення.

Як встановлено судом, підставою
звільнення позивача став акт
позапланової виїзної ревізії окремих
питань фінансово-господарської
діяльності Фонду, який складено за
результатами перевірки, проведеної
Державною фінансовою інспекцію в
Полтавській області. Зокрема,
Держфінінспекцією було виявлено, що
Фондом за період з 1 січня 2012 року по 1
жовтня 2013 року надано 54 державних
пільгових кредитів особам, які не мали
на них право, на загальну суму 3 405 700 грн.
Такі факти надання кредитів є
нецільовим використанням бюджетних
коштів, адже їх використання не
відповідає напрямам, визначеним у
паспорті бюджетної програми і планах
використання бюджетних коштів.

У цьому акті також зазначено що, Фондом
допущено порушення пункту 11 Правил
надання довгострокових кредитів
індивідуальним забудовникам на селі,
затверджених Постановою КМУ від 5
жовтня 1998 року № 1597, у більшості справ
відсутні клопотання органів місцевого
самоврядування про надання пільгового
кредиту та довідки про
працевлаштування осіб, яким надавався
кредит.

Кредити на суму 1 307 100 грн особам, які
працюють на підприємствах, установах
та організаціях, які відсутні в
переліку, визначеному пунктом 4
вказаних Правил. До цього ж з
позичальниками укладались додаткові
угоди про збільшення сум, тоді як
надання кредиту передбачалось
одноразово.

З огляду на це Держфінінспекцією
встановлено, що діями Фонду завдано
матеріальної шкоди бюджетам усіх
рівнів на суму 3 055 120 грн. За
результатами перевірки голові
Полтавської ОДА направлено подання №
16-05-15/8029 «Про застосування фінансових
санкцій», в якому повідомлено про
порушення Фондом фінансово-бюджетної
дисципліни і про не забезпечення
виконання головою Фонду вимог щодо
усунення порушень, виявлених за
результатами контрольних заходів,
проведених протягом 2009-2012 років. Також
Держфінінспекція звернулася до голови
Полтавської ОДА з проханням розглянути
питання про відповідність ОСОБА_6
займаній посаді чи розірвання
контракту.

25 листопада 2013 року голова Фонду надав
пояснення голові Полтавської ОДА з
приводу виявлених порушень, в яких
зазначив, що вимоги Держфінінспекції є
незаконним.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив із
того, що ОСОБА_6 допустив одноразове
грубе порушення трудових обов'язків, що
полягало у нецільовому використанні
бюджетних коштів.

Проте суд не звернув уваги на те, що
перевіркою Держфінінспекції виявлено
нецільове використання бюджетних
коштів - надання за період з 1 січня 2012
року по 1 жовтня 2013 року 54 державних
пільгових кредитів особам, які не мали
на них право, на загальну суму 3 405 700 грн,
тобто численні факти порушень
бюджетного законодавства. Натомість
пункт 1 частини 1 статті 41 КЗпП України
передбачає право роботодавця
розірвати трудовий договір у випадку
одноразового грубого порушення
трудових обов'язків керівником
підприємства, установи, організації.

Розпорядження голови Полтавської ОДА
від 9 грудня 2013 року № 503-к «Про
звільнення ОСОБА_6» також не містить
посилань на те, за яке конкретне
порушення його було звільнено на
підставі пункту 1 частини 1 статті 41
КЗпП України.

Отже, судом не встановлено, які саме
порушення позивача кваліфіковані як
одноразові грубі та за яке порушення
трудових обов'язків його було
звільнено з посади голови Фонду. При
цьому одноразовим вважатиметься й таке
порушення, яке виявлене серед
декількох подібних або відмінних від
нього порушень.

Апеляційний суд у порушення вимог,
встановлених статтями 303, 315 ЦПК
України, належним чином не перевірив
рішення суду першої інстанції на
предмет його законності та
обґрунтованості.

За таких обставин суди неправильно
застосували норми матеріального права,
в порушення норм процесуального права
не встановили всіх фактичних обставин,
які мають значення для правильного
вирішення справи, відтак судові
рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції з підстав,
визначених частиною 2 статті 338 ЦПК
України.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 18 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 2 червня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. ДьомінаСудді:М.В.
Дем'яносов В.М. Коротун О.В. Попович О.В.
Ступак