Справа № 307/2444/14-ц
Провадження № 2/307/1126/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року
м. Тячів

Тячівський районний суд
Закарпатської області в особі
головуючого судді Розман М.М., при
секретарі Цех Г.М. , розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду міста Тячів цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства КБ « ПриватБанк» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про звернення стягнення на
майно та виселення,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство КБ «
ПриватБанк» звернулось в суд з позовом
до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення
стягнення на майно та виселення. Свої
вимоги мотивує тим , що відповідно до
кредитного договору № MKLWGА00000059 від
29.11.2006 року відповідач ОСОБА_1 отримав
кредит в сумі 30000 дол. США зі сплатою 12.00
% річних за користування кредитними
коштами з кінцевим терміном повернення
29.11.2010 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором ПриватБанк і
відповідачі уклали договір іпотеки від
29.11.2006 року, згідно до якого відповідачі
надали в іпотеку нерухоме майно, а саме:
житловий будинок АДРЕСА_1 Тячівського
району, загальною площею 177.20 кв.м.,
житловою площею 116.90 кв.м., яка їм
належить на праві власності.

В порушення умов кредитного договору
та ст.ст. 526 , 527, 530 ЦК України відповідач
свої зобов'язання не виконав і станом
на 22.04.2014 року допустив заборгованість
за кредитним договором на суму 113795.93
дол. США, що еквівалентно 1279066.25 гривень.

Просить в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ MKLWGА00000059 від 29.11.2006 року на суму 113795.93
дол. США, що еквівалентно 1279066.25 гривень
звернути стягнення на житловий будинок
АДРЕСА_1 Тячівського району, загальною
площею 177.20 кв.м., житловою площею 116.90
кв.м..

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав посилаючись
на викладені в письмовій позовній
заяві обставини і просить позов
задоволити.

На продовження розгляду справи
представник позивача в судове
засідання не з'явився, так як згідно до
поданої письмової заяви просив
розглянути справу у його відсутності і
просить позов задоволити, а тому суд в
порядку ст. 169 ЦПК України розглянув
справу у його відсутності на підставі
наявних у справі доказів.

Представник відповідачки ОСОБА_2
ОСОБА_3 в судовому засіданні проти
позову заперечив посилаючись на те, що
позивач в 2012 році вже звертався в суд з
аналогічним позовом і ухвалою
Тячівського райсуду від 06.03.2013 року
позовну заяву було залишено без
розгляду, а тому, на його думку,
пропущено строк позовної давності.

Крім цього, позивачі не отримували
ніяких повідомлень, оскільки тривалий
час перебували за межами України.

Також стверджує, що на даний час існує
мораторій на звернення стягнення на
майно за валютними кредитами.

На продовження розгляду справи
представник відповідачів не з'явився і
подав від імені обох відповідачів
письмову заяву, за якою просив
застосувати позовну давність і в
задоволенні позову з цих підстав
відмовити, а тому суд в порядку ст. 169
ЦПК України розглянув справу у його
відсутності на підставі наявних у
справі доказів.

На підставі ст. 197 ч.2 ЦПК України , у
зв'язку з неявкою в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписуючого технічного
засобу не здійснювалося.

Дослідивши всі обставини справи, суд
дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що у
відповідності до кредитного договору
№ MKLWGА00000059 від 29.11.2006 року відповідач
ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 30000 дол.
США зі сплатою 12.00 % річних за
користування кредитними коштами з
кінцевим терміном повернення 29.11.2010
року( а.с. 20-24).

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором ПриватБанк і
відповідачі уклали договір іпотеки від
29.11.2006 року № MKLWGА00000059, згідно до якого
відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 надали в
іпотеку нерухоме майно, а саме:
житловий будинок АДРЕСА_1 Тячівського
району, загальною площею 177.20 кв.м.,
житловою площею 116.90 кв.м., яка їм
належить на праві власності( а.с.25-28).

Свої зобов'язання а кредитним
договором позивач виконав в повному
обсязі, надавши відповідачу кредит. А в
порушення умов кредитного договору та
ст.ст. 509 , 526 , 527, 530, 1054 ЦК України
відповідач свої зобов'язання не
виконав і станом на 22.04.2014 року допустив
на суму 113795.93 дол. США, що еквівалентно
1279066.25 гривень( а.с.9-14).

Згідно до ст. 526, 530 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

За змістом ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором і згідно до ст.
1048 цього Кодексу позикодавець має
право на одержання від позичальника
процентів від суми позики, розмір і
порядок одержання яких встановлюються
договором.

А згідно до ст. 1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами, то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 ЦК України.

Згідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Відповідно до ст. 40 Закону України « Про
іпотеку» звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом. Після прийняття рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

А згідно до ч. 3 ст. 109 ЖК України
звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають в ньому. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення всі громадяни, що мешкають в
ньому, зобов'язані на письмову вимогу
кредитора добровільно звільнити його
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо громадяни не
звільняють жиле приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Відповідно до пунктів 43 і 44 постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «
Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
при розгляді позову іпотекодержателя
про виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке.

Згідно з частиною четвертою статті 9,
статті 109 Житлового кодексу України,
статей 39 - 40 Закону України «Про
іпотеку» виселення мешканців із
житлового будинку чи житлового
приміщення, яке є предметом іпотеки,
проводиться в порядку, встановленому
законом. При цьому суд за заявою
іпотекодержателя одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

Як встановлено в судовому засіданні
позивач 14.03.2014 року надіслав на адресу
відповідачів в установленому порядку
письмову вимогу про звільнення
житлового будинку(а.с. 15-19), а тому
представника відповідачів з цього
приводу є безпідставним.

Разом з цим, за змістом ст.256 ЦК України
позовна давність - це строк, в межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Статтею 257 цього Кодексу встановлений
загальний трирічний строк позовної
давності.

В даному випадку, згідно кредитного
договору, кінцевий термін повернення
кредиту становить 29.11.2010 року і іншого
строку вказані договори не містять(
а.с.20-28) , а тому саме з цієї дати
обчислюється початок перебігу строку
позовної давності.

Позовна заява в даній справі згідно
штемпелю вхідної кореспонденції суду
надійшла до суду тільки 19.06.2014 року,
тобто з пропуском трирічного строку
позовної давності, встановленого ст.257
ЦК України.

До цього позивач вже раніше звертався в
суд з аналогічним позовом і ухвалою
Тячівського районного суду від 6
березня 2013 року позовну заяву залишено
без розгляду у зв'язку з повторною
неявкою в судове засідання
представника позивача( а.с. 82), що
відповідно до ст. 265 ЦК України не
зупиняє перебігу позовної давності.

Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.267 ЦК України
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Згідно поданої письмової заяви
представник відповідачів наполягає на
застосуванні спливу позовної давності(
а.с. 78, 79).

Враховуючи наведене, за відсутністю
доказів щодо зупинення чи переривання
перебігу позовної давності, суд вважає,
що в позові Публічного акціонерного
товариства Комерційного банку
«ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
звернення стягнення на майно та
виселення слід відмовити у зв'язку із
спливом позовної давності.

Судові витрати в частині сплати
судового збору покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 4 , 10 , 11 , 60 , 169, 209-213 ЦПК
України , ст. 526, 530, 256, 257, 267, 1048-1050 ЦК
України, ч.1 ст.33, 39-40 Закону України «Про
іпотеку» , ст.ст. 9, 109 ЖК України, суд ,

Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2
про звернення стягнення на майно та
виселення відмовити у зв'язку із
спливом позовної давності.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Тячівський районний суд
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Головуючий:
М.М.Розман