Головуючий суду 1 інстанції - Река А.С.
Доповідач - Коновалова В.А.
Справа № 434/6309/13-ц
Провадження № 22ц/782/104/14
РІШЕННЯ

Іменем України

05 лютого 2014 року
м. Луганськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області у складі:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів -Ступіної Я.Ю., Темнікової В.І.

при секретарі: Івасенко І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області
справу

за апеляційною скаргою Державного
підприємства «Донецька залізниця»

на рішення Артемівського районного
суду м. Луганська від 18 грудня 2013 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
Державного підприємства «Донецька
залізниця» Вагонне депо Луганськ про
поновлення на роботі, скасування
наказу про припинення трудового
контракту, стягнення заробітної плати
за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о
в и л а:

У серпні 2013 року позивачка звернулася
до суду з позовом до державного
підприємства «Донецька залізниця» про
поновлення на роботі, скасування
наказу про припинення трудового
контракту, стягнення заробітної плати
за час вимушеного прогулу, в
обґрунтування якого вказала, що з 12.03.1990
року знаходилася в трудових відносинах
з відповідачем та виконувала обов'язки
оператора. 29.06.1994 року на підставі
наказу № 535 переведена на посаду
провідника, 02.08.2013 року звільна за п. 8
ст. 36 КЗпП України з умов, передбачених
контрактом. Підставою для звільнення
стало те, що 17.07.2013 року під час
перевірки працівниками ЦІК роботи
проїзної бригади поїзда № 19/20
сполученням «Луганськ-Київ» виявлено,
що у вагоні № 10, де позивачка була
черговим провідником та працювала в
штабному вагоні разом з начальником
поїзду, в купе № 6 був виявлений один
безквитковий пасажир, у якого був
квиток на інше прізвище, про що
складений акт про провіз безквиткового
пасажиру та провіз ручної кладі 20 кг.
Вона сплатила штраф у розмірі 216,17 грн.
Позивачка з виявленим порушенням не
згодна, зазначає, що її притягнули до
відповідальності вкрай суворо. Вона як
провідник пасажирських вагонів
виконувала всі накази начальника
поїзда, який і здійснив допуск у вагон
пасажира з квитком на інше прізвище та
провіз ручної поклажі. Також вказала,
що вона працювала на посаді провідника
пасажирських вагонів дев'ятнадцять
років, за весь час не має стягнень,
завжди сумлінно виконувала посадові
обов'язки, окрім того вона є одинокою
матір'ю, сама виховує неповнолітнього
сина, який має незадовільний стан
здоров'я.

Позивачка просила суд скасувати наказ
відповідача № 1220-ос від 02.08.2013 року «по
особовому складу», поновити ОСОБА_2 на
посаді провідника пасажирських
вагонів Донецької залізниці Вагонного
депо Луганськ, стягнути з відповідача
на її користь заробітну плату за час
вимушеного прогулу з 02.08.2013 року по час
набрання рішенням суду чинності.

Рішенням Артемівського районного суду
м. Луганська від 18 грудня 2013 року позов
ОСОБА_2 до державного підприємства
«Донецька залізниця» про поновлення на
роботі, скасування наказу про
припинення трудового контракту,
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу задоволено. Суд
скасував наказ (розпорядження)
державного підприємства «Донецька
залізниця» вагонного депо Луганськ №
1220-ос від 02.08.2013 року про звільнення
провідника пасажирського вагону
ОСОБА_2; поновив ОСОБА_2 на посаді
провідника пасажирських вагонів
державного підприємства «Донецька
залізниця» вагонного депо Луганськ;
стягнув з державного підприємства
«Донецька залізниця» на користь ОСОБА_2
середній заробіток за час вимушеного
прогулу в сумі 19214,08 грн. Вирішено
питання про судовий збір. Суд допустив
негайне виконання рішення в частині
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу в межах платежу за один місяць
в сумі 4304,85 грн.

В апеляційній скарзі державне
підприємство «Донецька залізниця»
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення
яким у задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин справи, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушенням судом
норм матеріального права.

В судовому засіданні позивач та її
представник апеляційну скаргу не
визнали.

Представник відповідача доводи
апеляційної скарги підтримав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення учасників процесу,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів апеляційного
суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив із того, що
вирішуючи питання щодо прийняття
заходів реагування на порушення ОСОБА_2
«Інструкції провідника пасажирських
вагонів», які застосовані до позивача,
за своєю суворістю не співрозмірні з
тяжкістю порушення, відповідачем при
накладенні стягнення у вигляді
звільнення не враховано, що позивач
працювала на займаній посаді тривалий
час, до дисциплінарної
відповідальності раніше не
притягувалась, також відповідачем не
врахованого сімейний стан позивачки,
наявність у неї неповнолітнього сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який має
незадовільний стан здоров'я та
знаходиться на утриманні позивачки,
яка є одинокою матір'ю.

Проаналізувавши встановлені судом
першої інстанції обставини по справі
та матеріали справи у їх сукупності
апеляційний суд вважає, що до таких
висновків суд дійшов помилково,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 статті 21 КЗпП
України особливою формою трудового
договору є контракт, в якому строк його
дії, права, обов'язки і
відповідальність сторін (в тому числі
матеріальна), умови матеріального
забезпечення і організації праці
працівника, умови розірвання договору,
в тому числі дострокового, можуть
встановлюватися угодою сторін. Сфера
застосування контракту визначається
законами України.

Частиною 3 ст. 15 Закону України "Про
залізничний транспорт" встановлено, що
працівники залізничного транспорту
загального користування, які
здійснюють обслуговування пасажирів,
працевлаштовуються на підприємства
пасажирського залізничного транспорту
загального користування за
контрактною формою трудового договору.
Перелік категорій та посад працівників
залізничного транспорту, які
працевлаштовуються за контрактною
формою трудового договору, затверджено
постановою Кабінетом Міністрів
України від 15 липня 1997р. № 764, де
зазначено і посада провідника
пасажирського поїзда.

Судом встановлено, що відповідно до
наказу № 45/л від 12.03.1990 року ОСОБА_2
прийнята на посаду учня оператора
Донецької залізниці
Ворошиловградського відділення, 09.06.1994
року згідно наказу № 535/а від 29.06.1994 року
переведена провідником пасажирських
вагонів, згідно наказу № 1109 від 02.10.2000
року з позивачкою укладено контракт.

Згідно наказу № 688-ос від 01.07.2011 року
ОСОБА_2 переведена на посаду провідника
пасажирського вагону резерву
провідників на умовах контракту.

01.07.2011 року між ОСОБА_2 та відповідачем
укладено контракт № 274, відповідно до
умов якого ОСОБА_2 прийнята за посадою
провідник пасажирського вагону, строк
дії якого з 01.07.2011 року по 01.07.2016 року.

Згідно наказу ДП «Донецька залізниця»
вагонне депо Луганськ від 23.02.2012 року №
792-ос з провідником пасажирського
вагону резерву провідників вагонного
депо Луганськ ОСОБА_2, на підставі її
особистої заяви, укладено Додаткову
угоду до контракту від 01.07.2011 року № 274,
а згідно наказу ДП «Донецька
залізниця» вагонне депо Луганськ №
214-ос від 22.03.2013 року укладено Додаткову
угоду № 2 до вказаного контракту.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України
підставами припинення трудового
договору є підстави, передбачені
контрактом.

В пункті 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів» № 9
від 06.11.1992 року зазначено, що вирішуючи
позови про поновлення на роботі, осіб,
звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП України,
суди повинні мати на увазі, що на
підставі цієї норми припиняється
трудовий договір при наявності умов,
визначених сторонами в контракті для
його розірвання.

Пунктом 18 контракту та додатковою
угодою № 1 до нього, які укладені між
позивачкою та відповідачем, сторони
передбачили додаткові підстави для
розірвання контракту, зокрема, п.п. «а»
визначено таку підставу, як
встановлення факту перевезення
безквиткових пасажирів та надлишкової
ручної поклажі; п.п. «ж» передбачено
прийняття до перевезення або
перевезення в пасажирських вагонах
будь-яких відправлень (Експрес-передач)
з порушенням вимог інструкції з
надання таких послуг.

Судом встановлено, що 17 липня 2013 року
ревізорами Центральної інспекції з
контролю за якістю обслуговування
пасажирів проведено перевірку
пасажирського поїзда № 19/20
«Луганськ-Київ» і на дільниці
„Слов'янськ - Полтава" та у вагоні № 10,
черговим провідником у якому була
позивач ОСОБА_2, встановлено
перевезення безквиткового пасажиру
від ст. Луганськ до ст. Київ і виявлено
перевезення передачі вагою 20 кг з
порушенням вимог Інструкції, про що у
присутності начальника поїзда
Дьоміної та чергового провідника
ОСОБА_2, складено Акт форми ЛУ-4 Г № 007025
від 17.07.2013 року, який останніми
підписаний без зауважень. В акті також
зазначено, що пасажиром сплачено тариф
за проїзд по квитанції ГУ-57 АЕ № 440374 на
суму 197,21 грн., від сплати штрафу пасажир
відмовився за відсутністю коштів.
Провідником сплачено тариф та штраф за
перевезення передачі вагою 20 кг по
квитанції ГУ-57 АЕ № 440375 та квитанції
ЛУ-9 Ф 196378 (а.с.47).

Відповідно до доданих до акту пояснень
від 17.07.2013 року ОСОБА_2 зазначала, що
проїжджав безбілетний пасажир в 6 купе
от ст. Луганськ до ст. Київ та 20 кг
передача. Згідно пояснень начальника
поїзда Дьоміної Ю.М., вона допустила у
вагон трьох пасажирів без проїзних
документів на місця № 1, № 2, № 3.

Згідно пояснень позивача на ім'я нач.
вагонного депо ст. Луганськ, вона
обслуговувала вагон № 10 поїзду № 19/20
сполученням «Луганськ-Київ». При
здійсненні перевірки ЦІК в 6 купе
вагона 10 був виявлений пасажир з
невідповідністю прізвища в квітку і
документа та передача в котельному
відділенні на 20 кг, про що був складений
акт.

Також під час розгляду справи в суді
позивач зазначила, що будучи 17.07.2013 року
черговим провідником здійснила в м.
Луганську, за наказом начальника
поїзда, посадку в купе № 6 вагона № 10
пасажира у якого прізвище та ім'я у
проїзному документі не відповідали
даним документа, що засвідчує особу.
При здійсненні перевірки ревізорами
нею був сплачений тариф та штраф за
перевезення передачі вагою 20 кг по
квитанціям, а також сплачено тариф за
проїзд пасажира в сумі 197,21 грн.

Судом встановлено, що 17.07.2013 року у
поїзді № 19/20 сполученням
«Луганськ-Київ» у купе № 6 усі квитки
було продано. Однак, в 6 купе вагона 10
виявлено перевезення безквіткового
пасажира, який проїжджав від станції
Луганськ до станції Київ, а саме
прізвище та ім'я пасажира у проїзному
документі не відповідали даним
документа, що засвідчує особу. Дані
обставини не заперечувалися позивачем
під час розгляду справи в суді
апеляційної інстанції та зазначені в
позовній заяві.

Таким чином, по справі знайшло своє
підтвердження порушення позивачкою
Інструкції провіднику пасажирських
вагонів ЦЛ-0038, Правил перевезення
пасажирів багажу, вантажобагажу та
пошти залізничним транспортом України
та умов укладеного контракту.

Посилання позивача на те, що вона
працювала в штабному вагоні разом з
начальником поїзда і як провідник
вагону виконувала всі накази
начальника поїзної бригади і саме за
його наказом здійснила посадку
пасажира в купе № 6, не заслуговують на
увагу, виходячи з наступного.

Згідно п. 3.9.4 та п. 3.9.5 Інструкції
провіднику пасажирських вагонів ЦЛ-0038,
затвердженої наказом Укрзалізниці від
01.09.2003 року № 234-Ц, на шляху прямування,
у пунктах формування та обороту
провідникам забороняється: перевозити
окремі відправлення пасажирів без
відповідного оформлення; допускати у
вагон сторонніх осіб, у т.ч.
безквиткових пасажирів та осіб з
надлишковою ручною поклажею.

В пункті 2.11. зазначеної вище Інструкції
під час посадки пасажирів у поїзд
провідник зобов'язаний знаходитись
біля відкритих дверей вагона (решта
дверей вагона, крім торцевих, повинні
бути замкнені на внутрішні замки) та
перевіряти у пасажирів наявність
правильно оформлених проїзних
документів, згідно з посвідченням
особи пасажира, слідкувати за
дотриманням правил перевезень ручної
поклажі. Якщо посадку здійснюють
пасажири по груповому проїзному
документу, прізвище, вказане в
посвідченні пасажирів, перевіряється
на відповідності, зі списком пасажирів,
завіреним підписом квиткового касира
та печаткою каси, наданим керівником
групи.

Відповідно до п.7.2 Правил
перевезення пасажирів багажу,
вантажобагажу та пошти залізничним
транспортом України, затверджених
наказом Міністерства транспорту та
зв'язку України № 1196 від 27.12.2006 року із
змінами та доповненнями, посадка в
поїзд осіб, що здійснюють поїздку за
повними проїзними документами,
здійснюється за пред'явлення
проїзного документа та документа, який
посвідчує особу (паспорта громадянина
України, паспорта громадянина
України для виїзду за кордон,
дипломатичного паспорта України,
службового паспорта України,
посвідчення особи моряка, посвідчення
члена екіпажу, посвідчення особи на
повернення в Україну, тимчасового
посвідчення громадянина України,
посвідчення водія, посвідчення особи
без громадянства для виїзду за кордон,
посвідчення особи, яка потребує
додаткового захисту, проїзного
документа для виїзду за кордон особи,
яку визнано біженцем, та особи, яка
потребує додаткового захисту, довідки
про звернення за захистом в Україні,
посвідки на постійне проживання,
посвідки на тимчасове проживання,
картки мігранта,

посвідчення біженця, проїзного
документа біженця, паспортного
документа іноземця та особи без
громадянства).

Пунктом 7.3 вказаних Правил передбачено,
що пасажири без проїзних документів
чи з недійсними проїзними документами,
з прізвищем та іменем у проїзному
документі, які не відповідають даним
документа, що посвідчує особу (за
винятком допущених описок не більше
трьох знаків), з ручною поклажею більше
встановлених норм та з перевищенням
розмірів, установлених для ручної
поклажі, у вагон не допускаються.

Згідно п. 18.6 Правил вважається
безквитковим пасажир, який здійснює
поїздку

за проїзним документом, прізвище та
ім'я в якому не відповідають даним
документа, що посвідчує особу.

Із змінами, внесеними до Правил
перевезення пасажирів багажу,
вантажобагажу та пошти залізничним
транспортом України стосовно посадки в
поїзд осіб при пред'явленні проїзного
документа та документа, який посвідчує
особу, позивачка була ознайомлена, що
підтверджується її підписом в журналі
ознайомлення проїзних бригад з
наказами та телеграмами.

Отже, черговим провідником вагона
ОСОБА_2 були порушені п. 3.9.4 та п. 3.9.5
Інструкції провіднику пасажирських
вагонів ЦЛ-0038, п.п.7.2,7.3,18.6 Правил
перевезення пасажирів багажу,
вантажобагажу та пошти залізничним
транспортом України, що виразилися в
перевезенні безквиткового пасажира та
перевезення передачі без відповідного
оформлення.

Позивачем не надано суду доказів
перевезення безквиткового пасажира та
передачі без відповідного оформлення
саме за наказом начальника поїзда. Під
час перевірки ревізорами Центральної
інспекції з контролю за якістю
обслуговування пасажирів
пасажирського поїзда № 19/20
«Луганськ-Київ» начальник поїзда у
своїх поясненнях зазначену вище
обставину не підтвердив.

Судом встановлено, що згідно протоколу
оперативної наради при начальнику
вагонного депо Луганськ від 19.07.2013 року
за результатами вказаної перевірки на
оперативній нараді проведено розбір
акту перевірки поїзда № 19/20
сполученням «Луганськ-Київ» (начальник
поїзда Дьоміна Ю.М.) ревізорами
Інспекції з контролю обслуговування
пасажирів на вокзалах і в поїздах (ЦІК)
17.07.2013 року та оперативна нарада
запропонувала попередити про
розірвання контракту начальника
поїзда Дьоміну Ю.М. та провідника
пасажирського вагону ОСОБА_2

19.07.2013 року ОСОБА_2 була повідомлена про
те, що за порушення нею умов контракту
(перевезення у вагоні безбілетного
пасажира чи надлишкової ручної
поклажі) трудовий договір з нею буде
розірвано, а вона звільнена з роботи на
підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України та
підпункту «а» пункту 18 зазначеного
контракту на протязі двох тижнів з
моменту ознайомлення, про що ОСОБА_2
19.07.2013 року була ознайомлена.

Згідно довідки від 02.08.2013 року № 01/17-375
метою дотримання ст. 184, ст. 186-1 КЗпП
України ОСОБА_2 було запропоновано
кілька посад, але вона відмовилася від
пропозицій та підпису, про що складено
акт від 02.08.2013 року.

Відповідно до наказу (розпорядження) №
1220-ос від 02.08.2013 року, ОСОБА_2 звільнено з
посади провідника пасажирського
вагону за п. 8 ст. 36 КЗпП України з
підстав, передбачених контрактом, а
саме п.п. „а", п.п. „ж" п. 18 контракту № 274
від 01.07.2011 року.

Зазначені обставини свідчать про те, що
позивачка звільнена з підстав,
передбачених укладеним між сторонами
контрактом № 274 від 01.07.2011 року та
додатковою угодою до нього № 1 від
23.02.2012 року (п. 8 ст. 36 КЗоТ України), це не
може вважатися дисциплінарним
стягненням, тому положення щодо
порядку застосування стягнень, на дані
правовідносини не поширюються.

Таким чином, посилання суду на те, що
вирішуючи питання щодо прийняття
заходів реагування на порушення ОСОБА_2
«Інструкції провідника пасажирських
вагонів», які застосовані до позивача,
за своєю суворістю не співрозмірні з
тяжкістю порушення, не відповідає
вимогам закону.

Посилання суду на те, що ОСОБА_2
звільнена за перевезення одного
безквіткового пасажира, хоча контракт
укладений між нею та адміністрацією
депо передбачає його розірвання у
випадку встановлення факту
перевезення безквиткових пасажирів,
тобто не одного, а двох і більше у
зв'язку з цим адміністрація не мала
права звільняти позивача за провіз
безквиткового пасажира є помилковими,
оскільки формулювання „перевезення
безквиткових пасажирів" визначає не
визначену кількість пасажирів, в тому
числі одного.

Також суд дійшов помилкового висновку
про те, що відповідно до повідомлення
про звільнення № 01/18-117 від 19.07.2013 року,
ОСОБА_2 була повідомлена про звільнення
на підставі п. 8 ст. 36 та п.п. «а» п. 18
контракту (встановлення факту
перевезення безквиткових перевезень
та надлишкової ручної поклажі), а
звільнена, відповідно до наказу
(розпорядження) № 1220-ос від 02.08.2013 року,
за порушення «Інструкції провідника
пасажирських вагонів», що виразилося в
перевезенні безквиткового пасажиру та
перевезення передачі без відповідного
оформлення, що є додатковою підставою
для припинення та розірвання
контракту, згідно п.п. «а» та «ж» п. 18
«Контракту з працівником» № 274 від
01.07.2011 року і додатку № 1 до нього. Так,
пунктом 20 укладеного між сторонами
контракту від 01.07.2011 року передбачено,
що при достроковому розірванні
контракту у разі невиконання або
неналежного виконання сторонами
зобов'язань, передбачених контрактом,
він розривається з попередженням
відповідної сторони за два тижні. Разом
з тим, цим пунктом не встановлено
обов'язку відповідача викладати у
цьому повідомленні точне та повне
формулювання причин такого
розірвання. Отже та обставина, що
формулювання зазначене в повідомленні
не повно відповідає формулюванню
зазначеному в наказі про звільнення не
є підставою вважати, що відповідачем
допущено порушення при звільненні
позивача, оскільки юридичним
документом є наказ, а не повідомлення.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що ОСОБА_2 були порушені п. 3.9.4 та
п. 3.9.5 Інструкції провіднику
пасажирських вагонів ЦЛ-0038, п.п.7.2,7.3,18.6
Правил перевезення пасажирів багажу,
вантажобагажу та пошти залізничним
транспортом України, що виразилися в
перевезенні безквиткового пасажира та
перевезення передачі без відповідного
оформлення, тому у відповідача були
наявні правові підстави для
дострокового розірвання трудового
контракту з позивачкою по п. 8 ст. 36 КЗпП
України. Отже, наказ вагонного депо
Луганськ ДП «Донецька залізниця» за №
1220-ос від 02082013 року про припинення
трудового договору з ОСОБА_2 за п. 8 ст. 36
КЗпП України з підстав передбачених
контрактом є законним та
обґрунтованим.

Оскільки позовні вимоги про стягнення
середнього заробітку є похідними від
вимог про поновлення на роботі, вони
також задоволенню не підлягають.

Посилання позивача на те, що складений
ревізорами ЦІК акт форми ЛУ-4 № 007025 від
17.07.2013 року не відповідає Інструкції
про проведення контрольно-ревізійної
роботи на залізничному транспорті
України, а саме: в акті не вказане
прізвище ім'я по батькові
безквіткового пасажира, адреса
реєстрації або мешкання, не можуть бути
підставою для задоволення позовних
вимог, так як зазначений акт у
визначеному законом порядку
незаконними не визнавався. Крім того,
згідно п. 6.8.1 та п. 6.8.2 Інструкції про
проведення контрольно-ревізійної
роботи на залізничному транспорті
України, затвердженої наказом
Міністерства транспорту України № 196-Ц
від 30.06.1999 року при виявлені у вагонах
далекого сполучення та місцевих
поїздах пасажирів, які проїжджають без
квитків, особи, які виконують контроль,
зобов'язані встановити й викласти у
акті обставини безквіткового проїзду,
прізвища винних провідників, номери
документів, що засвідчують їх
особистості, а також, по можливості,
прізвища та адреси безквіткових
пасажирів. Акт підписують: особи, які
контролювали поїзд, начальник поїзда,
провідник вагона. До акту додаються
пояснювальні записки винних осіб. У
випадках відмови від підпису
начальника поїзду, провідників та
інших осіб, винник у порушеннях, в акті
проводиться запис: «від підпису
відмовився». Цей факт реєструється в
рейсовому журналі.

Отже, вказаною вище Інструкцією
передбачено зазначення в акті прізвища
та адреси безквиткових пасажирів по
можливості, а не в обов'язком порядку,
на що суд першої інстанції не звернув
належної уваги.

Крім того, не зазначення в акті
перевірки прізвища та адреси
безквиткового пасажира не пов'язується
із відповідальністю позивачки за
невиконання умов контракту.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов до помилкового висновку, що
оскільки в акті перевірки не було
вказано прізвище, ім'я безквіткового
пасажиру, неможливо точно встановити,
чи мали місце ознаки безквіткового
проїзду, або наявні ознаки порушення
правил оформлення квитків, при цьому не
взявши до уваги пояснення самої
позивачки, яка в судовому засіданні та
в тексті позовної заяви не
заперечувала факт перевезення
безквіткового пасажира, однак
зазначаючи, що здійснила посадку
такого пасажира за наказом начальника
поїзда.

Посилання позивача на те, що вона є
одинокою матір'ю і у відповідності до
вимог ст. 184 КЗпП України відповідач не
мав права її звільняти не заслуговують
на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 184 КЗпП України
звільнення вагітних жінок і жінок, які
мають дітей віком до трьох років (до
шести років - частина шоста статті 179),
одиноких матерів при наявності дитини
віком до чотирнадцяти років або
дитини-інваліда з ініціативи власника
або уповноваженого ним органу не
допускається, крім випадків повної
ліквідації підприємства, установи,
організації, коли допускається
звільнення з обов'язковим
працевлаштуванням.

З аналізу указаної норми вбачається, що
держава гарантує захист одинокій
матері від звільнення з роботи саме з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу.

Як вже зазначалося вище, позивачка
звільнена з посади провідника
пасажирського вагону за п. 8 ст 36 КЗпП
України з підстав, передбачених
контрактом, а не з ініціативи власника.
Тому положення ч. 3 ст. 184 КЗпП України на
позивача не поширюються.

Колегія суддів з урахуванням положень
ч. 2 ст. 214, ст.. 360-7 ЦПК України, враховує
правову позицію Верховного Суду
України за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення із
мотивів неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, яка
викладена у постанові від № 6-127 цс 12 від
23.012013 року, згідно якої зміст поняття
"розірвання трудового договору з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу" розкрито
законодавцем у п. 4 ст. 36 КЗпП України, до
якого віднесено лише звільнення з
підстав, передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП
України. Це виключає охоплення змістом
терміну "розірвання трудового договору
з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу" будь-якого
іншого звільнення, підстава якого не
зазначена в ст. ст. 40, 41 КЗпП України або
яке законодавець спеціально не
визначив як розірвання трудового
договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу.

Виходячи з нормативного тлумачення пп.
4, 8 ст. 36, ч. 3 ст. 40, ч. 3 ст. 41, ст. ст. 40, 41
КЗпП України на припинення трудового
договору з працівником з підстав,
передбачених контрактом - п. 8 ст. 36 КЗпП
України, а не у зв'язку зі звільненням
працівника з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу, ч. 3 ст. 40
КЗпП України не поширюється.

Суд першої інстанції не взяв до уваги
вищезазначені норми матеріального
права, дійшов висновків, які не
відповідають обставинам справи,
неповно з'ясував обставини справи і
прийняв помилкове рішення про
порушення відповідачем трудових прав
позивачки, тому колегія суддів вважає,
що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК
України рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог поновлення на роботі,
скасування наказу про припинення
трудового контракту, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу відмовити за
необґрунтованістю

Керуючись ст.ст. 303,309,319 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Донецька залізниця»
задовольнити.

Рішення Артемівського районного суду
м. Луганська від 18 грудня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
Державного підприємства «Донецька
залізниця» Вагонне депо Луганськ про
поновлення на роботі, скасування
наказу про припинення трудового
контракту, стягнення заробітної плати
за час вимушеного прогулу відмовити за
необґрунтованістю.

Рішення суду набирає законної
сили негайно після його проголошення,
але може бути оскаржене безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів після його проголошення у
касаційному порядку.

Головуючий :

Судді: