АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4888/2014 Головуючий 1 інст. Мішуровська С.Т.
Справа № 629/234/13-ц Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: договірні
судді-доповідача ОСОБА_1 щодо рішення апеляційного суду від 21.07.2014 року.
21 липня 2014 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі суддів Кіся П.В., Кружиліної О.А. і ОСОБА_2, при секретарі Прийміч А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференційного звязку з Лозівським міськрайонним судом Харківської області справу за апеляційною скаргою директора дочірного підприємства «Агрофірма «Наірі» ПМП «Апер» ОСОБА_3 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29.05.2014р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до дочірного підприємства «Агрофірма «Наірі» приватного малого підприємства «Апер», третьої особи Управління Держземагенства у Лозівському районі Харківської області, про визнання недійсним договорів оренди землі, ухвалила нове рішення, яким апеляційну скаргу задовольнила, рішення суду першої інстанції скасувала і ухвалила нове, яким у задоволенні позову відмовила.
З матеріалів справи вбачається, що 04.06.2013 року ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до підприємства "Агрофірма "Наірі" приватного малого підприємства "Апер" (директор ОСОБА_3ВА.), який у подальшому уточнили і просили визнати договори оренди землі, укладені 01.02.2007 року між ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та відповідачем, недійсними.
Обґрунтовуючи вимоги, позивачі посилаючись на те, що вони є власниками земельних ділянок площею 8.1263 гектарів, 8.5339 гектарів та 8.3322 гектарів відповідно, які розташовані на території Надеждівської сільської ради Лозівського району Харківської області.
Вказували, що вони, мали намір спільно використовувати свої земельні ділянки, однак їм стало відомо у 2012 році, що відповідач склав договори оренди, вказавши строк оренди у 25 років без їх відома, тоді як в дійсності вони ніяких договорів оренди земельних ділянок не підписували, а за усною домовленістю надавали їх у користування. Після того, як вони почалися сваритися за складені відповідачем договори, відповідач запропонував укласти доповнення до договору щодо можливості розірвання договору оренди через 6 років після їх укладення, але ввів їх знов в оману, доповнення до договору не зареєстрував, розірвати договори оренди землі відмовився.
Заперечуючи проти позову, відповідач та його представник посилалися на те, що договори від 01.02.2007р. сторонам підписані, здійснена їх державна реєстрація, умови договору виконувалися, позивачі одержували орендну плату.
В ході розгляду справи відповідач звернувся до суду з заявою про застосування строків позовної давності та просив з цих підстав відмовити у задоволенні позову.
Рішенням Лозівського міськрайонного суду від 29.05.2014 року позовні вимоги задоволені. Суд вирішив визнати недійсними ос порені договори оренди земельних ділянок.

В апеляційній скарзі директор ДП «Агрофірма Наірі» ПМП «Апер» ОСОБА_3 просила рішення скасувати і у задоволенні позову відмовити, посилаючись на ті ж сам доводи, що і в суді першої інстанції, а саме: на державну реєстрацію договорів оренди від 01.02.2017р., які за формою і змістом відповідають вимогам закону; на фактичну оренду земельних ділянок і отримання позивачам орендної плати; на представництво інтересів власників земельних ділянок їх родичкою ОСОБА_8 на підставі доручень; на отримання ОСОБА_4 примірників договорів оренди у 2007 році після їх реєстрації.

Крім того, посилалася на подану суду першої інстанції заяву про застосування наслідків пропуску строків позовної давності, вважаючи безпідставним відхилення цієї заяви судом першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції рішенням від 21.07.2014 року задовольнив апеляційну скаргу ДП «Агрофірма Наірі» ПМП «Апер».

Вважаю, що таке вирішення справи судом апеляційної інстанції не відповідає вимогам закону, за яким мають бути вирішені спірні правовідносини, та не ґрунтується на обставинах, які встановлені судом у передбаченому законом порядку.

Ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що надані відповідачем докази свідчать про те, що спірні договори оренди земельних ділянок у передбаченому законом порядку були укладені сторонами 01.02.2007 року, у тому ж році зареєстровані у Лозівському районному відділі реєстрації Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України, що позивачі у 2007 році фактично передали в оренду свої земельні ділянки і пять років отримували орендну плату, а відтак відсутні підстави для визнання договорів оренди недійсними.

Вважаючи недоведеними обставини, на які посилалися позивачі як на підставу своїх вимог, судді колегії виходили з того, що договори оренди від імені позивачів (власників земельних ділянок) підписала за їх дорученням ОСОБА_8 (дружина позивача ОСОБА_4, невістка позивачів ОСОБА_6 і ОСОБА_5Г.), що ці доручення посвідчені секретарем Надеждівської сільської ради є чинними, не ос пореними позивачам і не визнані недійсними.

Однак такий висновок апеляційного суду не відповідає фактичним обставинам і вимогам закону.

Так, судом першої інстанції вставлено, підтверджено належним та допустимими доказами, а відповідачем не спростовується та обставина, що оспорені договори оренди земельних ділянок від 01.02.2007р. підписані не їх власниками ОСОБА_4, ОСОБА_6 і ОСОБА_5, а іншою особою ОСОБА_8

Допитана у якості свідка ОСОБА_9 підтвердила, що дійсно без відома і без дозволу власників земель них ділянок вона підписала замість них договори оренди земельних ділянок від 01.02.2007р.

Допитана у якості свідка ОСОБА_10, секретар Надеждівської сільської ради підтвердила, що дійсно на прохання представника «Агрофірми «Наірі» ПМП «Апер» вона виготовила тексти доручень, передала їх представнику, згодом отримала уже з підписами позивачів, підписала та поставила печатку про їх посвідчення, хоча в її присутності власники земельних ділянок доручення не підписували, вони та ОСОБА_8, на імя якої вони, начебто, давали доручення, взагалі при цьому були відсутні.

Ці обставини підтверджені і матеріалами кримінального провадження №0001845 за ч.1 ст.358 КК України, яке постановою старшого слідчого СВ Созівського МВ ГУМУС України в Харківській області майором міліції ОСОБА_11 від 12.02.2014 року було закрите з посиланням на «мало значимість суспільно небезпечних наслідків» (а.с.108).

Зазначені вище обставини оформлення договорів оренди земельних ділянок і доручень представник відповідача і сама директор «Агрофірми «Наірі» ПМП «Апер» ОСОБА_3 в суд не заперечували, вважаючи законним та допустимим укладення договорів оренди у такий спосіб.

Одночасно представник відповідача просили застосувати до даного спору передбачений ст.257 ЦК України трирічний строк позовної давності та передбачені ст.267 ЦК України наслідки сплину позовної давності у якості підстави для відмови у задоволенні позову, підстави для задоволення апеляційної скарги.

Разом з тим, суд відмовляє у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності у тому випадку, коли встановлено порушення прав позивача, а не у разі недоведеності ним вимог про факт такого порушення.

Приймаючи нове рішення про відмову у задоволенні позову про визнання договорів оренди недійсними, судді судової колегії апеляційного суду залишили поза увагою і не надали відповідної правової оцінці тим фактам, що:

1) позивачі, власники земельних ділянок, не підписували договори

оренди від 01.02.20107 року;

2) договори оренди від імені позивачів підписувала ОСОБА_8, не

будучи на це уповноваженою власниками земельних ділянок, як з огляду на письмові докази, передбачені ст.57 ЦПК України, так і надані суду свідчення, в тому числі допитаних судом у якості свідків ОСОБА_8 і секретаря Надеждівської сільської ради ОСОБА_12;

3) доручення, на які посилаються представники відповідача і з доводами

яких без достатніх підстав погодилися судді судової колегії апеляційного суду ухвалюючи нове рішення, посвідчені 20 березня 2007 року, тобто більше ніж півтори місяці пізніше дати укладення договору оренди.

Крім того, в тексті цих доручень відсутня вказівка про те, що ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 доручали ОСОБА_8 укладати від їх імені договори оренди належних їм земельних ділянок.

За таких обставин не можна вважати, що власники земельних ділянок ОСОБА_4ІНФОРМАЦІЯ_1, ,ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 уклали 01.02.2007р. з відповідачем у передбаченому законом порядку договори оренди, узгодивши їх суттєві умови (ч.2 ст.207, ст.638 ЦК України,

Обставини, на які посилаються відповідач та його представники, можуть мати значення лише при вирішенні питання про кримінальну відповідальність осіб, які, скориставшись похилим віком, низькою правовою досвідченістю та скрутним становищем власників земельних ділянок при відсутності здорової конкуренції орендарів в аграрному секторі, використовуючи документи з ознаками підроблення, оформили право оренди землі на 25 років.

В рішенні апеляційного суду від 21.07.2014р. відсутнє послання на те, з яких саме підстав, передбачених ст.309 ЦПК України, ухвалено нове рішення.

В рішенні апеляційного суду також відсутнє обґрунтування підстав, за яких апеляційний суд відхилив надані позивачем докази, віддавши перевагу доводам відповідача, а також висновок про те, у чому саме полягає неспроможність висновків суду першої інстанції.

Суддя -