Провадження № 2/331/62/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2014 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Світлицької В. М.

при секретарі Нікітченко А.О.

за участю прокурора Черкасенко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району як органу опіки та піклування в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :

Районна адміністрація Запорізької міської ради по Жовтневому району як орган опіки та піклування в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на обліку по Жовтневому району служби у справах дітей Запорізької міської ради як такі, що опинилися у складних життєвих обставинах, з липня 2011 року перебувають двоє неповнолітніх братів ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2. Батько дітей ОСОБА_4 помер у 2009 році. Мати - ОСОБА_3 наприкінці 2011 року фактично покинула синів та переїхала до співмешканця за адресою: АДРЕСА_1 та протягом тривалого часу систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо двох неповнолітніх синів, безвідповідально ставиться до їх здоров'я і життя, своєю аморальною поведінкою шкодить розвиткові особистостей дітей, не проявляє до синів материнської уваги та турботи. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд позбавити відповідача ОСОБА_3 батьківських прав щодо неповнолітніх синів ОСОБА_2, ОСОБА_1, передати неповнолітніх дітей органу опіки та піклування для подальшого влаштування.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просить позов задовольнити у повному обсязі.

Прокурор Черкасенко І.І. у судовому засіданні просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явилась про час і місце судового засідання повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила. В попередніх судових засіданнях надала пояснення, що проти задоволення позову заперечує, приймає участь у вихованні дітей, проте в силу свого скрутного матеріального становища, можливо не забезпечує синів в достатній мірі, неодноразово працевлаштовувалась, постійно підтримує зв'язок та спілкується з дітьми.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справі, думку неповнолітніх ОСОБА_1, ОСОБА_2, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності при системному аналізі, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 11.04.1996 р. відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого району м.Запоріжжя, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 25.06.1997 р. відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневої райадміністрації м.Запоріжжя.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданого Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області 25.12.2009 року, батько дітей - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року.

На підставі подання Запорізької загальноосвітньої школи № 76 від 15.06.2011 № 081, ОСОБА_1, ОСОБА_2 з липня 2011 року постановлено на облік відділу Жовтневої районної служби у справах дітей Запорізької міської ради як таких, що опинилися у складних життєвих обставинах.

Згідно з актами обстеження умов проживання від 20.07.2011 р., 15.02.3013 р. за адресою: АДРЕСА_2, діти займають окремі кімнати, в яких є ліжка, робочі місця, наявні всі необхідні речі, одяг, взуття підлітків, книжки, предмети вжитку, ОСОБА_1 має комп'ютер, домашні обов'язки виконають самостійно. Тобто, діти забезпечені усім необхідним.

Відповідно до інформації відділу по Жовтневому району служби у справах дітей Запорізької міської ради про роботу з родиною ОСОБА_3 від 09.07.2013 року, відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов'язків стосовно синів ОСОБА_1, ОСОБА_2, не створює для дітей нормальних житлово-побутових умов, не піклується про їхній фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечувала необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до вимог 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, позбавлення батьківських прав, це спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Як роз'яснено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Пленум Верховного Суду України в п. 15 зазначеної вище постанови роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ст. 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав.

У судовому засіданні були допитані ОСОБА_1, ОСОБА_2, які пояснили суду, що їх мати ОСОБА_3 проживає окремо у сусідньому під'їзді, спілкується з ними, навідує їх, на позбавленні батьківських прав вони не наполягають. ОСОБА_1 у квітні 2014 року виповниться вісімнадцять років.

Згідно зі статтею 1 Конвенції про права дитини, дитиною є кожна людська істота до досягнення нею 18-річного віку, якщо за законом, що застосовується до даної особи, вона не досягає повноліття раніше. Українським законодавством, зокрема, ст. 6 СК України, встановлено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Конвенцією про права дитини (ст. 17) визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розумінні. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї.

Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність покладена перш за все на батьків.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Тимчасова відсутність у відповідача можливості працевлаштування та мати постійну і високооплачувану роботу, матеріальні труднощі (невисокий заробіток) не можуть бути визнані підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Згідно з ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів, зокрема, щодо позбавлення батьківських прав, обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Проте, висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав суду не надано.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування та питання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися лише на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що доводи позивача та надані ним докази в обґрунтування своєї позиції є неспроможними, у зв'язку з чим не приймає їх до уваги.

Аналізуючи вимоги законодавства та обставини справи в їх сукупності, суд приходить до висновку що позовні вимоги районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району як органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 59, 60, 88, 208, 209, 212, 214-215, 292, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: В.М. Світлицька