Справа № 466/7846/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 січня 2014 року Шевченківський
районний суд м.Львова

в складі головуючої судді
Глинської Д.Б.

при секретарі
Цімурі Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «ПроКредит
Банк», ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи:
Приватний нотаріус Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
та Обласне комунальне підприємство
Львівської обласної ради «Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки» про визнання
недійсним договору, -

в с т а
н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 14 жовтня 2013 року
звернувся до суду з позовом до ПАТ
«ПроКредит Банк», ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті
особи: Приватний нотаріус ЛМНО ОСОБА_4
та ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» про визнання
недійсним договору іпотеки № 0378-ІД-01
від 16 липня 2010 року украдений між
відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ПАТ
«ПроКредит Банк».

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 16
липня 2010 року між відповідачами ОСОБА_2,
ОСОБА_3 - іпотекодавці та ПАТ «ПроКредит
Банк» - іпотекодержатель було укладено
іпотечний договір, який посвідчений
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_4

Відповідно до укладеного договору
предметом іпотеки стали нежитлові
приміщення під літ. «Б-2» загальною
площею 1298,9 кв.м., що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1, та належать на праві
власності відповідачам ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 по 1/2 ідеальній частці.

Відповідно до вищевказаного договору
іпотеки від 16 липня 2010 року № 0378-ІД-1
відповідач ОСОБА_3 поручився належною
йому 1/2 ідеальною часткою нежитлових
приміщень, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1 за відповідача ОСОБА_2 по
виконанню ним зобов'язань перед
відповідачем ПАТ «ПроКредит Банк» за
кредитним договором з лімітом суми
кредитування відповідно до договору
іпотеки № 0378-ІД-1 від 16 липня 2010 року, що
становить 250 000 доларів США.

Позивач вважає, що укладений між
відповідачами іпотечний договір від 16
липня 2010 року порушує його права,
оскільки будівля «Б-2», що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, що є предметом
іпотеки згідно договору № 0378-ІД-01 від 16
липня 2010 року, була самочинно
реконструйована. В процесі її
реконструкції водонапірна вежа (що
позначена в технічній документації під
літерою «Л-1»), яка належить позивачу
ОСОБА_1 на праві приватної власності,
увійшли в площу та об'єм приміщень під
НОМЕР_1, НОМЕР_2 в будівлі під літерою
«Б-2» за адресою АДРЕСА_1, що
зареєстрована на праві власності за
відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Таким
чином відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3
фактично передали в іпотеку майно що їм
не належить, а належить позивачу, що є
порушенням прав позивача ОСОБА_1 В
зв'язку з вищенаведеним він змушений
звернутися до суду, просить позов
задовольнити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
його представники - ОСОБА_5 та ОСОБА_6
підтримали позов та надали пояснення,
аналогічні позовній заяві просили
позов задовольнити у повному обсязі.
Позивач додатково пояснив, що
відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надали в
іпотеку належну йому на праві
власності водонапірну вежу, тобто
майно що їм не належить, відтак в разі
невиконання відповідачем ОСОБА_2
зобов'язання за кредитним договором
належна йому на праві власності
водонапірна вежа може бути відчужена
стягувачем. Крім цього вказав що
укладений договір іпотеки від 16 липня
2010 року між відповідачами ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ПАТ «ПроКредит Банк», що
посвідчений приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 є недійсним ще й з тих
підстав, що укладений в період дії
ухвали Господарського суду Львівської
області від 01 листопада 2008 року по
справі № 1/834-22/306, якою накладено
заборону на відчуження ТзОВ «Техн-Ас»
та будь-яким іншим третім особам,
нерухомого майна, а саме: складських
приміщень, загальною площею 1298,9 кв. м.,
які знаходяться за адресою; АДРЕСА_1 до
вирішення справи по суті, та ухвали
Галицького районного суду м. Львова від
26 квітня 2010 року у справі №2а-60/2010 якою
суд заборонив до вирішення спору по
суті ТзОВ «Техн-Ас» та будь-яким іншим
особам, в тому числі відповідачам
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії
по відчуженню, обтяженню нерухомого
майна загальною площею 1298,9 кв.м., під
літ. «Б-2», що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_7 в
судовому засіданні проти позов
заперечила, просила відмовити в його
задоволенні, посилаючись на письмові
заперечення, що долучені до матеріалів
справи.

Представник відповідача ОСОБА_8 в
судовому засіданні проти позов
заперечив, стверджуючи, що на момент
укладення оспорюваного договору не
існувало будь-якого зареєстрованого
обтяження на предмет іпотеки, а відтак,
були відсутні правові підстави для
відмови нотаріусом у посвідченні та
реєстрації договору іпотеки, крім
цього при вирішення спору по суті
просив застосувати строки позовної
давності.

Третя особа по справі - приватний
нотаріус Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 та її
представник ОСОБА_9 в судовому
засіданні наголосили на тому, що
відповідно до розділу «Гарантій та
забезпечення» Іпотечного договору,
Іпотекодавець гарантував, що предмет
іпотеки належить Іпотекодавцю, ні
предмет іпотеки ні жодна з його частин
а також права на предмет іпотеки не
перебувають у заставі, оренді, лізингу,
під арештом, забороною, не є об'єктом
спору та відсутні жодні інші обтяження
чи права третіх осіб на предмет
іпотеки.

Проте, представник третьої особи
зазначив, що у випадку коли б нотаріусу
було відомо на момент посвідчення
оспорюваного договору про наявність
ухвал Господарського суду Львівської
області та Галицького районного суду м.
Львова про накладення арешту на
предмет іпотеки незалежно від внесення
чи не внесення обтяження згідно
вказаної ухвали в єдиний державний
реєстр прав, нотаріус категорично
відмовилася би посвідчувати такий
Іпотечний договір, оскільки останній
буде суперечити нормам чинного
законодавства України та Закону
України «Про нотаріат».

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явився, хоча належним чином був
повідомлений про дату та час судового
розгляду справи, що стверджується
відмітками в журналі вихідної
кореспонденції суду та долученими до
матеріалів справи рекомендованими
повідомленнями про вручення поштового
відправлення відповідачу ОСОБА_3

За таких обставин суд вважає за можливе
розглядати справу у відсутності
відповідача ОСОБА_3 на підставі наявних
у справі доказів.

Заслухавши пояснення сторін по справі,
оглянувши матеріали цивільної справи,
суд вважає, що позов підлягає до
часткового задоволення з наступних
підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 16
липня 2010 року між відповідачем ОСОБА_3,
ОСОБА_2 та публічним акціонерним
товариством «ПроКредит Банк» укладено
договір іпотеки № 0378-ІД-1.

Відповідно до п. 2.2 вищевказаного
договору предметом іпотеки стали
нежитлові приміщення під літ. «Б-2»
загальною площею 1298,9 кв.м,
реєстраційний номер 23475881, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтв про право
власності на нежитлові приміщення від
30 грудня 2009 року виданих Управлінням
комунальної власності департаменту
економічної політики Львівської
міської ради, на підставі наказу
управління комунальної власності
департаменту економічної політики
Львівської міської ради від 30 грудня 2009
року № 2701-НЖ-Ш, приміщення під літерою
«Б-2» що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1
належать на праві спільної часткової
власності відповідачам ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 по 1/2 частці за кожним.

Відповідно до розділу 3 «Загальні умови
іпотеки» договору від 16 липня 2010 року №
0378-ІД-1 відповідач ОСОБА_3 поручився
належною йому 1/2 ідеальною часткою
нежитлових приміщень, що знаходяться
за адресою: АДРЕСА_1 за відповідача
ОСОБА_2 по виконанню ним зобов'язань
перед ПАТ «ПроКредит Банк» за
кредитним договором . Ліміт суми
кредитування відповідно до договору
іпотеки № 0378-ІД-1 від 16 липня 2010 року
становить 250 000 доларів США.

Відповідно до п. 7.1 договору іпотеки від
16 липня 2010 року № 0378-ІД-1 сторони
домовилися, що Іпотекодержатель у
випадку набуття права звернення
стягнення на предмет іпотеки вправі на
власний вибір задовольнити свої вимоги
за рахунок предмета іпотеки шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки, продажу від імені
Іпотекодержателя предмета іпотеки
будь-якій особі на підставі договору
купівлі - продажу.

Крім цього, судом встановлено, що
відповідно до свідоцтва про право
власності від 27 грудня 2002 року,
виданого приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_10 позивач ОСОБА_1,
являється власником будівель та
споруд, площею 2988,6 кв.м, що знаходяться
за адресою: АДРЕСА_1, в тому числі і
водонапірною вежою (літ «Л-1»), рік вводу
в експлуатацію 1985, стіни - цегляні,
фізичний знос - 60%.

Однак, як вбачається з листа - відповіді
ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» № 3/03- 12/12 від 04.12.2012
року площа та об'єм водонапірної вежі,
що позначена в технічній документації
під літерою «Л-1» та належить позивачу
ОСОБА_1 увійшли в площу та об'єм
приміщень під НОМЕР_1, НОМЕР_2 в будівлі
під літерою «Б-2» за адресою АДРЕСА_1, що
зареєстрована на праві власності за
відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Статтею 5 Закону України «Про іпотеку»
визначено, що предметом іпотеки може
бути нерухоме майно, що належить
іпотекодавцю на праві вланості і на
нього відповідно до законодавства може
бути звернене стягнення.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
іпотеку» - іпотекодавець зобов'язаний
до укладення іпотечного договору
попередити іпотекодержателя про всі
відомі йому права та вимоги інших осіб
на предмет іпотеки, в тому числі ті, що
не зареєстровані у встановленому
законом порядку.

В даному випадку відповідачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 надали в Іпотеку належну
позивачу ОСОБА_1 на праві власності
водонапірну вежу, тобто майно що їм не
належить.

Як пояснив в судовому засіданні сам
позивач надання в іпотеку його
водонапірної вежі відбулось тому, що
згідно технічної документації
складеної ОКП JIOP «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»
водонапірна вежа, що належить позивачу
ОСОБА_1 включена в об'єм та площу
будівлі під літерою «Б-2», що
розташована за адресою: АДРЕСА_1
внаслідок реконструкції вказаних
будівель.

Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Частиною 2 постанови пленуму
Верховного суду України від 06.11.2009 року
за № 9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» судам
необхідно враховувати, що згідно із
статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не
може суперечити ЦК, іншим законам
України, які приймаються відповідно до
Конституції України та ЦК, міжнародним
договорам, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, актам
Президента України, постановам
Кабінету Міністрів України, актам
інших органів державної влади України,
органів влади Автономної Республіки
Крим у випадках і в межах, встановлених
Конституцією України та законом, а
також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити
положенням також інших, крім актів
цивільного законодавства,
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до Конституції України
(статті 1, 8 Конституції України).

Відповідно до ст.60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Згідно з ст.15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України
передбачено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, що врегульовано
ст. 10 ЦПК України.

Що стосується пропуску позивачем
строку позовної давності то на думку
суду такий строк позивачем не
пропущений, оскільки з пояснень
позивача ОСОБА_1 встановлено, що про
оскаржуваний ним договір іпотеки №
0378-ІД-1 від 16 липня 2010 року він дізнався
лише в 2011 році, а про те, що даний
договір порушує його права дізнався
04.12.2012 року з листа ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» №
3/-3-12/12.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи все вищенаведене, оцінюючи
зібрані по справі докази суд приходить
до висновку, що позовні вимоги
підлягають до часткового задоволення.

Враховуючи ст.15, 16, 203, 261 ЦК України, ст. 6
Закону України «Про іпотеку»,
постанову пленуму Верховного суду
України від 06.11.2009 року за № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними»

Керуючись ст.ст. 3, 8, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 88, 209,212,
213, 214 Цивільного процесуального
кодексу України, суд, -

в и р і
ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «ПроКредит
Банк», ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи:
Приватний нотаріус Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
та Обласне комунальне підприємство
Львівської обласної ради «Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки» про визнання
недійсним договору - задовольнити
частково.

Визнати договір іпотеки № 0378-ІД-1 від 16
липня 2010 року укладений між ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та Публічним акціонерним
товариством «ПроКредит Банк»,
посвідчений приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 частково недійсним в
частині включення до предмету іпотеки
водонапірної вежі (літ. «Л-1», рік вводу
в експлуатацію - 1985, стіни - цегляні,
фізичний знос - 60%), яка згідно свідоцтва
ВАС № 532352, від 27 грудня 2002 року,
виданого приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_10 належить на праві
власності ОСОБА_1.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Львівського
апеляційного суду через
Шевченківський районний суд м. Львова
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя: Д. Б. Глинська