Ухвала

іменем україни

10 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової
Є.П., Завгородньої І.М.,

Журавель В.І.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
Представництва «ТіссенКрупп Баутехнік
ГмбХ» в м. Києві, третя особа -
Генеральна дирекція з обслуговування
іноземних представництв, про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, упущеної вигоди та моральної
шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в
інтересах ОСОБА_3 на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 24 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 18 серпня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом, у якому з урахуванням
уточнень просив поновити його на
посаді менеджера з проектів
Представництва «ТіссенКрупп Баутехнік
ГмбХ» у м. Києві, стягнути з відповідача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу в розмірі 105 116,85 грн, упущену
вигоду в розмірі 21 460 грн та моральну
шкоду 42 920 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначив,
що з 22 жовтня 2013 року перебував у
трудових відносинах з відповідачем,
займаючи посаду менеджера з проектів.

Наказом від 07 листопада 2013 року його
було звільнено з займаної посади на
підставі ст. 40 КЗпП України за прогул
без поважної причини.

Вважає своє звільнення незаконним з
тих підстав, що відомості, викладені в
документах, які стали підставою для
винесення вищезгаданого наказу, не
відповідають дійсності, оскільки він в
телефонному режимі попередив
керівництво про запізнення на роботу у
зв'язку з поганим самопочуттям. Крім
того, в акті зазначено про його
відсутність на роботі три години, а
норма законодавства для звільнення
вимагає відсутність на роботі більше
трьох годин. Також посилався на те, що в
день звільнення з ним не було проведено
остаточного розрахунку, що також є
порушенням трудового законодавства.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 24 квітня 2014
року, залишеним без зміни ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 18
серпня 2014 року, у задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі, поданій
представником ОСОБА_4, ОСОБА_3 просить
скасувати рішення та ухвалу судів
попередніх інстанцій, справу направити
на новий розгляд до суду першої
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням норм процесуального права
та неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із частиною 2 статті 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої інстанції
або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Під час розгляду справи судами
встановлено, що ОСОБА_3 перебував у
трудових відносинах з Представництвом
«ТіссенКрупп Баутехнік ГмбХ» у м. Києві
та працював на посаді менеджера з
проектів.

Правилами внутрішнього трудового
розпорядку Представництва
«ТіссенКрупп Баутехнік ГмбХ» у м. Києві
визначено, що робочий день
розпочинається о 09:00 год. та
закінчується о 18:00 год., обідня перерва
з 13:00 год. до 14:00 год.

Згідно з актом від 05 листопада 2013 року
№ 1-ТК ОСОБА_3 запізнився на роботу, а
саме: з'явився о 12:00 год., таким чином,
був відсутній на робочому місці.

Відповідно до актА від 05 листопада 2013
року № 1-ТК/3 ОСОБА_3
запізнився на роботу з обідньої
перерви, а саме з'явився о 14:25 год., таким
чином, був відсутній на робочому місці.

На підставі акта від 05 листопада 2013
року № 1-ТК, відповідачем 07
листопада 2013 року було видано наказ №
07/11/2013 року про звільнення ОСОБА_3 з
посади менеджера з проектів
Представництва «ТіссенКрупп Баутехнік
ГмбХ» у м. Києві у зв'язку з прогулом без
поважних причин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, виходив з
того, що відповідач під час звільнення
позивача за прогул порушень чинного
трудового законодавства не допустив,
оскільки останній був відсутній на
роботі більше трьох годин протягом
робочого дня без поважних причин.

Колегія погоджується з таким висновком
судів.

За змістом ст. ст. 40, 43 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом, зокрема, у випадку прогулу (в
тому числі відсутності на роботі
більше трьох годин протягом робочого
дня) без поважних причин.

Для встановлення факту прогулу, тобто
факту відсутності особи на робочому
місці більше трьох годин протягом
робочого дня без поважних причин, суду
необхідно з'ясувати поважність причини
такої відсутності.

Поважними причинами визнаються такі
причини, що виключають вину працівника.

Згідно з актами від 05 листопада 2013 року
№ № 1-ТК та 1-ТК/3 ОСОБА_3
сумарно протягом робочого дня без
поважних причин був відсутній на
робочому місці більше трьох годин.

За таких обставин, оцінивши всі зібрані
у справі докази, суди попередніх
інстанцій з урахуванням встановлених
обставин справи обґрунтовано дійшли
висновку про відмову в позові.

Доводи касаційної скарги про
невідповідність висновків судів
обставинам справи, неправильне
застосування судами норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права не ґрунтуються на
матеріалах справи, що відповідно до ст.
337 ЦПК України є підставою для
відхилення касаційної скарги і
залишення без змін рішень судів
попередніх інстанцій.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 24 квітня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду м. Києва
від 18 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді:
Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко