АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/465/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 30 Пироженко С.А.
Доповідач в апеляційній інстанції
Демченко В. А. РІШЕННЯ
12 лютого 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Демченко В. А. суддів
Подорога В. М. , Бородійчук В. Г. при
секретарі Бражнюк О.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Черкаси апеляційну
скаргу ТОВ "Абсолют -1"на рішення
Соснівського районного суду м.
Черкаси від 04 листопада 2013 року по
справі за позовом ТОВ "Абсолют -1" до
ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про відшкодування
шкоди, заподіяної працівниками при
виконанні трудових обов'язків, -
в с т а н о в и л а :
Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідачів про відшкодування шкоди,
заподіяної працівниками при виконанні
трудових обов'язків.
Свої вимоги мотивував тим, що 17 травня
2011 року відповідно до наказу № 2-К на
посаду продавців продовольчих товарів
ТОВ «Абсолют-1» були прийняті ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 з випробувальним терміном 1
місяць і які працювали на вказаних
посадах у винно-горілчаному відділу
магазину «Абсолют», що розташований в
м. Черкаси вул. Десантників - 1, та в цей
же день з ними був укладений договір
про повну матеріальну
23 травня 2011 року відповідачі прийняли
зміну від продавця відділу ОСОБА_8 ТМЦ
на загальну суму 125632, 25 грн. про що був
складений Акт прийому - передачі
матеріальних цінностей від 23 травня 2011
року. Отримання ТМЦ підтверджується
відповідними накладними за №№ 1-15 від
23 травня 2011 року, де стоять підписи
В період з 24 травня 2011 року по 06 червня
2011 року відповідачі отримали продукції
загальну суму 162452,77 грн.
06 червня 2011 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7
самовільно залишили місце роботи, коли
їм стало відомо про проведення
інвентаризації матеріальних цінностей
у магазині та у відділі, у зв'язку з цим
комісія вимушена була провести
інвентаризацію матеріальних цінностей
без їх участі, про що була складена
інвентаризаційна опис від 08 червня 2011
В результаті інвентаризації було
встановлено, що відповідачі допустили
і з метою вирішення питання щодо
погашення заборгованості в
добровільному порядку по місцю їх
мешкання, були направлені запрошення,
які залишилися без реагування.
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали матеріальні
цінності по накладних під звіт,
допустили їх недостачу, з ними був
укладений договір про повну
матеріальну відповідальність, а тому
вони несуть повну матеріальну
відповідальність за допущену
А тому, за таких обставин, позивач
звернувся з позовом до суду про
стягнення в судовому порядку з
відповідачів шкоди заподіяної
працівниками при виконанні трудових
обов'язків на загальну суму 11 789,08 грн.
та судового збору.
Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 04 листопада 2013 року
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Абсолют-1» в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ТОВ
"Абсолют -1" подало апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 04 листопада 2013 року, як ухвалене з
порушенням норм матеріального права,
ухваливши нове рішення про
задоволення позовних вимог у повному
обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони
по справі, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення.

Так, відмовляючи в задоволенні
позовних вимог позивача про стягнення
шкоди, завданої працівниками під час
виконання трудових відносин, суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що відповідачі не належать до
категорії працівників з якими можливо
було укладати договори про повну
матеріальну відповідальність, та до
висновку про те, що позивачем не було
надано об'єктивних даних про
заподіяння недостачі
товарно-матеріальних цінностей саме
відповідачами.

Проте, погодитись з такими висновками
суду першої інстанції неможливо
виходячи з наступного.

За матеріалами справи колегією суддів
встановлено, що наказом № 2-К від 17
травня 2011 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6
прийнято на роботу в ТОВ «Абсолют -1»
продавцями продовольчих товарів з 17
травня 2011 року з випробувальним
терміном 1 місяць (а. с. 5 т. 1).

17 травня 2011 року між ТОВ «Абсолют-1» та
ОСОБА_6, ОСОБА_7 укладено Договір про
повну матеріальну відповідальність ( а.
с. 7 - 8 т. 1).

Наказом № 3-К від 16 червня 2011 року
ОСОБА_7 та ОСОБА_6 звільнено з роботи
продавців продовольчих товарів з 16
червня 2011 року за власним бажанням
згідно з ст. 38 КЗпП України ( а. с. 6 т. 1).

З Акту прийому - передачі
товарно-матеріальних цінностей в
магазині (відділі) «Абсолют № 6 П/В» від
23 травня 2011 року вбачається, що ОСОБА_6
та ОСОБА_7 прийняли від ОСОБА_8 та ОСОБА_7
ТМЦ на загальну суму 125 632 грн. 25 коп. ( а.
с. 10 т. 1).

Із Звіту магазину (відділ № 6 вино/пиво)
продавці ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проведеного
в період з 24 травня по 06 червня 2011 року
вбачається, що нестача ТМЦ складає в
розмірі 11 789 грн. 08 коп. (а.с.76 т. 1 ).

Пунктом 1 та 2 договору про повну
матеріальну відповідальність від 17
травня 2011 року передбачено, що
працівник ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (а.с.7-8 т.1)
прийняли на себе повну матеріальну
відповідальність за всі в
установленому порядку передані під
звіт товарно-матеріальні цінності та
кошти, а також ті товарно-матеріальні
цінності та кошти, що будуть під звіт
протягом усього терміну дії договору і
зобов'язувалися у випадку виявлення
недостачі переданих під звіт
товарно-матеріальних цінностей або
коштів більше встановлених допустимих
норм, знищення, пошкодження, зниження
якості або псування з їх вини,
відшкодувати недостачу коштів та
заподіяну шкоду.

Відповідно до свідоцтва про укладення
шлюбу ОСОБА_7 змінила прізвище на
ОСОБА_7

Відповідно до п. п. 1 - 2 ч. 1 ст. 134 КЗпП
України, працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації, у
випадках, коли: між працівником і
підприємством, установою організацією
відповідно до ст. 1351 цього Кодексу
укладено письмовий договір про взяття
на себе працівником повної
матеріальної відповідальності за
незабезпечення цілості майна та інших
цінностей, переданих йому для
зберігання або для інших цілей; майно
та інші цінності були одержані
працівником під звіт за разовою
довіреністю або за іншими разовими
документами.

Статтею 1351 КЗпП України визначено, що
письмовий договір про повну
матеріальну відповідальність може
бути укладено підприємством,
установою, організацією з працівниками
(які досягли вісімнадцятирічного віку),
які займають посади або виконують
роботи, безпосередньо зв'язані із
зберіганням, обробкою, продажем
(відпуском), перевезенням або
застосуванням у процесі виробництва
переданих їм цінностей. Перелік таких
посад і робіт, а також типовий договір
про повну індивідуальну матеріальну
відповідальність затверджуються в
порядку, який визначається Кабінетом
Міністрів України.

Постановою Державного комітету Ради
Міністрів СРСР з праці та соціальних
питань Секретаріатом Всесоюзної
центральної ради професійних спілок
від 28 грудня 1977 року N 447/24, яка діє на
території України відповідно до
постанови Верховної Ради України
відповідно до Постанови Верховної Ради
України від 12 вересня 1991 року N 1545-XII "Про
порядок тимчасової дії на території
України окремих актів законодавства
Союзу РСР" передбачено перелік посад і
робіт, що заміщуються чи виконуються
працівниками, з якими підприємством,
установою, організацією можуть
укладатися письмові договори про повну
матеріальну відповідальність за
незабезпечення збереження цінностей,
переданих їм на збереження, обробку,
продаж (відпуск), перевезення або
застосування в процесі виробництва.

Пленум Верховного Суду України в п. 8
постанови "Про судову практику в
справах про відшкодування шкоди,
заподіяної підприємствам, установам,
організаціям їх працівниками" від 29
грудня 1992 р. N 14 роз'яснив, що
розглядаючи справи про матеріальну
відповідальність на підставі
письмового договору, укладеного
працівником з підприємством,
установою, організацією, про взяття на
себе повної матеріальної
відповідальності за незабезпечення
цілості майна та інших цінностей
(недостача, зіпсуття), переданих йому
для зберігання або інших цілей (п. 1 ст.
134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи
належить відповідач до категорії
працівників, з якими згідно зі ст. 1351
КЗпП може бути укладено такий договір,
та чи був він укладений. За відсутності
цих умов на працівника за заподіяну ним
шкоду може бути покладено лише
обмежену матеріальну
відповідальність, якщо згідно з чинним
законодавством працівник з інших
підстав не несе матеріальної
відповідальності у повному розмірі
шкоди (постанова Верховного Суду
України від 25 квітня 2012 р. у справі N
6-16цс12).

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення правильно зазначив, що посада
продавця відсутня в зазначеному
переліку, однак не врахував, що
відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_6
виконували роботи, безпосередньо
пов'язані із зберіганням, продажем
(відпуском), ввірених їм матеріальних
цінностей, про що відповідно до вимог
ст. 1351 КЗпП України з ними укладено
договір про повну матеріальну
відповідальність.

А тому, колегія суддів приходить до
висновку про те, що в даному випадку
Договори повної матеріальної
відповідальності укладені з
відповідачами без порушення вимог ст.
1351 КЗпП України, постанови Ради
Міністрів СРСР від 03 жовтня 1997 року №
889, постанови Держкомпраці СРСР та
ВЦРПС від 28 грудня 1997 року № 447/24.

Крім того, як вбачається із матеріалів
справи, судом першої інстанції були
оглянуті та вивчені матеріали за
колективною заявою відповідачів щодо
неправомірних дій працівників ТОВ
«Абсолют-1», за якими було встановлено,
що 20 жовтня 2012 року винесена постанова
про відмову в порушенні кримінальної
справи за ст.6 п.2 КПК України.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до роз'яснень викладених в
Пленумі Верховного Суду України в
постанові від 29 грудня 1992 року № 14 "Про
судову практику в справах про
відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками" передбачено, що під
прямою дійсною шкодою слід розуміти
втрату, погіршення або зниження
цінності майна, необхідність для
підприємства провести витрати на
відновлення, придбання майна чи інших
цінностей або провести зайві, тобто
викликані внаслідок порушення
працівником трудових обов'язків,
грошові виплати.

Пряма дійсна шкода є саме підставою, що
зумовлює перевірку умов можливості
настання матеріальної
відповідальності працівника. За
наявності шкоди для настання
матеріальної відповідальності
необхідні ще три умови: протиправна
поведінка працівника, причинний
зв'язок між протиправною поведінкою
працівника і результатом у вигляді
шкоди, що настала, і вина працівника.

Так, за матеріалами справи колегією
суддів установлено, що відповідачі за
актом прийому-передачі матеріальних
цінностей 23.05.2011 року прийняли товарних
цінностей на суму 125632.25 гривень (а.с.10
т.1).

В послідуючому, під час роботи за
період з 23.05.2011 року по 06.06.2011 року
відповідачами по справі отримувались
товарні цінності за накладними на суму
36865.52 гривень (а.с.11-76 т.1).

Проведеною у відділі магазину
інвентаризацією від 08.06.2011 року
встановлено, що фактичний залишок
товарних цінностей становить на суму
99457.62 гривні (а.с.77-105 т.1).

Відповідно до квитанцій прибуткових
касових ордерів встановлено, що
відповідачами за вказаний період
роботи здано виручки у вигляді
грошових коштів на суму 51206.97 гривень
(а.с.72-76 т.1).

Тобто, за період роботи відповідачів з
23.05.2011 року по 06.06.2011 року у відділі
магазину недостача складає 11789.08
гривень, що є прямою дійсною шкодою
завданою позивачу.

Відповідно до ст. 138 КЗпП України
обов'язок доказування наявності умов
для притягнення працівника до
матеріальної відповідальності
покладається на власника або
уповноважений ним орган. Відсутність
підстави чи хоча б однієї з умов
матеріальної відповідальності
виключає можливість притягнення
працівника до матеріальної
відповідальності.

Відповідно до роз'яснень п. 3 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 29
грудня 1992 року N 14 "Про судову практику в
справах про відшкодування шкоди,
заподіяної підприємству, установі,
організації їх працівниками" за шкоду,
заподіяну внаслідок порушення
трудових обов'язків, працівник несе
відповідальність перед підприємством
(установою, організацією), з яким
перебуває в трудових відносинах. За
вимогами інших осіб, що ґрунтуються на
неналежному виконанні працівником
своїх трудових обов'язків
(відшкодування шкоди їх майну, здоров'ю,
виплаченої пенсії, допомоги по
соціальному страхуванню та ін.),
відповідає підприємство, перед яким
винний працівник несе матеріальну
відповідальність у порядку регресу за
нормами трудового законодавства.

В п. 20 зазначеної вище постанови
Пленуму Верховного Суду України від 29
грудня 1992 року зазначено, що днем
виявлення шкоди слід вважати день, коли
власнику або уповноваженому ним органу
стало відомо про наявність шкоди,
заподіяної працівником. Днем виявлення
шкоди, встановленої в результаті
інвентаризації матеріальних
цінностей, при ревізії або перевірці
фінансово-господарської діяльності
підприємства, установи, організації,
слід вважати день підписання
відповідного акта або висновку.

У своїх запереченнях відповідачі
вказували, що інвентаризація була
проведена 06.06.2011 року з 8.00 до 21.00 години
за їх участю, проте акт ними не був
підписаний і своєї вини у допущенні
недостачі вони не вбачають (а.с.122-124 т.1).

Статтею 137 КЗпП України встановлено, що
суд при визначенні розміру шкоди, що
підлягає покриттю, крім прямої дійсної
шкоди, враховує ступінь вини
працівника і ту конкретну обстановку,
за якої шкоду було заподіяно. Коли
шкода стала наслідком не лише винної
поведінки працівника, але й
відсутності умов, що забезпечують
збереження матеріальних цінностей,
розмір покриття повинен бути
відповідно зменшений.

Разом з тим при розгляді справи
встановлено, що за період роботи
відповідачів у позивача не існувало
обставин, що перешкоджали працівникам
виконувати належним чином покладені на
них обов'язки, зокрема, відсутність
нормальних умов зберігання
матеріальних цінностей, неналежна
організація праці, а також установлено,
що відповідачами не вживались будь-які
залежні від них заходи до запобігання
або відвернення шкоди, навпаки,
відповідачі залишили роботу після
проведення ревізії 06.06.2011 року та
припинили трудові обов'язки з
позивачем.

Заперечення відповідачів щодо не
ознайомлення їх з наказами про
прийняття та звільнення з роботи не
впливають на спірні правовідносини і
могли бути оскаржені відповідачами в
окремому порядку.

За таких обставин, матеріалів справи,
доказів наданих сторонами, колегія
суддів приходить до висновку, що між
сторонами існували трудові обов'язки,
відповідачі відносяться до категорії
осіб, які виконували роботу зі
збереження, отримання та продажу
(відпуску) матеріальних цінностей, і з
ними правомірно укладено договори про
повну матеріальну відповідальність,
завдана шкода недостачею товарів
виникла від дій відповідачів при
виконанні трудових обов'язків і є
доведеною у повному обсязі, а тому
доводи апеляційної скарги є
обґрунтованими і вона підлягає до
задоволення, а рішення суду першої
інстанції до скасування з ухваленням
нового рішення у справі про
задоволення позовних вимог про
стягнення з відповідачів на користь
позивача завданої шкоди в сумі 11789.08
гривень та судового збору у рівних
частинах, відповідно до положень ст.309
ЦПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 303 , 307 , 309 , 313 , 314, 316 , 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ТОВ "Абсолют -1"
задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду
м. Черкаси від 04 листопада 2013 року по
справі за позовом ТОВ "Абсолют -1" до
ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про відшкодування
шкоди, заподіяної працівниками при
виконанні трудових обов'язків -
скасувати та ухвали нове рішення у
справі, яким:

- позовні вимоги ТОВ «Абсолют - 1»
задовольнити ;

- стягнути з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1, на
користь ТОВ «Абсолют - 1» 5894.54 гривень
завданої шкоди та 107.30 гривень
понесених судових витрат;

- стягнути з ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний код НОМЕР_2, на
користь ТОВ «Абсолют - 1» 5894.54 гривень
завданої шкоди та 107.30 понесених
судових витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення .

Головуючий :

Судді :