Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/202/14-ц

24 грудня 2014 року Богородчанський
районний суд Івано-Франківської
області

в складі :
головуючого-судді Шишка О.А.,

з участю :
секретаря Сіщук Г.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в селищі Богородчани
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Укрсиббанк»
до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство
«Укрсиббанк» звернулося в суд з
позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
відповідно до укладеного договору від
08.11.2007 року № 0 ОСОБА_1 отримала
кредитні кошти у розмірі 56000,00 доларів
США зі сплатою 12,4 відсотків за
користування кредитом з кінцевим
терміном повернення 08.11.2028 року.
Порядок і строки погашення кредиту
сторони визначили самим договором.
Внаслідок порушення взятих на себе
зобов'язань за кредитним договором у
відповідачки станом на 27.01.2014 року
виникла заборгованість, загальна сума
якої становить 64441,10 доларів США.

Також зобов'язання за вказаним
кредитним договором забезпечено
договором поруки №0/П, укладеним
08.11.2007 року з поручителем ОСОБА_2, який
відповідно до вимог ст.554 ЦК України є
солідарним боржником. Оскільки в
добровільному порядку заборгованість
перед банком відповідачі не погасили,
просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 подав зустрічний
позов про визнання припиненим договору
поруки від 08.11.2007 року № 0/П. Свої
вимоги обґрунтовує тим, що він
поручився за виконання зобов'язань
ОСОБА_1 за основним договором. Однак,
08.11.2007 року між банком та ОСОБА_1
укладено додаткову угоду № 1, яку він не
погоджував, та яка призвела до
збільшення обсягу його
відповідальності, оскільки збільшено
обсяг фінансового зобов'язання,
зокрема щодо сплати додаткових
платежів на користь третіх осіб та
передбачено можливість збільшення
процентної ставки з 12,4 % до 24,8 %. За таких
обставин відповідно до вимог ч.1 ст.559 ЦК
України вважає укладений між ним та
банком договір поруки припиненим. Крім
того, вважає припиненим договір поруки
й на підставі ч.4 ст.559 ЦК України,
оскільки ОСОБА_1 припинила оплачувати
кредит в липні 2011 року, а тому банк
повинен був звернутися з вимогою до
нього протягом 6 місяців із вказаної
дати.

Представник ПАТ «Укрсиббанк» в судове
засідання не з'явилася, подала заяву
про розгляд справи без її участі, позов
підтримала та просила його
задовольнити у повному обсязі. У
задоволенні зустрічного позову
просила відмовити.

Представник відповідачки ОСОБА_1 в
судовому засіданні позов не визнала та
пояснила, що заборгованість перед
банком у відповідача виникла через
фінансову кризу, що є об'єктивною
причиною неналежного виконання
зобов'язань за кредитом. Вказала, що
ОСОБА_1 не заперечує продовжувати
сплату платежів за кредитним
договором, термін дії якого не
закінчився, а тому вважає
безпідставними вимоги про дострокове
стягнення заборгованості. Крім того
наголосила, що як основний договір, так
і договір поруки й додаткова угода № 1
до основного договору були укладені в
один і той же день 08.11.2007 року.
Відповідач, з яким вона на той час
перебувала у зареєстрованому шлюбі,
підписуючи договір поруки був
обізнаний з умовами основного договору
й уточненими умовами, визначеними у
додатковій угоді № 1.

Представник відповідача та позивача за
зустрічним позовом ОСОБА_2 в судовому
засіданні вимоги первісного позову не
визнав та просив задовольнити
зустрічний позов з викладених вище
підстав.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи, суд прийшов до
висновку, що первісний позов підлягає
до задоволення, а у задоволенні
зустрічного позову слід відмовити з
таких підстав.

Згідно з вимогами ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа зобов'язується
надати грошові кошти позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа
першого глави 71 ЦК України, якщо інше не
встановлено параграфом другим і не
випливає із суті кредитного договору.

Зокрема, ст.1050 ЦК України визначає, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів.

Також, виходячи з вимог статей 526, 527, 530
ЦК України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і в
установлений строк відповідно до умов
договору та вимог закону.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки відповідно до статті
611 ЦК України, зокрема, припинення
зобов'язання внаслідок односторонньої
відмови від зобов'язання, або
розірвання договору, сплата неустойки,
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Судом встановлено, що відповідно до
укладеного договору від 08.11.2007 року
№0 (а.с.6-15) ОСОБА_1 отримала
кредитні кошти у розмірі 56000,00 доларів
США зі сплатою 12,4 відсотків за
користування кредитом з кінцевим
терміном повернення 08.11.2028 року.
Порядок і строки погашення кредиту
сторони визначили самим договором.
Внаслідок порушення взятих на себе
зобов'язань за кредитним договором у
відповідачки станом на 27.01.2014 року
виникла заборгованість, загальна сума
якої становить 64441,10 доларів США, з яких
54001,64 доларів США - кредитна
заборгованість, 9465,97 доларів США -
заборгованість за процентами, 114,12
доларів США - пеня за прострочення
сплати кредиту та 829,37 доларів США - пеня
за прострочення сплати процентів.

Також зобов'язання за вказаним
кредитним договором забезпечено
договором поруки №0/П (а.с.16-17),
укладеним 08.11.2007 року з поручителем
ОСОБА_2, який відповідно до вимог ст.554
ЦК України є солідарним боржником.

Суд вважає необґрунтованим твердження
представника відповідачки ОСОБА_1 про
те, що оскільки термін дії кредитного
договору не закінчився, то позивач не
має права вимагати дострокового
повернення кредиту, оскільки таке
право банку передбачено пунктом 5.3
кредитного договору, а також випливає
зі змісту ст.1050 ЦК України.

Необгрунтованим на думку суду є вимога
ОСОБА_2 у зустрічному позові щодо
визнання договору поруки припиненим,
оскільки додаткова угода № 1 (а.с.93) до
основного договору була укладена в
один і той же день, як і основний
кредитний договір, тобто 08.11.2007 року, а
тому укладаючи договір поруки ОСОБА_2
був ознайомлений зі змістом цієї угоди.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 553, ч. 1
ст. 554 ЦК України за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. У разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм закону
поручитель, хоча і пов'язаний з
боржником певними зобов'язальними
відносинами, є самостійним суб'єктом у
відносинах із кредитором. Поручитель,
зокрема, має право висувати
заперечення проти кредитора і в тому
разі, коли боржник від них відмовився
або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 ЦК
України).

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. Якщо строк
основного зобов'язання не встановлений
або встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Договором поруки між банком і ОСОБА_2
строк її припинення не визначений, а
вказано, що така діє до повного
припинення всіх зобов'язань боржника
за основним договором.

Як вбачається з пункту 1.2.2. кредитного
договору № 0 від 08.11.2007 року строк
виконання ОСОБА_1 основного
зобов'язання визначено терміном - не
пізніше 08 листопада 2028 року.

Оскільки сама по собі умова договору
про дію поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, то
термін визначається календарною датою
або вказівкою на подію, яка має
неминуче настати, що в даному випадку -
08 листопада 2028 року.

Отже, якщо кредитним договором не
визначено інші умови виконання
основного зобов'язання, то у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за цим договором
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково.

За таких обставин суд вважає
необґрунтованим твердження
представника ОСОБА_2 про те, що банк
пропустив строк звернення з вимогою до
ОСОБА_2 як поручителя.

Зважаючи на викладене, суд вважає
обґрунтованими позовні вимоги
публічного акціонерного товариства
«Укрсиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а у
задовленні зустрічного позову ОСОБА_2
слід відмовити.

На підставі ст.ст. 252, 526, 527, 530, 554, 559, 611,
1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 213 - 215
ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов публічного акціонерного
товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 задовольнити. Стягнути
солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
«Укрсиббанк» 64441,10 доларів США
заборгованості за кредитним договором
від 08.11.2007 року №0 та 3654 грн.
судового збору.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до публічного акціонерного
товариства «Укрсиббанк» про визнання
припиненим договору поруки від 08.11.2007
року №0/П - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Івано-Франківської області протягом 10
днів з дня проголошення рішення через
суд першої інстанції.

Головуючий
О. А.
Шишко