Справа № 750/8726/13-ц Провадження №
22-ц/795/46/2014 Головуючий у I інстанції
-Карапута Л.В. Доповідач - Горобець
Т. В.Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

Головуючого судді Горобець Т.В.

Суддів : Острянського
В.І., Хромець Н.С.

При секретарі Рудик І.І.

З участю : позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4

відповідачів : ОСОБА_5, ОСОБА_6,
представників відповідача -
Національної асоціації адвокатів
України -ОСОБА_7, ОСОБА_8, представників
відповідача Ізовітової Л.П.- ОСОБА_10 і
ОСОБА_8, третіх осіб: ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, представника
третьої особи - ради адвокатів
Чернігівської області ОСОБА_16,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 06 листопада 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 ,ОСОБА_4 до Ізовітової Лідії
Павлівни - голови Національної
асоціації адвокатів України та голови
Ради адвокатів України, Національної
асоціації адвокатів України, ОСОБА_6,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21,
ОСОБА_22,

треті особи - ОСОБА_23, ОСОБА_24,
ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28,
ОСОБА_13, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31,
ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35,
ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39,
ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43,
ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47,
ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51,
ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55,
ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59,
ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63,
ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67,
ОСОБА_68, ОСОБА_69, ОСОБА_70, ОСОБА_71,
ОСОБА_72, ОСОБА_73, ОСОБА_74, ОСОБА_75,
ОСОБА_76, ОСОБА_77, ОСОБА_78, ОСОБА_79,
ОСОБА_80, ОСОБА_81, ОСОБА_82, ОСОБА_83,
ОСОБА_84, ОСОБА_85, ОСОБА_86,
ОСОБА_87, ОСОБА_88, ОСОБА_89, ОСОБА_90,
ОСОБА_91, ОСОБА_92, ОСОБА_93, ОСОБА_94,
ОСОБА_95, ОСОБА_96, ОСОБА_97, ОСОБА_98,
ОСОБА_99, ОСОБА_100, ОСОБА_101, ОСОБА_102,
ОСОБА_12, ОСОБА_103, ОСОБА_104, ОСОБА_105,
ОСОБА_106, ОСОБА_107, ОСОБА_108,
ОСОБА_109, ОСОБА_110, ОСОБА_111,
ОСОБА_112, ОСОБА_113, ОСОБА_114, ОСОБА_115,
ОСОБА_116, ОСОБА_117, ОСОБА_118,
ОСОБА_119, ОСОБА_120, ОСОБА_121,
ОСОБА_122, ОСОБА_123, ОСОБА_124,
ОСОБА_125, ОСОБА_126, ОСОБА_127,
ОСОБА_128, ОСОБА_129, ОСОБА_130, ОСОБА_131,
ОСОБА_132, ОСОБА_133, ОСОБА_134, ОСОБА_135,
ОСОБА_136, ОСОБА_137, ОСОБА_138, ОСОБА_139,
ОСОБА_140, ОСОБА_14, ОСОБА_141, ОСОБА_142,
ОСОБА_143, ОСОБА_15, ОСОБА_144, ОСОБА_145,
ОСОБА_146, ОСОБА_147, ОСОБА_148, ОСОБА_149,
ОСОБА_150, ОСОБА_151, ОСОБА_152, ОСОБА_153,
ОСОБА_154, ОСОБА_155, ОСОБА_156, ОСОБА_157,
ОСОБА_158, ОСОБА_159, ОСОБА_160, ОСОБА_161,
ОСОБА_162, ОСОБА_163, ОСОБА_164, ОСОБА_165,
ОСОБА_166, ОСОБА_167, ОСОБА_168, ОСОБА_169,
ОСОБА_170, ОСОБА_171, ОСОБА_172, ОСОБА_173,
ОСОБА_174, ОСОБА_175, ОСОБА_176, ОСОБА_148,
ОСОБА_177, ОСОБА_178, ОСОБА_179, ОСОБА_180,
ОСОБА_181, ОСОБА_182, ОСОБА_183, ОСОБА_184,
ОСОБА_185, ОСОБА_186, ОСОБА_187, ОСОБА_188,
ОСОБА_189, ОСОБА_190, ОСОБА_191, ОСОБА_192,
ОСОБА_193, ОСОБА_194, ОСОБА_195, ОСОБА_196,
ОСОБА_197, ОСОБА_198, ОСОБА_199,
ОСОБА_200, ОСОБА_201, ОСОБА_202, ОСОБА_203,
ОСОБА_204, ОСОБА_205, ОСОБА_206, ОСОБА_207,
ОСОБА_208, ОСОБА_11, ОСОБА_209, ОСОБА_210,
ОСОБА_211, ОСОБА_212, ОСОБА_213, ОСОБА_214,
ОСОБА_215, ОСОБА_216, ОСОБА_217, ОСОБА_218,
ОСОБА_219, ОСОБА_220, ОСОБА_221, ОСОБА_222,
ОСОБА_223, ОСОБА_224, ОСОБА_225, ОСОБА_226,
ОСОБА_227, ОСОБА_228, ОСОБА_229, ОСОБА_230,
ОСОБА_231, ОСОБА_232, ОСОБА_233,
ОСОБА_234, ОСОБА_235, ОСОБА_236, ОСОБА_237,
ОСОБА_238, ОСОБА_239, ОСОБА_240,
ОСОБА_241, ОСОБА_242, ОСОБА_243, ОСОБА_244,
ОСОБА_245, ОСОБА_246, ОСОБА_247, ОСОБА_248,
ОСОБА_249, ОСОБА_250, ОСОБА_251, ОСОБА_252,
ОСОБА_253, ОСОБА_254, ОСОБА_255, ОСОБА_256,
ОСОБА_257, ОСОБА_258, ОСОБА_259, ОСОБА_260,
ОСОБА_261, ОСОБА_262, ОСОБА_263 ОСОБА_264,
ОСОБА_265, ОСОБА_266, ОСОБА_267, ОСОБА_263,
ОСОБА_268, ОСОБА_269, ОСОБА_270,
ОСОБА_271, ОСОБА_272, ОСОБА_273, ОСОБА_274,
ОСОБА_275, ОСОБА_276, ОСОБА_277,
ОСОБА_278, ОСОБА_279, ОСОБА_280,
ОСОБА_281, ОСОБА_282, ОСОБА_283,
ОСОБА_284, ОСОБА_285, ОСОБА_286, ОСОБА_287,
ОСОБА_288, ОСОБА_289, ОСОБА_290, ОСОБА_291,
ОСОБА_292, ОСОБА_293, ОСОБА_294,
ОСОБА_295, ОСОБА_296, ОСОБА_297,
ОСОБА_298, ОСОБА_299, ОСОБА_300, ОСОБА_301,
ОСОБА_302, ОСОБА_303, ОСОБА_304, ОСОБА_305,
ОСОБА_306, ОСОБА_307, ОСОБА_308, ОСОБА_309,
ОСОБА_310, ОСОБА_311, ОСОБА_312, ОСОБА_313,
ОСОБА_314, ОСОБА_315, ОСОБА_316, ОСОБА_317,
ОСОБА_318, ОСОБА_319, ОСОБА_320, ОСОБА_321,
ОСОБА_322, ОСОБА_323, ОСОБА_324, ОСОБА_325,
ОСОБА_326, ОСОБА_327, ОСОБА_328, ОСОБА_329,
ОСОБА_330 про захист честі, гідності та
ділової репутації, спростування
недостовірної інформації та визнання
особистого немайнового права,

в с т а н о в и в :

Рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 06 листопада 2013 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Ізовітової
Л. П. - голови Національної асоціації
адвокатів України та голови Ради
адвокатів України ( далі - РАУ), до
Національної асоціації адвокатів
України ( далі - НААУ) та до адвокатів
ОСОБА_6, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_22 про захист честі,
гідності та ділової репутації,
спростування недостовірної інформації
та визнання особистого немайнового
права - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням,
позивачі просять його скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
їх вимог у повному обсязі.

Доводами спільної апеляційної скарги
всіх позивачів є посилання на
порушення і неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального права, а саме, ст.ст. 17, 55
Закону України „Про адвокатуру та
адвокатську діяльність" та п. 2,6 Порядку
ведення Єдиного реєстру адвокатів
України ( далі - ЄРАУ), затвердженого
рішенням Ради адвокатів України № 26
від 17 грудня 2012 року. Названими
нормативно-правовими актами
регламентовано порядок створення,
діяльності та внесення даних про
адвокатів з зазначенням адреси
робочого місця та засобів зв"язку до
ЄРАУ . Крім того, позивачі вважають, що
судом безпідставно не застосовано
положення ст. 4 Закону України „Про
електронний цифровий підпис" і ст. 8
Закону України „Про електронні
документи та електронний
документообіг" відповідно до яких,
накладення електронного цифрового
підпису завершує створення
електронного документа, надаючи йому
юридичної сили. Оскільки, позивачами
було надано суду Витяги з ЄРАУ,
виготовлені на бланках з печатками НАА
та з підписом голови НААУ Ізовітової
Л.П., суд безпідставно не взяв їх до
уваги в якості доказу на обґрунтування
доводів та вимог про неправдивість
поширеної Ізовітовою Л.П. інформації
щодо відсутності інформації про них у
ЄРАУ.

Також, апелянти вказують на порушення
судом першої інстанції ст. 212 ЦПК
України, усупереч вимогам якої у
рішенні не наведено аналіз всіх
досліджених доказів з точки зору їх
належності, допустимості та
взаємозв"язку між собою та не
відображено мотивів прийняття одних та
відхилення інших доказів, у тому числі
і стосовно витягів з ЄРАУ, наданих
позивачами.

Крім того, в доповненнях до спільної
апеляційної скарги апелянт ОСОБА_1
звертає увагу суду на неправомірність
відхилення судом її клопотання про
відвід у розгляді справи судді
Карапути Л.В., незважаючи на те, що її
доводи щодо можливого упередженого
ставлення зазначеного судді до
вирішення справи були, на думку
апелянта, достатньо мотивованими.
Апелянт у доповненнях звертає увагу
апеляційного суду також на те, що право
на справедливий та безсторонній
розгляд справи безстороннім судом
закріплене як нормами вітчизняного
законодавства так рішеннями
Європейського Суду з прав людини.

Апелянт ОСОБА_3 до спільної апеляційної
скарги надала додаткову скаргу з
частковим уточненням своєї позиції та
часткову зміну доводів, як апелянта.
Зокрема, апелянтом більш детально
аналізуються положення ст.4 Закону
України „Про електронний цифровий
підпис" і ст. 8 Закону України „Про
електронні документи та електронний
документообіг", які на думку апелянта,
безпідставно не були застосовані судом
першої інстанції. Крім того, апелянт
додатково посилається на положення
ст.ст. 48, 56 Закону України „Про
адвокатуру та адвокатську діяльність",
якими обов"язок забезпечувати у
встановленому порядку внесення
відомостей до Єдиного реєстру
адвокатів України та здійснювати
організаційне і методичне і
інформаційне забезпечення ведення
ЄРАУ покладено саме на Раду адвокатів
України.

Апелянт ОСОБА_3 зазначає також, що суд
безпідставно не дав належної оцінки
наданим нею письмовим доказам - Витягу
з ЄРАУ НААУ, сформованого станом на
05.09.2013 року та засвідченого електронним
підписом голови РАУ Ізовітовою Л.П.
Також, судом не здійснено будь - якого
аналізу її письмової заяви від 10.01.2013
року, адресованій голові Ради
адвокатів Чернігівської області та
заяві від 14.10.2013 року на адресу Голови
НААУ Ізовітової Л..П., у той час, як дані
докази свідчать про дотримання нею
вимог ст.17 ЗУ „Про адвокатуру та
адвокатську діяльність" щодо внесення
інформації в ЄРАУ.

Отже, на думку апелянта, наданий нею
суду з зазначенням дати формування
05.09.2013 року Витяг з ЄРАУ є належним
доказом щодо неправдивості та
недостовірності інформації, доведеної
відповідачем Ізовітовою Л.П. 27.07.2013 року
на засіданні РАУ про відсутність
позивачів у списках ЄРАУ. Така
інформація, в свою чергу, призвела до
позбавлення позивачів права на участь
у роботі органів адвокатського
самоврядування.

Також ОСОБА_3 вказує на порушення
судом першої інстанції вимог
процесуального закону, а саме, що
оскаржуване рішення не містить
посилання на норми матеріального
права, яким керувався суд при його
ухваленні.

В судовому засіданні апелянти свої
апеляційні скарги підтримали в повному
обсязі.

Також, апелянт ОСОБА_3, яка, після
призначення справи до апеляційного
розгляду через канцелярію
апеляційного суду подала клопотання
про виправлення описок та арифметичних
помилок в ухвалі апеляційного суду від
11 грудня 2013 року про повернення її
повторної апеляційної скарги на
рішення суду від 06.11.2013 року, у судовому
засіданні до початку розгляду справи
по суті зазначила, що клопотання не
підтримує, так як заявила його
помилково вважаючи, що її доповнення та
зміни до апеляційної скарги судом не
прийняті до розгляду.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу, підтриманих в повному обсязі
представниками відповідачів у
судовому засіданні, Ізовітова Л.П. та
Національна асоціація адвокатів
України зазначають, що доводи
апелянтів є безпідставними, оскільки
грунтуються на невірному розумінні та
тлумаченні Закону України „Про
адвокатуру та адвокатську діяльність"
та також Порядку ведення ЄРАУ,
затвердженого рішенням зборів Ради
адвокатів України № 26 від 17 грудня 2012
року.

Треті особи на боці позивачів ОСОБА_13,
ОСОБА_14,, ОСОБА_15 апеляційну скаргу
підтримали, а ОСОБА_12 скаргу вважає
безпідставною. Інші треті особи в
судове засідання не з"явились, про час
та місце розгляду справи повідомлялись
судом у встановленому порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які приймали участь у справі,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги
позивачів, частково доповненої та
зміненої апелянтами ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно до положень ст. 303
ЦПК України, апеляційний суд приходить
до висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Із змісту уточненої позовної заяви та з
пояснень позивачів у апеляційному суді
вбачається, що позовні вимоги,
зазначені у п.1-3 позовної заяви, це
вимоги про визнання та захисту їх
особистого немайнового права, а саме -
ділової репутації. Позивачі вважають,
що інформація, озвучена Ізовітовою Л.П.,
як головою РАУ та НААУ на засіданні
РАУ 27.07.2013 року про відсутність
відносно них інформації у ЄРАУ, є
неправдивою і зашкодила їх діловій
репутації.

Крім того, позивачі вважають, що
ухвалене на підставі такої інформації
рішення РАУ № 166 від 27.07.2013 року
свідчить про позбавлення їх іншого
немайнового права - права приймати
участь у діяльності органів
адвокатського самоврядування, як
регіонального так і вищого рівня.

В частині вимог про захист ділової
репутації судом першої інстанції 06.11.2013
року позов розглянуто по суті та у
задоволенні цих вимог відмовлено.

В частині вимог про визнання та захист
немайнового права - права на участь в
діяльності органів адвокатського
самоврядування, ухвалою суду першої
інстанції від 06.11.2013 року, залишеною без
змін ухвалою апеляційного суду від
08.02.2014 року провадження закрито на
підставі ч.1 ст. 205 ЦПК України.

Відмовляючи у позивачам у задоволенні
їх вимог до Ізовітової Л.П. - голови
НААУ та голови РАУ , а також до
Національної асоціації адвокатів
України, суд першої інстанції визнав
встановленим, що станом на 27.07.2013 року,
тобто на день засідання РАУ, позивачі
не підтвердили у встановленому порядку
в ЄРАУ відомості про себе, як
адвокатів, з адресою робочого місця та
засобів зв"язку, як того вимагає ст.17
Закону України „Про адвокатуру та
адвокатську діяльність", отже, що така
інформація була достовірною. Також,
судом встановлено, що, інформуючи
учасників засідання РАУ 27.07.2013 року
щодо відсутності в ЄРАУ даних про
адвокатів, які обирались установчою
конференцією адвокатів Чернігівської
області до регіональних і вищих
органів адвокатського самоврядування,
за винятком ОСОБА_20, ОСОБА_19, ОСОБА_6,
ОСОБА_21, ОСОБА_18, ОСОБА_22, відповідач
Ізовітова Л.П. не називала прізвищ будь
кого з позивачів, тобто, ні в документах
РАУ ні в інший спосіб відповідачами не
поширювалась відносно позивачів
інформація, яка завдала б шкоди їх
професійним якостям, тобто діловій
репутації адвоката.

Колегія суддів цивільної палати
апеляційного суду погоджується з
висновками суду першої інстанції,
вважаючи їх такими, що ґрунтуються на
наявних у справі доказах, правильно
встановлених фактичних обставинах
справи , вірно визначеному характеру
спірних правовідносин і узгоджуються
з законом, який регулює ці
правовідносини.

Правовідносини, що випливають з
особистих немайнових прав фізичної
особи, поняття таких прав, їх зміст та
питання їх захисту регулюється Книгою
другою Главою 20-22 ЦК України. У тому
числі, у главі 20 висвітлюються
загальні положення про особисті
немайнові права фізичної особи.
Зокрема визначення поняття, виду та
змісту особистого немайнового права
фізичної особи дається у ст. ст. 269- 271 ЦК
України, а питання недоторканості
ділової репутації, захисту від
посягань на неї закріплюється у ст. 299
ЦК України.

Враховуючи, що чинне законодавство не
містить визначення понять гідності,
честі та ділової репутації, оскільки
вони є морально-етичними категоріями,
в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 1 від 27.02.2009 року „Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи",
роз"яснено , що під діловою репутацією,
у тому числі і адвокатів, слід розуміти
оцінку відповідачем їх професійної
діяльності, яку ті здійснюють.

Відповідно до п.2 ст.1 Закону України „
Про адвокатуру та адвокатську
діяльність" адвокатська діяльність це
незалежна професійна діяльність
адвоката щодо здійснення захисту,
представництва та надання інших видів
правової допомоги. Види адвокатської
діяльності визначені ст.19 зазначеного
Закону, професійні права та обов"язки
адвоката визначено ст.ст.. 20,21 цього
Закону, проте жодного взаємозв"язку між
внесенням відомостей про адвоката до
ЄРАУ та його професійними якостями з
наведених правових норм не вбачається.

Із змісту позовних вимог та пояснень і
доводів позивачів а також з
досліджених доказів, судом
встановлено, що будь яка оцінка їх
професійних якостей, як адвокатів
27.07.2013 на засіданні РАУ Ізовітовою Л.П.
не надавалась. Відсутня така
інформація і в тексті рішення РАУ № 166,
проект якого, як стверджують позивачі,
надавався учасникам засідання РАУ. Не
встановлено також судом фактів, які б
свідчили про те, що ділова репутація
позивачів після зборів РАУ 27.07.2013 року
постраждала, і зокрема, від поширеної,
як вважають апелянти, недостовірної
інформації щодо відсутності їх , як
адвокатів у Єдиному реєстрі адвокатів
України.

Отже, вимоги позивачів про захист
ділової репутації, є безпідставними, не
доведеними і не ґрунтувались на нормах
матеріального права, яким регулюються
спірні правовідносини.

Апеляційний суд, крім того, вважає
необхідним також зазначити, що
відповідно до положень ч.4 ст.277 ЦК
України та п.11 вищезазначеної
постанови Пленуму Верховного Суду
України, Ізовітова Л.П., яка на
засіданні РАУ 27.07.2013 року діяла як
посадова особа РАУ НААУ, а не як
приватна фізична особа, не є належним
відповідачем у даній справі в частині
вимог щодо захисту честі, гідності та
ділової репутації позивачів.

У зв"язку з наведеним, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що в цілому,
рішення суду першої інстанції щодо
безпідставності позову є вірним по
суті тому підстави для його скасування
відсутні з огляду на положення ч.2 ст.308
ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги щодо
порушення та неправильного
застосування судом ст.ст.48,55,56 Закону
України „Про адвокатуру та
адвокатську діяльність" не можуть бути
підставою для скасування рішення, так
як зазначені норми матеріального права
стосуються питань діяльності органів
адвокатського самоврядування - Ради
адвокатів регіону, Ради адвокатів
України, Голови Ради адвокатів України
отже спірних правовідносин не
регулюють.

Посилання апелянтів на те, що судом
першої інстанції при вирішенні спору
протиправно не було застосовано ст. 4
Закону України „Про електронний
цифровий підпис" та ст. 8 Закону України
„Про електронні документи та
електронний документообіг", також, на
думку апеляційного суду не
спростовують обґрунтованості судового
рішення, оскільки питання юридичної
значимості електронного документу -
Витягу з ЄРАУ, який надала позивач
ОСОБА_3 стосовно інформації про себе в
цьому реєстрі, не було предметом спору.

Доводи апеляційної скарги про
порушення судом першої інстанції вимог
ст. 212 ЦПК України, зокрема, неналежної
оцінки доказів, відсутності їх аналізу
у судовому рішенні та на відсутність
посилань на норми матеріального права,
якими суд керувався, ухвалюючи рішення,
за правилами ч.3 ст. 309 ЦПК України не
можуть бути підставою для задоволення
скарги, оскільки такі порушення не
вплинули на правильність вирішення
судової справи.

Не спростовують правомірності рішення
суду першої інстанції посилання
апелянта ОСОБА_1 на те, що рішення є
незаконним, оскільки ухвалене під
головуванням судді, якому позивачем
було обґрунтовано заявлено відвід.

На думку апеляційного суду, клопотання
позивача про відвід судді не
ґрунтувалось на приписах ст.20, 21 ЦПК
України тому відхилене судом першої
інстанції правомірно .

З врахуванням наведеного, доводи
апеляційної скарги не спростовують
правильність та законність судового
рішення і підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 308, 315, 317 319, 324
ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а
л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення
Деснянського районного суду м.
Чернігова від 06 листопада 2013 року
відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 06 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:Судді: