АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/774/1753/14
Головуючий в першій інстанції -
Доповідач - Котушенко С.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючого
Котушенко С.П.

суддів Петренко
І.О., Макарова М.О.

при секретарі
Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Самарського
районного суду м.Дніпропетровська від
30 грудня 2013 року за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, треті особи - Восьма
дніпропетровська державна нотаріальна
контора, приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5
про визнання права власності на
домоволодіння в порядку спадкування за
законом,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з уточненим в ході розгляду справи
позовом (а.с.165-168) до ОСОБА_2 про визнання
права власності на домоволодіння в
порядку спадкування за законом.
Позивачка вказувала на те, що з 1966 року
вона знаходилась у шлюбі з ОСОБА_6 В 2006
році вони склали заповіт подружжя, яким
усе належне їм на праві спільної
сумісної власності майно заповіли
ОСОБА_7, а сина ОСОБА_2 вони спадщини
позбавили.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її чоловік
ОСОБА_6, після чого відкрилася спадщина
на належне йому домоволодіння по
АДРЕСА_1. Спадкоємцями померлого є вона
- дружина, відповідач - син та донька
ОСОБА_5, яка відмовилась від прийняття
спадщини на її користь.

Посилаючись на відмову нотаріуса у
видачі їй свідоцтва про право на
спадщину, а також на те, що заповітом
подружжя відповідача позбавлено права
на спадщину, позивачка просила визнати
за нею право власності в порядку
спадкування за законом на
домоволодіння по АДРЕСА_1.

Рішенням Самарського районного суду
м.Дніпропетровська від 30 грудня 2013 року
(з урахуванням ухвали від 13 січня 2014
року про виправлення описки) позов
задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач
ставить питання про скасування
рішення, як постановленого з
порушенням норм процесуального права і
неправильним застосуванням норм
матеріального права та про ухвалення
нового рішення.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх
матеріалами справи, колегія суддів
суддів вважає апеляційну скаргу
підлягаючою частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Воно є таким, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні доказами, вирішить справу
згідно із законом, що підлягає
застосуванню до правовідносин сторін.

Ухвалене судом рішення не відповідає
вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6
знаходились у шлюбі. 21 липня 2006 року
вони склали заповіт подружжя, яким на
випадок смерті зробили розпорядження:
усе належне їм майно, де б воно не
знаходилось та з чого б воно не
складалось, усі майнові права та
обов'язки, які належали їм на час
посвідчення заповіту на праві спільної
сумісної власності та належатимуть їм
на день смерті, заповідали ОСОБА_7, а
сина ОСОБА_2 вони спадщини позбавили.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_6, після
чого відкрилася спадщина на будинок по
АДРЕСА_1, який належав йому на підставі
свідоцтва про право на спадщину від 24
грудня 2010 року, і не входив до складу
спільної сумісної власності подружжя.

Спадкоємцями померлого є його дружина
ОСОБА_3 і двоє дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_5 У
встановлений законом строк сторони
прийняли спадщину, а третя особа
ОСОБА_5 відмовилася від спадщини за
законом на користь позивачки.

Постановою нотаріуса Восьмої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори від 07 червня 2013
року ОСОБА_3 було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом в цілому на будинок з
господарсько-побутовими спорудами по
АДРЕСА_1.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд
виходив з того, що вона є єдиною
спадкоємицею майна за законом, яке має
право отримати в цілому з урахуванням:
відмови ОСОБА_5 від спадщини за законом
на користь позивачки; існуючої волі
подружжя про усунення відповідача від
права на спадкування; а також того, що
відповідач не оспорював заповіт
подружжя і питання щодо його
тлумачення не ставив, тобто потенційно
погодився з волею батьків про усунення
його від спадкування.

Погодитись з такими висновками суду не
можна з огляду на наступне.

За правилами ст.1243 ЦК України подружжя
має право скласти спільний заповіт
щодо майна, яке належить йому на праві
спільної сумісної власності.

У разі складення спільного заповіту
частка у праві спільної сумісної
власності після смерті одного із
подружжя переходить до другого з
подружжя, який його пережив. У разі
смерті останнього право на спадкування
мають особи, визначені подружжям у
заповіті.

Тобто, у разі смерті одного з подружжя,
спадщина не відкривається, а все майно,
яке належало подружжю, автоматично
переходить до іншого подружжя, але не в
порядку спадкування. Після смерті
другого з подружжя все майно за
заповітом переходить до тієї особи, яка
була зазначена в заповіті.

Згідно з розясненнями, викладеними в п.
17 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 травня 2008 року №7 «Про
судову практику у справах про
спадкування» право на оспорення
заповіту виникає лише після смерті
заповідача.

У відповідності зі ст.1256 ЦК України
тлумачення заповіту може бути
здійснене після відкриття спадщини.

Враховуючи викладене, суд дійшов
хибного висновку про те, що відповідач,
не оспоривши заповіт і не поставивши
питання про його тлумачення, погодився
з волею батьків про усунення його від
спадкування, оскільки спадщина за
заповітом подружжя ОСОБА_3 ще не
відкрилася, а тому права на оспорення
заповіту чи його тлумачення спадкоємці
не мають.

Ухвалюючи рішення, суд залишив поза
увагою і те, що волевиявлення подружжя
викладене в спільному заповіті,
стосується лише майна, яке належить
йому на праві спільної сумісної
власності і не розповсюджується на
інше майно, яке належить кожному з них
на праві особистої власності.

За таких обставин, оскаржене рішення не
може залишатися в силі і підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення позову ОСОБА_3

У відповідності зі ст.1274 ЦК України
спадкоємець за заповітом має право
відмовитися від прийняття спадщини на
користь іншого спадкоємця за
заповітом.

Спадкоємець за законом має право
відмовитися від прийняття спадщини на
користь будь-кого із спадкоємців за
законом незалежно від черги.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 відмовилася
від спадщини за законом на користь
позивачки, за останньою слід визнати
право власності в порядку спадкування
за законом на 2/3 частини будинку по
АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Самарського районного суду
м.Дніпропетровська від 30 грудня 2013 року
скасувати.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково,
визнати за нею право власності в
порядку спадкування за законом на 2/3
частини будинку по АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: