АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Головуючий у 1 й інстанції -
Перекопський М. М. Доповідач -
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2014 року м.
Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого
Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої
В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Книш К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 24 жовтня 2014 року

по цивільній справі за позовом
Комунального підприємства
«Павлоградське виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства» Павлоградської міської
ради до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості по оплаті за послуги
водопостачання і водовідведення, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У вересні 2014 року КП «Павлоградське
виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства» Павлоградської міської
ради звернулось до Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості по оплаті за
послуги водопостачання і
водовідведення. Судовий збір сплачено
згідно чинного законодавства.

У обґрунтування заявленого позову було
зазначено, що відповідач проживає за
адресою: АДРЕСА_1. Послуги
водопостачання та водовідведення
позивачем надавалися за місцем
мешкання відповідача. Крім того, 13.02.2009
року між сторонами укладено договір
про надання послуг з водопостачання та
водовідведення. Крім того, 13.02.2009 року
між позивачем та відповідачем укладено
договір реструктуризації
заборгованості що станом на 01.02.2009 року
склала 2574,56 грн. Період
реструктуризації встановлено з 01.02.2009
року по 01.02.2014 року. Відповідно до умов
договору про надання послуг з
водопостачання та водовідведення,
плата за надані послуги повинна
провадитися споживачем щомісячно.
Однак, відповідач оплату за надані
послуги не проводив, у результаті чого,
станом на 01.09.2014 року утворилася
заборгованість у сумі 4585,79 грн. Тому,
позивач просить стягнути з відповідача
вищевказану суму, а також витрати по
оплаті судового збору, понесені
позивачем при зверненні до суду.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 24 жовтня 2014 року позов
Комунального підприємства
"Павлоградське виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства" Павлоградської міської
ради до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості по оплаті за послуги
водопостачання і водовідведення -
задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
Комунального підприємства
"Павлоградське виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства" Павлоградської міської
ради заборгованість по оплаті за
послуги водопостачання і
водовідведення у сумі 4585 (чотири тисячі
п'ятсот вісімдесят п'ять) грн. 79 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
Комунального підприємства
"Павлоградське виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства" Павлоградської міської
ради судові витрати у сумі 243,60 грн.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким відмовити у задоволенні
позову, оскільки, рішення першої
інстанції ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
апеляційний суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в межах
заявлених вимог та на підставі тих
доказів, що надані були сторонами під
час розгляду справи по суті, у
достатньо повному обсязі з'ясував
права і обов'язки сторін, обставини
справи, перевірив доводи сторін та дав
їм належну правову оцінку, постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено,
відповідач проживає за адресою:
АДРЕСА_1, де зареєстрований з 23.07.2007
року, та є споживачем послуг
водопостачання та водовідведення, які
надаються за вказаною адресою.

Позивач, відповідно до "Правил надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення", затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 21.07.2005 року № 630, надає населенню м.
Павлограда, а також підприємствам,
установам і організаціям послуги по
водопостачанню та водовідведенню.

Судом першої інстанції встановлено, що
13 лютого 2009 року між сторонами, а саме
позивачем і відповідачем, було
укладено договір №1026342 про надання
послуг з водопостачання та
водовідведення за місцем проживання
позивача, згідно до умов якого позивач
зобов'язався здійснювати постачання
питної води до квартири відповідача, а
відповідач зобов'язався своєчасно
здійснювати оплату за спожиту воду.
Відповідно до п.6.5 вказаного договору,
на момент його укладення сума
заборгованості споживача за послуги
водопостачання та водовідведення
складала 2574,56 грн. /а.с.7-8/.

У судовому засіданні сторони
підтвердили факт укладання вказаного
договору та добровільність своєї згоди
на укладення договору, вимог щодо
оскарження дійсності вказаного
договору не заявляли. Також, сторони
суду пояснили, що зазначений договір є
дійсним та діє і на час розгляду справи
у суді.

Крім того, 13.02.2009 року між позивачем та
відповідачем було укладено договір про
реструктуризацію заборгованості, яка
станом на 01.02.2009 року склала 2574,56 грн.
Період реструктуризації встановлено з
01.02.2009 року по 01.02.2014 року. Сума
поточного щомісячного платежу
становить при відсутності лічильника
42,90грн. + щомісячні нарахування, а при
наявності лічильника вози - згідно з
показаннями лічильника.

Також, судом першої інстанції
встановлено, що з 2012 року відповідач є
власником квартири АДРЕСА_1 на
підставі: свідоцтва про право на
спадщину за законом від 23.03.2012 року на ?
частину вказаної квартири та згідно до
договору дарування від 07.08.2012 року на
іншу ?-у частину вищевказаної квартири.

Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу
України власник зобов'язаний
утримувати майно, що йому належить,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ст. 68 Житлового
кодексу України, наймач зобов'язаний
своєчасно вносити квартирну плату та
плату за комунальні послуги.

У відповідності до ст.162 Житлового
кодексу України плата за комунальні
послуги береться крім квартирної плати
за затвердженими в установленому
порядку тарифами. Наймач зобов'язаний
своєчасно вносити квартирну плату та
плату за комунальні послуги.

Відповідно до п. 20 "Правил
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення",
затверджених постановою Кабінету
міністрів України № 630 від 21.07.2005 року,
плата за надані послуги вноситься
споживачем відповідно до показань
засобів обліку або затверджених
нормативів (норм) споживання на
підставі платіжного документа.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутністю таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як вбачається з особового рахунку,
відкритого за вищевказаною адресою,
станом на 31 серпня 2014 року,
обліковувалася заборгованість у сумі
4585,79 грн. /а.с.5-6/. Крім того, Відповідачем
періодично здійснювалась оплата за
надані послуги.

Згідно зі ст. ст. 11, 58 - 60 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідачем не оскаржувався договір
від 13.02.2009 р. та не заявлялися вимоги про
його розірвання. Згідно п.11.1 вказаного
договору, він укладається на один рік.
Договір вважається щороку продовженим,
якщо за місяць до закінчення строку
його дії однією із сторін не було
письмово заявлено про його розірвання
або необхідність перегляду.

За таких обставин, враховуючи, що
сторони узгодили у договорі розмір
заборгованості відповідача, суд першої
інстанції правильно дійшов висновку,
що у відповідача виник обов'язок зі
сплати заборгованості.

Доводи апеляційної скарги про відмову
у задоволенні позовних вимог у зв'язку
зі спливом строку позовної давності
колегія суддів вважає безпідставними з
огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст.ст. 256,257, ч. 1 ст. 261
Цивільного кодексу України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Згідно ст. 264 Цивільного кодексу
України, перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново.

Як вбачається з особистого рахунку, у
період, за який позивач просить
стягнути заборгованість, споживачем
здійснювалось часткове погашення
заборгованості за послуги з
водопостачання та водовідведення.
Тобто, відповідачем вчинено дії, які
свідчать про визнання ним боргу, що є
підставою для переривання позовної
давності. Крім того, укладений
сторонами договір про
реструктуризацію заборгованості також
перериває строк позовної давності та
діє на весь період існування боргу. І як
убачається з наданого розрахунку
заборгованості, відповідач здійснював
проплати саме з урахуванням погашення
заборгованості та сум поточних
платежів, а саме, після встановлення та
опломбування лічильника - 15.12.2010 року,
відповідач за спожиту послугу сплатив
суму у значно більшому розмірі, ніж це
встановлено діючими тарифами. Тобто,
зазначене підтверджує визнання
відповідачем суми боргу за весь період
та вчинення дій щодо його погашення.

Відповідачем не надано суду ні першої
інстанції, ні апеляційної інстанції
відомостей на підтвердження
відсутності заборгованості, натомість
позивачем доведено факт надання послуг
за місцем проживання відповідача,
наявність заборгованості за надані
послуги та виникнення у відповідача
обов'язку зі сплати заборгованості.

Інші доводи апеляційної скарги
не спростовують правильність
висновків у рішенніх суду, протирічать
вимогам законодавства, яке регулює
спірні правовідносини, матеріалам
справи, зводяться до переоцінки
доказів по справі.

Судом першої інстанції у
досить повному обсязі з'ясовані права
та обов'язки сторін, обставини справи,
доводи сторін перевірені і їм дана
належна оцінка, справа розглянута у
рамках позовних вимог та на підставі
доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які б могли
призвести до скасування або зміни
рішення суду, судом апеляційної
інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та
конкретні обставини справи, судове
рішення відповідає вимогам норм
матеріального і процесуального права і
тому, колегія апеляційного суду вважає,
що згідно до ст. 308 ЦПК України правових
підстав для скасування рішення не
вбачає, а тому, доводи апеляційної
скарги підлягають відхиленню, а
рішення суду першої інстанції
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 24 жовтня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
О.В.Свистунова

Судді
В.Ю.Міхеєва

В.А.Ремез