Справа № 539/3001/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2014 року
Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді -
Волювача О. В.

при секретарі - Джадан І.В.,

з участю: представника позивача -
адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Лубни
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про знесення самовільно
збудованої господарської споруди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3 про знесення самовільно
збудованої господарської споруди.

В позові вказала, що вона є власницею
будинку АДРЕСА_1 Полтавської області,
де разом з нею мешкає її мати - ОСОБА_4

Поряд з домоволодінням позивачки, по
АДРЕСА_2, розташоване домоволодіння
належне ОСОБА_5

Позивачка стверджує, що в 2002 році
відповідач самовільно побудував без
відповідних дозволів та погоджень з
державними органами господарську
будівлю - дерев'яний курник. Вказана
споруда побудована з порушенням
державних будівельних норм. Так,
будівля знаходиться на відстані 0,22
метра від огорожі, в той час, коли
відстань до межі сусідньої ділянки від
найбільш виступаючої конструкції
стіни має бути не менше одного метра.

Крім того, позивачка вказує, що ОСОБА_3
при спорудженні господарської будівлі
були порушені санітарні норми, а саме:
відстань між житловим будинком та
господарською будівлею для утримання
птахів повинна становити не менше 15
метрів, натомість вона складає 3 метри.
Внаслідок даного порушення позивачка
та її матір потерпають від галасу та
запаху курей.

Також, позивачка зазначила, що
вищевказана господарська будівля була
зведена ОСОБА_3 з порушенням
протипожежних вимог, оскільки відстань
протипожежного розриву між будинком І
ступеня вогнестійкості та окремо
розташованими господарськими
будівлями має становити 6 метрів,
натомість відповідачем було
побудовано курник на відстані 3 метри
від будинку ОСОБА_2

На неодноразові звернення позивачки до
відповідача з проханням знести
самочинно збудовану будівлю, останній
не реагує.

За зверненням позивачки відділом
містобудування та архітектури
Лубенської міської ради була проведена
виїзна перевірка, яка підтвердила факт
порушення вимог діючих ДБН360-92** ОСОБА_3,
про що його попереджено та зобов'язано
демонтувати господарську споруди.
Однак, жодних робіт по усуненню
виявленого порушення відповідачем не
проведено.

Позивач прохає зобов'язати ОСОБА_3
знести за власний рахунок самовільно
збудовану господарську будівлю
розміром 4,85 х 1,4 м, що розташована по
АДРЕСА_1 Полтавської області.

В судовому засіданні позивачка та її
представник - адвокат ОСОБА_1 заявлені
позовні вимоги підтримали.

Позивачка при цьому пояснила, що
спірний сарай було побудовано в 2000
році, в сараї відповідач раніше тримав
качок, а тепер тримає курей, внаслідок
чого відчувається весь час сморід,
поряд брудно та стоїть галас. Дозвіл на
будівництво сараю вона не надавала.
Відстань від сараю до її будинку
складає три метри. Вважає, що сарай
загрожує пожежній безпеці. Стверджує,
що відповідач та його свідки брешуть.
Вважає, що відповідач може перенести
сарай далі від її будинку аби не
порушувати встановлені норми.

Відповідач - ОСОБА_3 суду пояснив, що
спірна споруда була побудована ще в 1986
році з дозволу його тітки та дядька.
Домоволодіння він успадкував після
смерті батьків. В сараї він тримає
сільськогосподарський інвентар, курей
тримає окремо в клітці. Дана споруда не
має фундаменту, стоїть на цеглинах.

Третя особа - виконавчий комітет
Лубенської міської ради надіслав суду
заяву, в якій справу прохає розглянути
без участі свого представника, при
винесенні рішення покладаються на
розсуд суду.

Третя особа надіслала суду лист, в
якому вказала, що знесення самочинного
будівництва можливо лише в разі
істотного порушення будівельних норм,
однак позивач жодних доказів на
підтвердження цього не надав. Крім
того, звернули увагу на те, що контроль
за забудовою територій віднесено до
повноважень виконавчих органів
відповідних місцевих рад.

Представник третьої особи - інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Полтавській області,
Семенишин С.Р. пояснив суду, що
інспекція не має права надавати
експертну оцінку. Вказав, що дозвіл на
будівництво не потрібен, якщо споруда
збудована без фундаменту, з легких
збірних конструкцій.

Свідок ОСОБА_7 повідомила суду, що
товаришує з позивачкою по справі, іноді
буває у неї в гостях. Коли приходила в
гості до ОСОБА_2, то на її подвір'ї
відчувався сильний запах від курника,
що розташований на території
сусіднього домоволодіння поблизу від
будинку позивачки.

Свідок ОСОБА_8 повідомив суду, що знає
відповідача ОСОБА_3 близько тридцяти
років, вони товаришують, разом їздять
на рибалку. Бував в господарстві
відповідача. Пам'ятає, що спірний
сарайчик був розташований ще на момент
аварії на ЧАЕС, оскільки він був у
гостях у відповідача, коли дізналися
новину про аварію.

Свідок ОСОБА_9 повідомив суду, що знає
відповідача ОСОБА_3 близько тридцяти
років, вони часто разом їздять на
рибалку. Спірний сарайчик зроблений з
дерев'яних дошок, в нього відповідач
складав знаряддя для риболовлі. На
момент аварії на ЧАЕС сарай вже був на
території господарства відповідача.

Заслухавши пояснення позивачки, її
представника, відповідача, дослідивши
матеріали справи та надані докази, суд
приходить до переконання, що позов не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.376 ЦК України житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил. Якщо власник (користувач)
земельної ділянки заперечує проти
визнання права власності на нерухоме
майно за особою, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво на
його земельній ділянці, або якщо це
порушує права інших осіб, майно
підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок. У разі
істотного відхилення від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.103 ЗК України власники
та землекористувачі земельних ділянок
повинні обирати такі способи
використання земельних ділянок
відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо).

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_2
на праві приватної власності належить
земельна ділянка з розташованим на ній
будинком по АДРЕСА_1 Полтавської
області /а.с.3, 7, 11-17/

По сусідству з домоволодінням
позивачки, по АДРЕСА_2 Полтавської
області, розташоване домоволодіння
належне ОСОБА_3. /а.с.9, 10, 42-49/

За заявою ОСОБА_2 відділом
містобудування та архітектури було
проведено виїзну перевірку, в
результаті якої встановлено порушення
з боку власника домоволодіння АДРЕСА_2,
а саме: ОСОБА_3 порушив при спорудженні
господарської будівлі розміром 4,85 х 1,4
м вимоги ДБН 360-92** по протипожежним
вимогам (п.3.25*) та санітарним нормам
(п.3.25а*). Відстань між житловим будинком
та господарською будівлею для
утримання птахів повинна становити не
менше 15 метрів, по факту складає 3 метри.
Також не витримано відстань до межі
сусідньої ділянки, яка повинна
становити не менше 1 метру, по факту
складає 0,22 метри. ОСОБА_3 попереджено
про скоєне ним порушення та зобов'язано
демонтувати господарську споруду. /а.с.
18, 19, 21/

Зі змісту ст.376 ЦК України випливає, що
право на звернення до суду з позовом
про знесення або перебудову самочинно
збудованого об'єкта нерухомості мають
органи державної влади або органи
місцевого самоврядування. Відповідно
до положення ст.38 ЗУ «Про регулювання
містобудівної діяльності» право на
звернення з таким позовом також
належить відповідним інспекціям
державного архітектурно-будівельного
контролю.

У той самий час, частиною другою статті
386 ЦК України закріплений окремий
превентивний (попереджувальний) спосіб
захисту права власності, який на
відміну від інших способів передбачає
захист права власності у випадку, коли
порушення права ще не відбулося, але є
підстави вважати, що воно має статися.
Зміст такого захисту полягає в тому, що
у передбачених законом випадках з
метою попередження порушення права
власності застосовуються примусові
заходи без покладення на нього
юридичної відповідальності.

Таким чином, виходячи зі змісту частини
другої статті 386 ЦК України, позов про
превентивний захист права власності
може бути пред'явлений власником, який
має підстави передбачити можливість
порушення свого права власності іншою
особою.

Відповідно до частини першої статті 3
ЦПК України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України
визначено право кожної особи на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення (можливого
порушення), невизнання або оспорювання
саме її прав, свобод чи інтересів, а
також у разі звернення до суду органів
і осіб, яким надано право захищати
права, свободи та інтереси інших осіб
або державні та суспільні інтереси.

Позов про знесення самочинно
збудованого нерухомого майна може бути
пред'явлено власником чи користувачем
земельної ділянки або іншою особою,
права якої порушено, зокрема, власником
(користувачем) суміжної земельної
ділянки з підстав, передбачених
статтями 391, 396 ЦК України, статтею 103 ЗК
України.

У випадках порушення прав інших осіб
право на звернення до суду належить і
таким особам за умови, що вони доведуть
наявність порушеного права (ст.391 ЦК
України), а також власнику (користувачу)
земельної ділянки, якщо він заперечує
проти визнання за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на його
земельній ділянці, права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно (ч.4
ст.376 та ст.391 ЦК України).

Ухвалою суду від 09 жовтня 2014 року за
клопотанням відповідача по справі було
призначено судову будівельно-технічну
експертизу. За результатами проведеної
експертизи 28 листопада 2014 року
зроблено висновки про те, що спірна
господарська будівля має задовільний
технічний стан несучих конструкцій,
збудований об'єкт являє собою
тимчасову господарську будівлю без
фундаменту, час побудови даного об'єкту
встановити неможливо, при будівництві
тимчасової господарської будівлі були
порушені вимоги ДБН 360-92** //Планування і
забудова міських і сільських поселень//
п.п.3.24*, 3.25*, 3.25а*, якими встановлена
допустима відстань від господарської
будівлі до житлового будинку та до межі
сусідньої ділянки. /а.с.55-83/

Отже, під час спорудження
господарської будівлі відповідачем
порушені вимоги ДБН 360-92** щодо
дотримання нормативної відстані до
будинку та межі сусідньої земельної
ділянки. Однак, позивачкою не зазначено
яким саме чином порушуються її права,
як власника сусіднього будинку, що є
обов'язковою умовою для правильного
застосування статей 376, 386, 391 ЦК України.

Позивачка не навела жодних доказів
того, що її право власності на земельну
ділянку було порушено відповідачем.
Так само, позивачкою не доведено
порушення відповідачем її права
користування та розпорядження своїм
майном. Посилання позивачки на
порушення відповідачем санітарних
норм та створення їй внаслідок цього
незручностей та перешкод у
користуванні власним майном також
належним чином не підтверджено,
ґрунтується виключно на власних
показах позивачки та свідка ОСОБА_7 про
запах від курника. Натомість
відповідач дану обставину заперечує,
вказує, що в сараї зберігається
сільськогосподарський інвентар, а
курей він тримає окремо в спеціальній
клітці. Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не
підтвердили використання сараю в
якості курника.

Крім того, позивачка не ставить вимогу
про усунення перешкод у здійсненні нею
права користування та розпорядження
своїм майном в порядку ст.391 ЦК України.
Свої позовні вимоги вона фактично
обґрунтовує порушенням позивачем норм
ДБН, відсутністю у нього дозволу на
будівництво сараю та необхідністю його
знесення в порядку ст.376 ЦК України.
Таким чином, суд доходить висновку, щ
обраний позивачкою спосіб захисту у
суді не відповідає змісту прав, які
вона намагається захистити.

Також, суд звертає увагу на те, що
знесення самочинного будівництва є
крайнім заходом і можливе лише тоді,
коли використано усі передбачені
законодавством України заходи щодо
реагування та притягнення винної особи
до відповідальності.

Враховуючи викладене, суд не знаходить
підстав для задоволення заявленого
позову.

Керуючись ст.38 ЗУ «Про регулювання
містобудівної діяльності», ст.103 ЗК
України, ст.ст. 15, 376, 386, 391 ЦК України, ст.
ст.3, 5-11, 61, 88, 213-214, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про знесення самовільно збудованої
господарської споруди, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської області
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу до апеляційного суду
Полтавської області через суд першої
інстанції протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду
Волювач О. В.