Справа № 365/831/13-ц Головуючий у І
інстанції Денисенко Н.О.Провадження №
22-ц/780/1103/14 Доповідач у 2 інстанції
СавченкоКатегорія 47
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 лютого 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого судді
Савченка С.І.,

суддів
Даценко Л.М., Березовенко Р.В.,

при секретарі Токар
Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 на рішення Згурівського
районного суду Київської області від 17
грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання дитини та
додаткових витрат на дитину, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із вказаним вище позовом, який
надалі доповнила і мотивувала тим, що
підтримувала фактичні шлюбні стосунки
із ОСОБА_2, від яких народилася донька
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. Батьківство
відповідача у відношенні ОСОБА_3
встановлено рішенням Згурівського
районного суду Київської області від 3
червня 2013 року. Вказувала, що в даний
час вони з відповідачем проживають
окремо, малолітня донька проживає з нею
і знаходиться на її утриманні.
Відповідач матеріальної допомоги на
дівчинку не надає, є фізичною
особою-підприємцем, має мінливий дохід,
а тому з нього слід стягнути аліменти
на її утримання у твердій сумі. Крім
того, донька страждає на вроджену
хворобу - патологію тазобедрених
суставів і вона несе додаткові витрати,
які є значними. Зокрема вона вже
витратила 11302,14 грн. на лікування,
половину з яких має відшкодувати
відповідач.

У зв'язку з наведеним, просила стягнути
з відповідача на її користь аліменти на
утримання доньки ОСОБА_3 у твердій
грошовій сумі в розмірі 3000 грн.
щомісяця до її повноліття та додаткові
витрати на дитину, що викликані
хворобою, у розмірі 500 грн. щомісяця, а
також стягнути половину понесених
витрат на лікування доньки в розмірі
5651,07 грн.

Рішенням Згурівського районного суду
Київської області від 17 грудня 2013 року
позов задоволено частково. Стягнуто із
відповідача на користь позивачки
аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 до
її повноліття в розмірі 1000 грн. та
судовий збір в дохід держави. В решті
позову відмовлено.

Позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу, в якій просить рішення суду
першої інстанції в частині стягнення
аліментів на утримання доньки змінити,
стягнувши на її користь аліменти в
розмірі 2000 грн., а рішення суду в
частині відмови у задоволенні позову
скасувати і ухвалити нове, яким її
вимоги про стягнення додатквоих витрат
на дитину задоволити у повному обсязі,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення судом норм матеріального
права.

Відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій просить змінити рішення
суду першої інстанції, стягнувши з
нього аліменти на утримання доньки
ОСОБА_3 в розмірі 300 грн., посилаючись на
незаконність та необгрунтованість
судового рішення.

Учасники справи належним чином
повідомлені про час розгляду справи,
відповідач ОСОБА_2 надіслав телеграму
про відкладення розгляду справи, не
надавши докази про поважність причин
неявки, що згідно ст.305 ЦПК України не
перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1
підлягає до часткового задоволення, а
апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає
до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України судове
рішення має відповідати в тому числі на
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 3) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове
рішення відповідає не в повній мірі.

Судом встановлено і з матеріалів
справи вбачається, що сторони є
батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також встановлено, що сторони в даний
час проживають окремо, донька ОСОБА_3
проживає з матір'ю і знаходиться на її
утриманні. Угоди про добровільну
сплату аліментів між сторонами не
досягнуто.

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 має
захворювання - патологію тазобедрених
суставів.

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

Задовольняючи позов частково і
стягуючи на користь позивачки аліменти
на утримання дитини в розмірі 1000 грн.,
суд першої інстанції обгрунтовував
свої висновки тим, що є передбачені
законом підстави для стягнення
аліментів на утримання дівчинки до її
повноліття.

Такі висновки суду є правильними і
відповідають приписам ст.180 СК України,
яка покладає на батьків обов'язок
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття.

Доводи батька ОСОБА_2 про те, що розмір
аліментів завеликий для нього, бо він
має незначний дохід, що
підстверджується довідкою Державної
податкової служби складеною на
підставі поданих ним декларацій про
дохід, колегія суддів не приймає до
уваги. Такі доводи спростовуються
актом обстеження
матеріально-побутових умов ОСОБА_2 від
30 травня 2013 року, який він надав до суду
при розгляді справи про визнання
батьківства. Із даного акту, складеного
уповноваженою службовою особою,
вбачається, що ОСОБА_2 отримує дохід 5000
грн. на місяць, що він визнав, отримавши
даний акт та не оспоривши його (а.с.87).

За таких обставин суд правильно
визначив розмір аліментів в сумі 1000
грн. на місяць.

Також суд правильно відмовив позивачці
у стягненні додаткових витрат на
дитину в розмірі 500 грн. щомісяця,
поскільки позивачка так і не змога ні в
суді першої інстанції, ні в суді
апеляційної інстанції обгрунтувати
дану суму, зокрема з чого вона
складається, які витрати включає та
інші необхідні докази.

Проте, вирішуючи спір в частині
стягнення із відповідача вже понесених
позивачкою витрат на лікування доньки,
суд залишив поза увагою надані
останньою докази про хворобу доньки та
консультативні висновки НДСЛ
«Охмадит», згідно яких у зв'язку із
патологією тазобедрених суставів
дівчинці було рекомедовано спочатку
лікування у стременах Павлика, а
пізніше - в апараті Гневковського
(а.с.39-40). З матеріалів справи
вбачається, що позивачка витратила на
придбання стремен Павлика 200 грн., а на
придбання апарата Гневковського 439 грн.
(а.с.53-55,57).

Згідно ст.185 СК України той з батьків, з
кого присуджено стягнення аліментів на
дитину, а також той з батьків, до кого
вимога про стягнення аліментів не була
подана, зобов'язані брати участь у
додаткових витратах на дитину, що
викликані особливими обставинами
(розвитком здібностей дитини, її
хворобою, каліцтвом тощо). Розмір
участі одного з батьків у додаткових
витратах на дитину в разі спору
визначається за рішенням суду з
урахуванням обставин, що мають істотне
значення. Додаткові витрати на дитину
можуть фінансуватися наперед або
покриватися після їх фактичного
понесення разово, періодично або
постійно.

Поскільки судом встановлено, що
малолітня дочка сторін ОСОБА_3 хворіє, у
зв'язку з чим позивачка понесла витрати
і ці витрати знаходяться у причинному
зв'язку із хворобою, то суд з
урахуванням вимог ст.185 СК України
вважає за необхідне стягнути з
відповідача на користь позивачки
половину вартості понесених витрат в
сумі 319,50 грн.

В решті суд відмовляє в позові з огляду
на те, що частина витрат взагалі не
стосуються додаткових витрат, що
викликані особливими обставинами, це
зокрема витрати на придбання
харчування, памперсів, манежу, праски,
дошки для гладіння, стільчика, сушки та
інші. Також суд відмовляє у стягненні
витрат на масаж, з огляду на те, що
позивачка не надала доказів про
понесення таких витрат, тобто про те, що
вона проводила їх оплату.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити
частково.

Рішення Згурівського районного суду
Київської області від 17 грудня 2013 року
в частині відмови у стягненні
додаткових витрат на дитину скасувати
і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 в частині стягнення
додаткових витрат на дитину задоволити
частково. Стягнути із ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 кошти в розмірі 319 гривень 50 коп.
В іншій частині позову про стягнення
додаткових витрат на дитину відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :