Придніпровський районний суд
Справа № 711/8576/13-ц
У Х В А Л А

30 січня 2014 року Придніпровський
районний суд м. Черкас в складі:

Головуючого - судді: Казидуб О.Г.

за участю секретаря: Кудренко І.О.

розглянувши заяву ОСОБА_1 заяву
ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення
по цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Укрінбанк» до ОСОБА_1,третя особа:
ОСОБА_3 про звернення стягнення на
заставне майно -,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з заявою про
перегляд заочного рішення по справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Укрінбанк» до
ОСОБА_1,третя особа: ОСОБА_3 про
звернення стягнення на заставне
майно,вказуючи ,що 04 квітня 2012 року
Придніпровським районним судом у
цивільній справі № 2-2473/2011 року за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Укрінбанк» до ОСОБА_1,
третя особа - ОСОБА_3, про звернения
стягнення на заставне майно - позов
задоволено повністю та звернено
стягнення на нерухоме майно, що
належить на праві власності ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, а саме трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1, - розташовану на 4 поверсі
14-поверхового будинку, що складається з
3-х кімнат житловою площею 40,6 кв.м.,
кухні площею 13,3 кв.м., вбиральні 4,1 кв.м.,
коридору 13,8кв.м кв.м. - оформлену в
іпотеку згідно іпотечного договору №
2006-186 від 30.11.2006року. шляхом продажу її
на прилюдних торгах в межах процедури
виконавчого з провадження. За
рахунок виручених від реалізації
предмета іпотеки коштів задовольнити
ПАТ «Укрінбанк» вимоги, а саме:
заборгованість на суму 222580,01 грн.з яких
заборгованість за кредитом - 154710,62 грн.,
заборгованість за процентами
-грн.42733,95грн., пені за прострочення
сплати кредиту - 21670,80 грн., пені
запрострочення сплати процентів - 3464,64
грн. Стягнено з відповідача судові
витрати в сумі 1820,00 грн.

Відповідно до вимог ст. 228 ЦПК України
заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Про існування цього рішення та
виконавчого листа йомуі стало відомо
лише 26.09.2013 р. від старшого державного
виконавця Центрального відділу
державної виконавчої служби
Черкаського МУЮ Неїленко Р.В., який його
викликав до органу виконавчої служби з
приводу виконання цього рішення .

30 жовтня 2013 р. до Придніпровського
районного суду м. Черкаси його
представником ОСОБА_5 було подано заяву
про ознайомлення з матеріалами справи
та зняття копій з необхідних
документів. Матеріали справи фактично
надано судом для ознайомлення 02.10.2013 р.
Саме цього дня представник отримала
копію заочного рішення від 04.04.2012 р., про
перегляд якого подається ця заява, і
тільки 02.10.2013 р. він отримав можливість
звернутися до суду з заявою про
перегляд заочного рішення.

Викладені обставини підтверджуються
відповідними заявами та розписками в
матеріалах справи. Тому передбачений
законом процесуальний строк на подання
заяви про перегляд заочного рішення
закінчується 14.10.2013 р. (12-13.10.2013 р. -
вихідні дні).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України
судові повістки, адресовані фізичним
особам, вручаються їм під розписку.

Як вбачається з матеріалів справи,
справа призначалася до слухання на
наступні

дати:

03.08.2011 р. 10:40 год. - доказів про
направлення відповідачу повістки та її
втримання відповідачем матеріали
справи не містять, судове засідання не
відбулося у зв'язку з відпусткою судді
Попельнюх;

21.09.2011 р. 11:30 год. - доказів про
направлення відповідачу повістки та її
отримання відповідачем матеріали
справи не містять, судове засідання
відкладено через неявку відповідача та
третьої особи;

14.11.2011 р. 11:30 год. - доказів про
отримання відповідачем повістки
матеріали справи не містять, судове
засідання не відбулося у зв'язку з
заміною судді Попельнюх на суддю
Казидуб;

11.01.2012 р. 10:20 год. - доказів про
направлення відповідачу повістки та її

тримання відповідачем матеріали
справи не містять, судове засідання не
відбулося у

зв'язку з хворобою судді Казидуб;

27.02.2012 р. 10:30 год. - доказів про отримання
відповідачем повістки матеріали
справи не містять, судове засідання
відкладено через неявку відповідача та
третьої особи;

04.04.2012 р. 10:00 год. - доказів про отримання
відповідачем повістки матеріали
справи не містять, у справі ухвалено
заочне рішення.

Копія заочного рішення для відповідача
досі знаходиться в матеріалах справи.

Відсутність в матеріалах справи
доказів про фактичне отримання
відповідачем судових повісток,
свідчить про те, що відповідач не знав
про розгляд судової справи щодо нього
та не міг з'явитися в судові засідання.

Гарантована Конституцією України
рівність усіх людей в їх правах і
свободах означає необхідність
забезпечення їм рівних правових
можливостей як матеріального, так і
процесуального характеру для
реалізації однакових за змістом та
обсягом прав і свобод. У правовій
державі звернення до суду є
універсальним механізмом захисту прав,
свобод та законних інтересів фізичних
і юридичних осіб.

Основними засадами судочинства є,
зокрема, законність, рівність усіх
учасників судового процесу перед
законом і судом, змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і в доведенні перед судом їх
переконливості (пункти 1, 2, 4 частини
третьої статті 129 Основного Закону
України).

Ніхто не може бути обмежений у праві на
доступ до правосуддя, яке охоплює
можливість особи ініціювати судовий
розгляд та брати безпосередню участь у
судовому процесі, або позбавлений
такого права.

Задовольняючи позов, суд виходив з
того, що 30.11.2006 р. між позивачем - АТ
«Укрінбанк» та третьою особою - ОСОБА_3
був укладений кредитний договір №
2006-184, відповідно до якого позивач надав
третій особі грошові кошти в сумі 200000,00
гри. на споживчі цілі з терміном
погашення до 01.04.2011 р, «про що свідчать
дані вищевказаного договору».

Проте, матеріали справи не містять
належних та допустимих доказів
фактичної видачі коштів, якими можуть
бути лише первинні документи.

Договір споживчого кредиту - це
правочин, який надає споживачу
особливі засоби правового захисту, які
не притаманні для інших банківських
правочинів.

Пунктами 2.1, 2.4-2.5 Правил надання банками
України інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, затверджених Постановою
Правління Національного банку України
10.05.2007 р. № 168 та зареєстрованих в
Міністерстві юстиції України 25.05.2007 р.
за № 541/13808, визначено, що банки
зобов'язані перед укладенням
кредитного договору надати споживачу в
письмовій формі інформацію про умови
кредитування, а також орієнтовну
сукупну вартість кредиту зазначивши
таке:а) найменування та
місцезнаходження банку - юридичної
особи його структурного підрозділу;

б) умови кредитування, зокрема:

можливу суму кредиту;

строк, на який кредит може бути
одержаний; мету, для якої кредит може
бути використаний; форми та види його
забезпечення;

необхідність здійснення оцінки майна
та, якщо така оцінка є необхідною, ким
;вона здійснюється;

наявні форми кредитування з коротким
описом відмінностей між ними, у тому
числіі між зобов'язаннями споживача;

тип процентної ставки (фіксована,
плаваюча тощо); переваги та недоліки
пропонованих схем кредитування;

в) орієнтовну сукупну вартість
кредиту з урахуванням:

процентної ставки за кредитом,
вартості всіх супутніх послуг, а також
інших фінансових зобов'язань
споживача, які пов'язані з отриманням,
обслуговуванням і погашенням кредиту
(у тому числі на користь третіх осіб -
страховиків , оцінювачів, реєстраторів,
нотаріусів тощо);варіантів погашення
кредиту, уключаючи кількість платежів,
їх періодичність та обсяги;

можливості та умов дострокового
повернення кредиту;

г) інші умови, передбачені
законодавством.

Банки зобов'язані отримати письмове
підтвердження споживача про
ознайомлення з вищенаведеною
інформацією.

Банки розробляють форму (бюлетень,
довідка, повідомлення тощо) надання
споживачу достовірної інформації про
умови кредитовунання та орієнтовну
вартість кредиту, яка повинна бути
затверджена рішенням уповноваженого
органу банку та доведена до відома його
відповідних структурних підрозділів.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягай згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Процентна ставка за кредитом може бути
фіксованою або змінюваною. Тип
процентної ставки визначається
кредитним договором (ч. 1 ст. 1056-1 ЦК
України).

Не визначення в кредитному договорі №
2006-184 типу відсоткової ставки -
фіксованої або змінюваної - свідчить
про недосягнення позичальником і
банком згоди щодо всіх істотних умов, а
отже, про відсутність кредитного
договору як юридичного факту.
Відповідно до п. 3.2 зазначених вище
Правил надання банками України
інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту - кредитний поговір має містити
графік платежів (згідно зі строковістю,
зазначеною у договорі, -їломісяця,
щокварталу тощо) у розрізі сум
погашення основного боргу, сплати
процентів за користування кредитом,
вартості всіх супутніх послуг, а також
інших іінансових зобов'язань споживача
за кожним платіжним періодом з
урахуванням іаних, передбачених у
додатку до цих Правил. У графіку
платежів має бути докладно гозписана
сукупна вартість кредиту за кожним
платіжним періодом.

Кредитний договір № 2006-184, укладений
30.11.2006 р. між AT «Укрінбанк» а ОСОБА_3, не
містить графіку платежів у розрізі сум
погашення основного Іоргу, сплати
процентів за користування кредитом,
вартості всіх супутніх послуг, а акож
інших фінансових зобов'язань споживача
за кожним платіжним періодом.

Графік погашення заборгованості
(додаток № 2 до кредитного договору) не
істить підпису поручителя ОСОБА_7

Правилами надання банками України
інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту (п. 3.6) також визначено, що банки
не мають права встановлювати платежі,
які споживач має сплатити на користь
банку за дії, які банк здійснює на
власну користь (ведення справи,
договору, облік заборгованості
споживача тощо), або за дії які споживач
здійснює на користь банку (прийняття
платежу від споживача), або що їх вчиняє
банк або споживач з метою встановлення,
зміни або припинення правовідносин
(укладення кредитного договору,
унесення змін до нього, прийняття
повідомлення споживача про
відкликання згоди на укладення
кредитного договору тощо.)

Умовами кредитного договору № 2006-184
(стаття IV) банк незаконно встановив
платіж за розгляд документів та
підготовку кредитного договору у сумі
100,00 грн., комісію за обслуговування
кредиту в розмірі 0,2% від суми фактичної
заборгованості за кредитом, комісію за
дострокове погашення кредиту тощо.

Згідно з п. 3.9.1 кредитного договору №
2006-184, укладеного 30.11.2006 р. між AT
«Укрінбанк» та ОСОБА_3, з урахуванням
змін, що внесені до нього додатковим
договором № 1 від 18.05.2010 р.,
забезпеченням виконання зобов'язань
позичальника є також порука ОСОБА_8.

Згідно ч. 2 ст. 555 ЦК України поручитель
має право висунути проти вимоги
кредитора заперечення, які міг би
висунути сам боржник, за умови, що ці
заперечення не пов'язані з особою
боржника. Поручитель має право
висунути ці заперечення також у разі,
якщо боржник відмовився від них або
визнав свій борг.

Як записано в ч. 2 ст. 35 ЦПК України якщо
суд при прийнятті позовної заяви,
здійсненні провадження у справі до
судового розгляду або під час судового
розгляду справи встановить, що судове
рішення може вплинути на права і
обов'язки осіб, які не є стороною у
справі, суд залучає таких осіб до
участі в справі як третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору.

Як вбачається з тексту оспорюваного
заочного рішення, поручитель ОСОБА_8 не
була залучена до участі у справі, в той
час як рішення суду може вплинути на її
права та обов'язки, як сторони у
зобов'язанні, щодо кредитора, боржника
та іншого поручителя, адже у рішенні
суду визначається сума заборгованості
за кредитом.

Згідно з п. 1.5 Договору поруки № 2010-04,
укладеного 18.05.20J0 р. між AT Укрінбанк» та
ОСОБА_7, у разі невиконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором у строк або порушення строку
сплати процентів поручитель погашає
заборгованість за першою вимогою банку
протягом тридцяти банківських днів з
дня отримання повідомлення, яке банк
надає позичальнику і поручителю.

Задовольняючи позов, суд виходив з
того, що пред'явлені позивачем боржнику
-ОСОБА_3 та поручителю - відповідачу
ОСОБА_9 претензії з вимогою протягом 30
календарних днів з моменту одержання
цієї претензії погасити прострочену
заборгованість за кредитним договором
№ 2006-184 від 30.11.2006 р. (прострочені
проценти, пеню за прострочення сплати
кредиту та процентів) та достроково
повернути отриманий кредит, останнім
проігноровано та борг до сьогодні не
сплачено.

Проте, судом не враховано, що наявна у
справі копія претензії від 24.11.2010 р. о
07/1607 (а.с. 20) заявлена та адресована
позичальнику - ОСОБА_3, а не відповідачу
у справі - поручителю. За змістом
вищевказаного п. 1.5 договору поруки,
позивач повинен був заявити поручителю
вимогу, яка підлягає до виконання
протягом тридцяти банківських днів,
однак не зробив цього.

Як зазначено в ч. 1 ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку. У разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя, (ч. 1 ст. 554
ЦК України)

Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України
строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК
України).

Разом з тим із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК
України).

З договору поруки від 18.05.2010 р.
вбачається, що в ньому не встановлено
строку, після якого порука
припиняється, а умови договору поруки
(пункти 3.1 та 3.2) про його дію до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
за кредитним договором не є
встановленим сторонами строком
припинення дії поруки, оскільки
суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК
України, тому в цьому разі підлягають
застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України
про те, що порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. (Аналогічна
правова позиція викладена в п. 2 листа
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 27.09.2012 р. № 10-1393/0/4-12 з
посиланням на постанови Верховного
суду України від 18 липня 2012 р. № 6-78цс12,
від 21 травня 2012 р. № 6-48цс11, від 23 травня
2012 р. № б-33цс12)

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України. Невиконання судових
рішень тягне за собою
відповідальність, установлену законом.

Згідно з умовами кредитного договору №
2006-184, укладеного 30.11.2006 р. між АТ
«Укрінбанк» та ОСОБА_3, з урахуванням
змін, що внесені до нього додатковим
договором № 1 від 18.05.2010 р., банк надає
позичальнику кредит в розмірі 200000,00
грн. на строк з 30.11.2006 р. до 01.04.2011 р. (п. 3.1)

За таких обставин, у АТ «Укрінбанк»
виникло право пред'явити вимогу до
поручителя про виконання порушеного
зобов'язання боржника щодо повернення
кредиту починаючи з 02.04.2011 р., протягом
наступних шести місяців. Такої вимоги
поручителю банк взагалі не пред'являв,
що є підставою для припинення поруки з
2.10.2011 р.

Згідно ст. 35 Закону України «Про
іпотеку» у разі порушення основного
зобов'язання та/або умов іпотечного
договору іпотекодержатель надсилає
іпотекодавпю та боржника, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги.

Згідно з п. 4.2.1 іпотечного договору №
2006-189, укладеного 30.11.2006 р. між AT
«Укрінбанк» та ОСОБА_7,
іпотекодержатель зобов'язаний, у разі
порушення зобов'язань, забезпечених
іпотекою за цим договором та/або умов
цього договору надіслати іпотекодавцю
письмову вимогу (повідомлення) про
усунення останнім порушень у
тридцятиденний строк та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Іпотекодержатель має право розпочати
звернення стягнення на предмет
іпотеки, якщо протягом тридцяти днів
вимога іпотекодержателя до
іпотекодавця про усунення порушень
зобов'язань за кредитним договором
та/або за цим договором залишається без
задоволення (п. 3.2.16 іпотечного
договору).

Письмова вимога про усунення порушення
в порядку ст. 35 Закону України «Про
іпотеку» поручителю не надсилалась, а
тому суд дійшов передчасного висновку
про наявність підстав для задоволення
позову.

Відповідно до статті 39 Закону України
«Про іпотеку», у разі, задоволення
судом позову про звернення стягнення
на предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються:загальний розмір вимог та
всі його складові, що підлягають сплаті
іпотеко держателю з вартості предмета
іпотеки;опис нерухомого майна, за
рахунок якого підлягають задоволенню
вимоги іпотекодержателя;заходи щодо
забезпечення збереження предмета
іпотеки або передачі його в управління
на період до його реалізації, якщо такі
необхідні;спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу, встановленої статтею 38 цього
Закону;пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки;початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

У порушення вказаної норми Закону та ч.
4 ст. 215 ЩІК України в резолютивній
частині заочного рішення, про перегляд
якого подано цю заяву, не зазначено
пріоритету та розміру вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки, а також не
вказана початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації.
Крім того, при вирішенні спору про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд мав дати оцінку співмірності суми
заборгованості за кредитом із вартістю
іпотечного майна, оскільки згідно зі
статтею 39 Закону України «Про іпотеку»
в задоволенні позову іпотекодержателя
про дострокове звернення стягнення на
предмет іпотеки може бути відмовлено,
якщо допущене боржником або
іпотекодавцем, якщо він : відмінним від
боржника, порушення основного
зобов'язання чи іпотечного договору К
завдає збитків іпотекодержателю і не
змінює обсяг його прав.

Однак заочне рішення від 04.04.2011 р. у
порушення вимог статей 212- 214 ЛІК
України не містить мотивів, з яких суд
дійшов висновків щодо співмірності
вартості предмета іпотеки, на який
звернуто стягнення, із розміром
заборгованості за кредитом, оскільки
вартість квартири на час пред'явлення
банком вимоги про звернення стягнення
на предмет іпотеки судом не
встановлена. Верховний Суд України
також підтримує таку позицію і
рекомендує судам давати мотивування
всім доводам сторін у справі, що є
обов'язковим елементом справедливого
судового розгляду (ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод).

Як зазначено в п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку» від 24.10.2008 р. № 12
оскарження заочного рішення
відповідачем в апеляційному порядку
може мати місце лише в разі залишення
заяви про перегляд заочного рішення
без задоволення та в разі ухвалення
повторного заочного рішення.

Згідно ч. 6 ст. 229 ЦПК України до заяви
про перегляд заочного рішення
додається документ про сплату судового
збору. Підпунктом 7 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про судовий збір»
встановлено, що заява про перегляд
заочного рішення оплачується судовим
збором у сумі 0,1 розміру мінімальної
заробітної плати, тобто 114,70 грн.

Заява про перегляд заочного рішення
повинна бути розглянута протягом
п'ятнадцяти днів з дня її надходження,
(ч. 2 ст. 230 ЦПК України). Просять зочне
рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 04.04.2012 року у справі
№ 2-2473/2011 року за позовом Публічного
акціонерного товариства «Укрінбанк»
до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_3, про
звернення стягнення на заставне майно -
скасувати і призначити справу до
розгляду в загальному порядку.

Представник відповідача за
довіреністю ОСОБА_6 підтримав заяву
та просив її задовольнити в повному
обсязі.

Представник позивача Публічного
акціонерного товариства «Укрінбанк»
за довіреністю ОСОБА_10 просила
відмовити в задоволенні заяви про
перегляд заочного рішення,оскільки
рішення є законне та
обґрунтоване,прийняте рішення
відповідно до вимог чинного
законодавства .

Третя особа : ОСОБА_3 судове
засідання не з» явилася ,хоч і була
належним чином повідомлена про час
,місце ,дату слухання справи,причини
неявки не повідомила.

Неявка осіб ,належним чином
повідомлених про час і місце
засідання ,не перешкоджає розгляду
заяви.

Заслухавши представника відповідача
за довіреністю ОСОБА_6 , представника
позивача Публічного акціонерного
товариства «Укрінбанк» за
довіреністю ОСОБА_10,вивчивши
матеріали зазначеної вище цивільної
справи ,суд приходить до наступного.

У відповідності до ч.3ст.231 ЦПК України
суд може своєю ухвалою за результатами
розгляду заяви про перегляд заочного
рішення залишити заяву без задоволення
або скасувати заочне рішення і
призначити справу до розгляду в
загальному порядку.

Як вбачається з матеріалів справи ,
справа знаходилася в провадженні
суду з 19 травня 2011 року,справа
призначалася до судового розгляду
та знаходилася в провадженні судді
Попельнюх Р.О., відповідач та третя
особа знали ,що справа знаходиться в
суді, 14.11.2011 року справу було прийнято
в провадження судді Казидуб О.Г. та
справа була призначена до судового
розгляду на 11 січня 2012 року ,але
була відкладена ,в зв»язку з
перебування судді на
лікарняному,справу відкладено на
27.02.2013 року ОСОБА_3 отримав повістку
про що свідчить повідомлення про
отримання повістки(арк.спр.64),ОСОБА_1
не вручено повернуто за терміном
зберігання (арк..спр74. ) справа
призначена до судового засідання на
04 квітня 2013 року ,відповідач ОСОБА_1
та третя особа ОСОБА_3 в судове
засідання не з» явилися,хоч і були
повідомлені рекомендованим листом з
повідомленням про що свідчить
повідомлення ,яке повернуто за
терміном зберігання (арк..спр.75,76) .

Суд відповідно до ст.74 ЦПК України
направляє повістки відповідачу
відповідно до реєстрації .

Відповідно до ч. 3 ст.76 ЦПК України
вказано ,що якщо особу ,якій адресовано
судову повістку ,не виявлено в місці
проживання повістку під розписку
вручається будь-кому з повнолітніх
членів сім'ї .

Суд вважає ,що відповідач та третя
особа умисно затягують розгляд
справи не з» являються в судове
засідання ,посилання відповідача на те
,що суд при ухваленні рішення обмежився
лише доказами позивача ,а відповідач
був позбавлений можливості
реалізувати свої процесуальні права та
взяти участь у змагальному процесі
безпідставні. Так відповідач мав
можливість реалізувати свої
процесуальні права і доводи
правомірність при вирішенні спору
звернення стягнення на заставне
майно, на стадії судовому розгляду
справи, але на думку суду умисно не
з» являвся на розгляд справи.
Небажання відповідача надавати докази
в обґрунтування своїх заперечень проти
позову ,зокрема з причини ухилення від
участі в судових засіданнях ,надало
суду право при розгляді справи
обмежуватися доказами наданими
позивачем.

Керуючись ст.ст. 229,230,231 ЦПК України,
суд -,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного
рішення по цивільній справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Укрінбанк» до
ОСОБА_1,третя особа: ОСОБА_3 про
звернення стягнення на заставне
майно - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає ,а
заочне рішення може бути оскаржене в
загальному порядку, строк на
апеляційне оскарження рішення
починає відраховуватися з дати
постановлення ухвали про залишення
заяви про перегляд заочного рішення
без задоволення.

Головуючий суддя: О. Г. Казидуб