Провадження №2/751/103/2014
Рішення

Іменем України

10 лютого 2014 року
м. Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с
у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Маслюк
Н. В.

при секретарі
Чвірова О. О.

за участю представника позивача
ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду м.
Чернігова цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи
такою, що втратила право користування
житлом,

В с т а
н о в и в :

ОСОБА_3 звернулась до суду з
вищезазначеним позовом до ОСОБА_2 про
визнання таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1 (а.с.2).

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує
тим, що згідно договору дарування є
власником квартири АДРЕСА_1. В даній
квартирі зареєстрований відповідач.
Однак, з травня 2002 року він в даній
квартирі не проживає, а мешкає за іншою
адресою. Вказує, що з даним позовом вже
зверталась в 2012 році, але їй було
відмовлено у задоволенні позовних
вимог. З того часу, а саме з 09.11.2012 року,
відповідач жодного разу не з'являвся до
квартири. Таким чином, вважає, що
відповідач створює їй перешкоди у
реалізації її права власності на дану
квартиру.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав, при цьому
посилався на обставині викладені у
позовній заяві, просив задовольнити
повністю.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав, пояснив, що
квартира, в якій проживала його сім'я
була приватизована на всіх членів
сім'ї в 1993 році. В подальшому було
вирішено оформити квартиру на одного з
членів сім'ї, нею стала його сестра -
ОСОБА_3 При укладенні договору
дарування нотаріус роз'яснила, що право
користування квартирою за тими, хто
дарує зберігається. Зазначив, що до
спірної квартири не може потрапити
через відсутність у нього ключів.

Представник третьої особи КП
«ЖЕК-13» Чернігівської міської ради в
судове засідання не з'явився, про день
та час розгляду справи повідомлений,
надав суду заяву про розгляд справи без
його участі, проти задоволення позову
не заперечує (а.с.31).

Свідок ОСОБА_4 - мати відповідача, в
судовому засіданні пояснила, що
відповідач проживає в с. Кошівка
Чернігівського району Чернігівської
області. Останній раз з'являвся у
спірній квартирі два роки тому.

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_5 - сусід позивача,
пояснив, що під час складання акту 11
грудня 2013 року про не проживання
відповідача за адресою по АДРЕСА_1,
зазначена у ньому свідок ОСОБА_6
присутньою не була. Зазначив, що влітку
2012 року відповідач приходив до
спірного житла.

Свідок ОСОБА_7 - знайомий відповідача в
судовому засіданні пояснив, що восени
2013 року тричі привозив відповідача до
спірного житла, однак хвіртку ніхто не
відчинив.

Вислухавши представника позивача,
заперечення відповідача, допитавши
свідків, дослідивши матеріали
цивільної справи, розглядаючи позов в
межах заявлених вимог і наданих суду
доказах, суд приходить до висновку, що у
задоволенні позовних вимог необхідно
відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно
свідоцтва про право власності на житло
від 10 червня 1993 року квартира АДРЕСА_1 в
рівних частинах належала ОСОБА_8,
ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_9 та
ОСОБА_10(а.с.3).

Як вбачається із договору
дарування від 19 жовтня 2007 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Чернігівського міського нотаріального
округу ОСОБА_11 (а.с.4), ОСОБА_8, ОСОБА_4,
ОСОБА_2, ОСОБА_12, ОСОБА_9 та ОСОБА_10
подарували свої частки спірної
квартири ОСОБА_3

Таким чином, позивач стала
власником квартири АДРЕСА_1. Право
власності зареєстровано в КП «ЧМБТІ»,
номер запису 827 в книзі 1 (а.с.5).

Однак, згідно ч.2 п.13 даного
договору дарування, зміст ч.6 ст. 403 ЦК
України щодо збереження права
користування відчужуваними 6/7 частин
квартири у разі переходу права
власності нотаріусом роз'яснено.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними і
власником житла або законом.

Частина 6 статті 403 ЦК України,
передбачає , що сервітут зберігає
чинність у разі переходу до інших осіб
права власності на майно, щодо якого
він встановлений.

Отже, позивач стала власником
вищевказаної квартири, але відповідач
не позбавлений права користування
даним житлом.

Згідно особового рахунку НОМЕР_1, в
квартирі зареєстровані ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 (а.с.9).

Відповідно до встановлених ч.3 ст.10 та
ч.1 ст.60 ЦПК України засад змагальності -
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

На обґрунтування позовних вимог
позивачем надано докази на
підтвердження факту не проживання
відповідача понад рік за адресою
реєстрації, а саме акт КП «ЖЕК-13» від
11.12.2013 року.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Суд не бере до уваги, як доказ по справі,
вищезазначений акт, оскільки в
судовому засіданні встановлено та
підтверджено показами свідка ОСОБА_5,
при складані даного акту сусідка
ОСОБА_6 присутня не була.

Разом з тим, свідок ОСОБА_5 вказував, що
не бачив ОСОБА_2 більше року, однак, при
цьому зазначав, що не буває постійно
вдома - працює.

В судовому засіданні було встановлено,
що ОСОБА_2 не має можливості
користуватися спірною квартирою, що
крім його пояснень підтверджується і
поясненнями свідка ОСОБА_7, який
зазначив, що восени 2013 року тричі
привозив відповідача до спірного
житла, однак хвіртку ніхто не відчинив.

Право на житло гарантоване людині
статтями 47, 48 Конституції України. Так,
ч. 3 ст. 47 Конституції проголошує, що
ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону та за рішенням суду.

Повага до права людини на житло
закріплена у ст. 8 Європейської
Конвенції з прав людини і
основоположних свобод. Ніхто не може
примусово бути позбавлений житла,
безпідставно виселений із нього або
визнаний таким, що втратив право
користування жилим приміщенням.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житлом є необґрунтованим
та таким, що не підлягає задоволенню,
оскільки дослідженні в судовому
засіданні докази спростовують
наведені позивачем підстави про
відсутність відповідача за місцем
проживання понад один рік без поважних
причин.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. ст.
10, 11, 60, 88, 213-215, 218, 292 ЦПК України, ст..16, 319,
391, 402-405 ЦК України, суд ,

Вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування житлом -
відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Чернігівської
області через Новозаводський районний
суд міста Чернігова, шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Н. В. Маслюк