АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Провадження № 22-ц/774/181/К/14
Головуючий в суді першої
Справа № 408/8766/12
інстанції - Вікторович Н.Ю.
Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року
м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильськї А.П., Михайлів Л.В.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участю - позивача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Дзержинського районного
суду м. Кривого Рогу від 08 жовтня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення суми
завдатку та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2012 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_5 і ОСОБА_3 про
стягнення суми завдатку та моральної
шкоди. В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що 07 жовтня 2012 року між ним та
ОСОБА_5 укладено договір про попередні
наміри, предметом якого є продаж
останнім позивачу квартири АДРЕСА_1 за
389280грн., із яких позивачем передано
відповідачу ОСОБА_5 завдаток у сумі
16220грн. в еквіваленті 2000 доларів США.
Вищезазначена угода була укладена в
приміщенні агентства нерухомості
«Хрещатик» та посвідчена посадовою
особою цього агентства - відповідачем
ОСОБА_3, який виступав гарантом
законності правочину. Після отримання
завдатку відповідач ОСОБА_5 зник та
припинив контактувати з позивачем.
Звернувшись до нотаріуса, ОСОБА_2
дізнався, що квартира, яку він мав намір
придбати, знаходиться в заставі банку і
22 жовтня 2012 року реалізована
державними виконавцями. Уточнивши
під час розгляду справи позовні вимоги,
просив суд стягнути на його користь в
солідарному порядку з ОСОБА_5 та ОСОБА_3:
подвійну суму завдатку в розмірі
32440грн., 40000 грн. моральної шкоди, 7935грн.
витрат на правову допомогу та 724,40грн.
судового збору.

Рішенням Дзержинського районного
суду м. Кривого Рогу від 08 жовтня 2013
року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені
частково, з ОСОБА_5 на його користь
стягнуто подвійну суму завдатку у
розмірі 32440грн. та судові витрати у
розмірі 8812 грн. У задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_5 в частині
стягнення моральної шкоди та в позові
до ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового про
задоволення позовних вимог у повному
обсязі, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права. Зокрема, на його думку,
відмовляючи йому в позовних вимогах до
ОСОБА_3, судом не враховано, що останній
знав, що спірна квартира є заставним
майном банку, але приймав участь в
укладанні договору про попередні
наміри від 07.10.2012 року, надавши гарантію
законності угоди. Крім того,
відмовляючи в частині позову про
стягнення моральної шкоди, суд не
звернув уваги на той факт, що внаслідок
неправомірних дій відповідачів ОСОБА_2
завдано моральні та душевні
страждання, які призвели до його
госпіталізації в кардіологічне
відділення лікарні.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 жовтня 2012 року
в агентстві нерухомості «Хрещатик» між
та ОСОБА_5 укладено договір про
попередні наміри, згідно якого не
пізніше 01 листопада 2012 року відповідач
ОСОБА_5 (Продавець) мав намір продати, а
позивач ОСОБА_2 (Покупець) бажав купити
квартиру АДРЕСА_1 за 389280грн. в
еквіваленті 48000доларів США. (а.с. 7-10).

Згідно зазначеного договору у момент
його підписання позивачем була
передана відповідачу сума завдатку у
розмірі 16220грн. в еквіваленті 2000
доларів США.

Зазначений договір посвідчений
відповідачем ОСОБА_3 як посадовою
особою агентства.

Звертаючись до суду з даним позовом,
ОСОБА_2 посилався на те, що відповідач
ОСОБА_5 не виконав зобов'язання за
договором, а ОСОБА_3, який гарантував
законність угоди, заявив, що не має
відношення до цієї справи та йому не
відомо, де перебуває ОСОБА_5 Позивач
наполягав на солідарному стягненню з
відповідачів моральної та
матеріальної шкоди, спричиненої йому
їх неправомірними діями.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
погодився не з усіма доводами позивача
та задовольнив його вимоги частково,
стягнувши з ОСОБА_5 на його користь
подвійну суму завдатку у розмірі
32440грн. та судові витрати у розмірі 8812
грн.

Оскільки відповідач ОСОБА_5 не оскаржив
рішення суду в апеляційному порядку,
колегія суддів, виходячи із положень
ст.. 303 ЦПК України щодо меж розгляду
справи апеляційним судом, не вдається
до оцінки рішення суду в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_2, яка
не оскаржена відповідачем, а
обмежується лише оцінкою рішення в
частині відмови в задоволенні позову
ОСОБА_2

На думку колегії суддів, доводи
апеляційної скарги позивача не містять
підстав для її задоволення.

Так, посилання на участь відповідача
ОСОБА_3 в укладанні договору про
попередні наміри від 07.10.2012 року та його
обізнаність про те, що спірна квартира
є заставним майном банку, не є
підставою для покладення на останнього
солідарної відповідальності за
невиконання зобов'язань за договором
про попередні наміри, оскільки він не є
стороною цього договору та не брав на
себе жодних зобов'язань.

Крім того, в матеріалах справи взагалі
відсутні докази того, що між позивачем
та Агентством нерухомості «Хрещатик»
існували правовідносини з приводу
купівлі-продажу нерухомості, які б
могли бути підставою для покладення на
останнього відповідальності за угоду,
яка не відбулась.

Також безпідставними є доводи
апеляційної скарги в частині відмови у
стягненні моральної шкоди, оскільки, як
роз'яснив Пленум Верховного Суду в п. 2
постанови від 31 березня 1995 року N 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», спори про відшкодування
заподіяної фізичній чи юридичній
особі моральної (немайнової) шкоди
розглядаються, зокрема: коли право на
її відшкодування безпосередньо
передбачено нормами Конституції або
випливає з її положень; у випадках,
передбачених статтями 7, 440-1
Цивільного кодексу Української РСР
та іншим

законодавством, яке встановлює
відповідальність за заподіяння

моральної шкоди (наприклад, ст. 49
Закону "Про інформацію", ст. 44 Закону
"Про авторське право і суміжні права";
при порушенні зобов'язань, які
підпадають під дію Закону "Про захист
прав споживачів" чи інших законів, що
регулюють такі зобов'язання і
передбачають відшкодування моральної
(немайнової) шкоди.

Згідно п. 5 цієї постанови, відповідно
до загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору. Особа (фізична чи
юридична) звільняється від
відповідальності по відшкодуванню
моральної шкоди, якщо доведе, що
остання заподіяна не з її вини.
Відповідальність заподіювача шкоди
без вини може мати місце лише у
випадках, спеціально передбачених
законодавством.

Зважаючи на те, що умовами договору про
попередні наміри, укладеного між
позивачем та відповідачем ОСОБА_5, не
передбачена можливість відшкодування
моральної шкоди у випадку порушення
зобов'язань однією зі сторін, підстави
для стягнення з останнього моральної
шкоди відсутні.

Також колегія суддів не вбачає підстав
для стягнення моральної шкоди й з
відповідача ОСОБА_3

У матеріалах справи відсутні належні
та допустимі, з огляду на положення ч. 2
ст. 59, ст.. 61 ЦПК України, докази того, що
дії відповідачів ОСОБА_5 і ОСОБА_3
носять протиправний характер.

Також відсутні докази наявності
причинного зв'язку між хворобою
позивача та діями відповідачів, а також
вини останніх в її заподіянні.

За таких обставин позовні вимоги
ОСОБА_2 про відшкодування моральної
шкоди задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу позивача ОСОБА_2 слід залишити
без задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 08 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:/підпис/

Судді: /підписи/

Головуючий :
І.Є.Ляховська

Судді:
А.П.Барильська

Л.В.Михайлів