АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

06 лютого 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого -
Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І.,
Чобіток А.О.

при секретарі -
Бабіч К.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
припинення та визнання права власності
на частку квартири, за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 10 вересня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А:

у червні 2013 року ОСОБА_1 звернулась з
позовом до відповідача, просила
припинити право власності ОСОБА_2 на Ѕ
частину квартири АДРЕСА_1, посилаючись
на те, що відповідач є власником Ѕ
частини квартири, однак про свою
частину власності не піклується, не має
потреби в цій квартирі. Зазначала, що
відповідач ОСОБА_2 тривалий час
проживає за кордоном, зв'язок з ним
відсутній, така обставина перешкоджає
здійсненню професійної діяльності
позивачки та її дітей, оскільки спірна
квартира знаходилась в оренді у ТОВ
«Клініка Сана», директором якого є
позивач, договір оренди закінчився
10.04.2011 року, а клініка може працювати
лише при наявності договору оренди
приміщення, продовження якого
неможливе без згоди відповідача як
співвласника.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 10 вересня 2013 року в
задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення та ухвалити
нове, яким задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді
Немировської О.В., пояснення
представника позивача, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивачка посилалась на те, що під час
шлюбу з відповідачем за спільні кошти
ними було придбано квартиру АДРЕСА_1, з
метою здійснення функціональної
діяльності ТОВ «Клініка Сана»,
співзасновниками якого виступали
позивачка та відповідач. Зазначала, що
шлюб між ними розірвано, відповідач
тривалий час знаходиться за кордоном, з
нею та дітьми не спілкується, зв'язок із
ним відсутній, а на даний час виникла
ситуація, яка унеможливлює роботу
клініки, а крім того ставить під
загрозу позбавлення роботи позивача та
її дітей.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 10 вересня 2013 року в
задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
посилався на те, що підстав для
задоволення заявлених вимог немає.

Такий висновок суду першої інстанції є
законним та обґрунтованим, відповідає
встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно
застосував норми матеріального права
та послався на положення ст. 365 ЦК
України.

Доводи позивача в апеляційній скарзі
про те, що суд не повідомив її про те, що
потрібно було внести суму вартості Ѕ
частки спірної квартири на депозитний
рахунок суду не заслуговують на увагу,
оскільки відповідно до ч.2 ст.365 ЦК
України, на підставі якої позивач
просила задовольнити свої позовні
вимоги, суд постановляє рішення про
припинення права особи на частку у
спільному тільки за умови
попереднього внесення позивачем
вартості цієї частки на депозитний
рахунок суду, отже про дану умову
ОСОБА_1 було відомо.

Крім того з журналу судового засідання
від 10.09.2013 р. (а.с. 101-102) вбачається, що на
запитання суду про перерахування
коштів на депозит суду позивач
пояснила, що кошти не перераховані,
будь-яких клопотань про відкладення
розгляду справи або оголошення в
судовому засіданні перерви для
перерахування коштів заявлено не було.

Судом встановлено, що спірна квартира
належить на праві власності позивачу
та відповідачу в рівних частинах на
підставі договору купівлі-продажу від
24 жовтня 2008 року, квартира є
однокімнатною, в ній ніхто не
зареєстрований.

Для вирішення заявлених позовних вимог
необхідним є наявність підстав,
передбачених ст. 365 ЦК України, а саме
право особи на частку у спільному майні
може бути припинено за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо частка є незначною і не може бути
виділена в натурі, річ є неподільною,
спільне володіння і користування
майном є неможливим, таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника. Перелік підстав для
вирішення заявлених вимог є вичерпним.
Позивачем не було надано доказів на
підтвердження неможливості спільного
володіння і користування спірною
квартирою.

Відповідач в своїх запереченнях
зазначив, що вважає можливим спільне
володіння і користування спірною
квартирою та частка, право власності на
яку просить припинити позивач, не є
незначною. Крім того зазначав, що свою
половину майна, придбаного в шлюбі, він
залишив позивачу та їх дітям в
безоплатне користування.

Слід зазначити, що позивачем не
доведено, що спільне володіння та
користування майном є неможливим, а
також що припинення права власності не
завдасть істотної шкоди інтересам
відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин, судом першої
інстанції було повно та всебічно
встановлено обставини справи,
перевірено їх доказами, правильно
застосовано норми матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, доводи, викладені в апеляційній
скарзі, висновків суду не спростовують,
а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
заочне рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 10 вересня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/411/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Притула Н.Г.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Немировська О.В.