Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №0610/2-1527/12
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області

в складі: головуючої судді
Косигіної Л.М.

суддів:
Жигановської О.С., Кочетова Л.Г.

при секретарі
Трохимчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного
підприємства "Дюна-Лідер", третя особа -
ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 17 вересня 2013 року, -

в с т а н о в и л
а :

У листопаді 2012 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом, в якому просила
стягнути з винної сторони, визначеної
за наслідками експертизи, матеріальні
збитки у розмірі, встановленому
висновком експертизи та 30000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову посилалася на
те, що у 2010 році вона звернулася до
ОСОБА_2 з проханням купити за її кошти
необхідні матеріали для перекриття
даху будинку АДРЕСА_1, що належить їй на
праві власності, доставити ці
матеріали та провести роботи по
перекриттю даху. На виконання
домовленості вона сплатила ОСОБА_2 20000
грн. для придбання матеріалів, їх
доставку, розвантаження та за роботу по
перекриттю. Матеріали за ініціативою
ОСОБА_2 були придбані в ПП "Дюна Лідер"
(м. Коростень, вул. Шевченко, 2). ОСОБА_2
перекрив дах, а лишки шиферу
зберігалися у неї в підсобному
приміщенні. Через деякий час шифер на
даху почав тріскати, внаслідок чого
були затоплені стеля та стіни будинку.
Вона повторно звернулася до ОСОБА_2,
який власними коштами та залишками
шиферу відремонтував дах. Проте, після
спливу певного часу дах знову почав
протікати. На її пропозицію виправити
недоліки роботи ОСОБА_2 відмовився,
зазначивши, що шифер тріскається у
зв'язку з його неякісністю. Після цього
вона звернулася до ПП "Дюна Лідер",
продавець якого запевнив її, що шифер
якісний та надав сертифікат якості,
зазначивши при цьому, що дах пошкоджено
з вини майстра, який неякісно виконав
роботу. 20.09.2012 року вона письмово
звернулася до ПП "Дюна Лідер" з
претензією, в якій вимагала
відшкодувати шкоду. Представники
підприємства обстежили дах та
зазначили, що розтріскування шиферу
сталося у зв'язку із порушення його
монтажу. За таких обставин вважає, що
відповідачі зобов'язані відшкодувати
шкоду, спричинену їй внаслідок залиття
будинку через неякісну покрівлю.

Рішенням Коростенського
міськрайонного суду від 17 вересня 2013
року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення скасувати, ухвалити
нове рішення про задоволення позову.
Зазначила, що суд першої інстанції
відмовив у задоволенні позову,
зазначивши, що нею не подано докази на
підтвердження позовних вимог. При
цьому, судом не враховано покази
відповідача ОСОБА_2, який визнав факт
виконання ним робіт по перекриттю даху,
Сертифікат якості шиферу і Пам'ятку з
гарантійними умовами, які надані ПП
"Дюна Лідер". Крім того, судом
безпідставно не застосовано до даних
правовідносин положення ст. 17 Закону
України "Про захист прав споживача".

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відносини між споживачами товарів,
робіт і послуг, виробниками та
продавцями товарів, виконавцями робіт
і надавачами послуг різних форм
власності регулюються Законом
України "Про захист прав споживачів"
від 12.05.1991 року (надалі Закон). Цим
Законом установлено права споживачів,
а також визначено механізм їх захисту
та основи реалізації державної
політики у сфері захисту прав
споживачів.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону
споживач - це фізична особа, яка
придбаває, замовляє, використовує або
має намір придбати чи замовити
продукцію для особистих потреб,
безпосередньо не пов'язаних із
підприємницькою діяльністю або
виконанням обов'язків найманого
працівника.

Згідно зі ст. 60 ЦПК, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, установлених ст. 61 цього
Кодексу. Указане правило діє, якщо в
нормах матеріального права немає
вказівки про перерозподіл обов'язків
доказування.

При вирішенні спорів про захист прав
споживачів тягар доказування обставин,
які звільняють від відповідальності за
невиконання чи неналежне виконання
зобов'язання, в тому числі й за
спричинену шкоду, лежить на продавцеві
(виготівникові).

До фактів, які підлягають доказуванню у
справах про захист прав споживачів,
насамперед, слід віднести: чи мало
місце придбання продукції (замовлення
послуги); чи надавалась інформація про
товар (послугу) і яка саме; відомості
про властивості товару та
відповідність їх потребам споживача та
вимогам встановлених нормативів; чи
мало місце використання товару; чи мало
місце заподіяння шкоди, що завдана
життю, здоров'ю або майну споживача.

Про факт придбання, замовлення товарів
(послуг) у звичайний спосіб, засобом
доказування є: розрахунковий документ -
квитанція, товарний чи касовий чек,
квиток, талон та інше (п. 7 ч. 1 ст. 1
Закону); письмовий правочин; стосовно
товару, на який встановлено
гарантійний строк - технічний паспорт
чи інший документ, що його замінює, з
позначкою про дату продажу (п. 11 ст. 8
Закону).

З роз'яснень, викладених у п. 9 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
12.04.1996 року № 5 "Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
захист прав споживачів" вбачається, що
вимоги можуть заявляти споживачі, які
мають на товари квитанцію, товарний чи
касовий чек або інший письмовий
документ. Втрата зазначених
документів, неодержання їх при
придбанні товару чи неможливість їх
відновлення не позбавляє споживача
права доводити факт купівлі-продажу з
допомогою свідків.

Тобто, тягар доказування факту
придбання, замовлення товарів (послуг)
покладається на споживача.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом
та під час розгляду справи в суді
першої інстанції не зазначила, в чому
полягає спричинена їй матеріальна
шкода, не вказала кількість та вартість
матеріалів, придбаних у ПП "Дюна Лідер".

Під час апеляційного розгляду
позивачкою подано розрахунок
матеріальних збитків (а.с. 17 том 2), в
якому вона посилається на те, що у
серпні 2010 року у ПП "Дюна Лідер" було
придбано:

- 130 листів шиферу на суму 9100 грн.
(70 грн. за лист);

- 17 рулонів руберойду на суму
1870 грн. (110 грн. за рулон);

- 11 кг. цвяхів на суму 220 грн.
(20 грн. за 1 кг.);

- скоби на 30 грн.;

- степлер для скоб вартістю 98
грн.;

- коньки для даху на суму 682
грн.;

На підтвердження придбання товару у ПП
"Дюна Лідер" ОСОБА_1 надано Сертифікат
№010394 та Пам'ятку-технічні вимоги щодо
порядку зберігання шиферу.

Проте, вищевказані документи не є
належним доказом придбання
вищевказаних матеріалів в контексті
вимог п. 7 ч. 1 ст. 1, п. 11 ст. 8 Закону, 59 ЦПК
України.

Так, з ксерокопії Сертифікату №010394
вбачається, що його видано на засоби
пакетування багаторазового
використання, що відправлені з
продукцією - шифер від ВАТ
"Івано-Франківськцемент" до ПП "Дюна
Лідер", тобто на касети КРП, 24 шт. на суму
11760, що є Додатком до Правил
застосування обігу і повернення
засобів багаторазового використання
(а.с. 4). Крім того, вказаний сертифікат
надійшов на адресу відповідача факсом
07.09.2012 року, тобто через 2 роки після
придбання позивачкою будівельних
матеріалів.

Що стосується Пам'ятки-технічні вимоги
(Витяг з ТУ У В.2.7-26.6-2:2007) щодо
порядку зберігання шиферу (а.с. 5), то
вона також надійшла на адресу
відповідача факсом 07.09.2012 року, а тому
не може бути доказом придбання
позивачкою будь-якого товару у ПП "Дюна
Лідер" у серпні 2010 року.

Крім того, в суді апеляційної інстанції
були досліджені всі видаткові
накладні ПП "Дюна Лідер" за серпень 2010
року та звіт за цей же період, виписки з
особового рахунку за період з квітня по
листопад 2010 року, реєстри документів
(видаткових накладних за період з 01.07.2010
року по 30.09.2010 року), з яких вбачається,
що підприємство не продавало позивачці
(або ОСОБА_2.) будь-які будівельні
матеріали (а.с. 75, 76-104 том 1; 18-32, 33-63, 64-541
том 2).

Під час апеляційного розгляду були
допитані свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 -
менеджери ПП "Дюна Лідер", які пояснили,
що вони ніколи не продавали позивачці
будівельні матеріали.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про те, що ОСОБА_1 не доведено
належними та допустимими доказами факт
придбання у ПП "Дюна Лідер" будь-яких
будівельних матеріалів, в тому числі і
шиферу, а відтак відсутні підстави для
стягнення з ПП "Дюна Лідер"
матеріальної та моральної шкоди за
придбання неякісного, на думку
позивачки, товару.

Є безпідставними доводи апелянта про
те, що листи від 03.10.2012 року № 50 (а.с. 11
том 1), від 07.02.2013 року № 15 (а.с. 37 том 1),
акт обстеження № 1 від 01.10.2012 року (а.с. 38
том 1) є належним доказом придбання
будівельних матеріалів у ПП "Дюна
Лідер", оскільки у даних документах
підприємство навпаки вимагає у
позивачки надати підтверджуючи
документи на придбання матеріалів.

Під час апеляційного розгляду
представник ПП "Дюна Лідер" пояснив, що
з метою з'ясування обставин придбання
товару підприємством проводився огляд
шиферу та інших матеріалів, які були
використані позивачкою під час
перекриття даху будинку, проте ПП "Дюна
Лідер" ніколи не визнавало факт продажу
ОСОБА_1 будь-якого будівельного
матеріалу.

Що стосується вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
як виконавця робіт по перекриттю даху,
колегія суддів приходить до
наступного.

Відповідно до п.п. 3, 18 ч. 1 ст. 1 Закону,
виконавець - це суб'єкт
господарювання, який виконує роботи
або надає послуги; продавець - суб'єкт
господарювання, який згідно з
договором реалізує споживачеві товари
або пропонує їх до реалізації.

Тобто Закон регулює відносини
споживача з підприємством, установою,
організацією чи
громадянином-підприємцем, які
виготовляють та продають товари,
виконують роботи і надають послуги,
незалежно від форм власності та
організаційних форм підприємництва. На
відносини, де виробником і продавцем
товарів, виконавцем робіт і надавачем
послуг є громадянин, що не є
підприємцем дія цього Закону не
поширюється.

Оскільки ОСОБА_2 не є підприємцем, тому
дія Закону України "Про захист прав
споживачів" не поширюється на
правовідносини, які склалися між ним та
ОСОБА_1, а відтак тягар доказування
неякісного виконання робіт та розміру
спричиненої шкоди лежить на позивачці.

Відповідно до ст. ст. 837, 840 ЦК України,
на які як на правову підставу
посилається позивачка, за договором
підряду одна сторона (підрядник)
зобов'язується на свій ризик виконати
певну роботу за завданням другої
сторони (замовника), а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
виконану роботу.

Якщо робота виконується частково або в
повному обсязі з матеріалу замовника,
підрядник відповідає за неправильне
використання цього матеріалу. При
цьому, у договорі підряду мають бути
встановлені норми витрат матеріалу,
строки повернення його замовнику та
основних відходів, а також
відповідальність підрядника за
невиконання або неналежне виконання
своїх обов'язків.

Частинами 1, 3 ст. 858 ЦК України
передбачено, що у разі виконання
підрядником роботи з відступами від
умов договору підряду, які погіршили
роботу, або з іншими недоліками, які
роблять її непридатною для
використання, замовник має право, якщо
інше не встановлено договором або
законом, за своїм вибором вимагати від
підрядника:

- безоплатного усунення
недоліків у роботі в розумний строк;

- пропорційного зменшення
ціни роботи;

- відшкодування своїх витрат
на усунення недоліків.

Якщо відступи у роботі від умов
договору підряду або інші недоліки у
роботі є істотними та такими, що не
можуть бути усунені, або не були
усунені у встановлений замовником
розумний строк, замовник має право
відмовитися від договору та вимагати
відшкодування збитків.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 письмовий договір підряду на
виконання робіт не укладався. Разом з
тим, відповідач визнавав, що він
перекривав дах будинку АДРЕСА_1, що
належить позивачці.

Так, під час перевірки заяви ОСОБА_1
дільничним інспектором Коростенського
МВ, у серпні 2012 року ОСОБА_2 давав
письмові пояснення з приводу виконання
робіт. Зокрема, він зазначив, що близько
трьох років назад він перекривав дах
будинку ОСОБА_1 з її будівельних
матеріалів, які нею вже були придбані.
При цьому, побачивши, що шифер мав
тріщини повідомив про це позивачку,
проте вона наказала крити дах таким
шифером. Через деякий час внаслідок
погодних умов дах став протікати, однак
він своєї вини в цьому не вбачає,
оскільки попередив позивачку про
неякісний матеріал.

Крім того, з письмових пояснень ОСОБА_1,
які містяться у відмовному матеріалі №
2201 за 2012 рік, вбачається, що вона сама
придбала шифер, а після цього найняла
робітників для ремонту даху.

На підтвердження того, що ОСОБА_2
неякісно виконав роботи по перекриттю
даху позивачкою не надано жодного
належного та допустимого доказу. Під
час розгляду справи в суді апеляційної
інстанції за клопотанням ОСОБА_1 була
призначена експертиза щодо з'ясування
причин затоплення будинку (неякісний
матеріал чи неналежне виконання робіт)
та щодо розміру заподіяної
матеріальної шкоди. Проте, позивачка
фактично відмовилася від проведення
даної експертизи, оскільки її не
оплатила.

З розрахунку збитків, який наданий
ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду,
вбачається, що вона просить, крім
вартості будівельних матеріалів (про
що зазначалося вище), 15000 грн. збитків,
заподіяних їй внаслідок протікання
даху будинку АДРЕСА_1 (а.с. 17 том 2).
Зокрема, вона просила стягнути з винних
осіб:

- 2600 грн. за ремонт стелі в п'яти
кімнатах, яка поклеєна шпалерами;

- 180 грн. за ремонт стелі в коморі;

- 500 грн. за вирівнювання стін;

- 620 грн. за ремонт стелі двох веранд;

- 3000 грн. за пошкодження водовідливів (20
метрів);

- 2000 грн. за ремонт зовнішніх стін
будинку та фундаменту;

- 3000 грн. на оплату роботи найманих
працівників;

- 3000 грн. за перетяжку меблів (крісла,
диван).

Позивачка в суді апеляційної інстанції
пояснила, що зазначені витрати є
орієнтовними, оскільки ремонт будинку
ще не проведено. На підтвердження
обсягу та вартості необхідних робіт
ОСОБА_1 надано акт від 06.11.2013 року,
складений комісією КВЖРЕП-1 м.
Коростеня (а.с. 8 том 2). У даному акті
зазначено, що після проведення ремонту
покрівлі постійно відбувається
затоплення будинку АДРЕСА_1, а саме:
стелі в 5-ти кімнатах, у коморі і кухні,
в двох верандах, та особистого майна.
Також, пошкоджено відливи, внаслідок
чого відбувається затікання зовнішніх
стін та руйнується фундамент.

Проте, колегія суддів вважає, що даний
акт не є належним доказом у справі,
оскільки в ньому не зазначено коли і
ким проводився ремонт покрівлі, обсяг
залиття та необхідних робіт по ремонту
будинку, кількість та найменування
пошкодженого особистого майна тощо.
Крім того, даний акт складено через два
місяці після ухвалення рішення судом
першої інстанції.

Від проведення судової експертизи щодо
визначення розміру спричиненої шкоди
позивачка відмовилася як в суді першої
інстанції, так і під час апеляційного
розгляду, незважаючи на те, що ОСОБА_1 та
її представнику в порядку п. 4 ст. 10 ЦПК
України роз'яснено наслідки такої
відмови.

За таких обставин, суд першої інстанції
також правильно відмовив у задоволенні
вимог позивачки до ОСОБА_2, оскільки нею
не надано доказів на підтвердження
того, що відповідачем неякісно
виконані роботи по ремонту покрівлі
будинку та розміру спричинених їй
збитків внаслідок неналежного
виконання робіт.

Доводи апеляційної скарги висновки
суду не спростовують, підстав для
скасування судового рішення немає.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 307, 308, 313-315
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити, а рішення Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 17 вересня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча Судді