Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/380/14
Головуючий у 1 інстанції Курач І.В.
Суддя-доповідач Ломейко В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Онищенка Е.А.,

Суддів: Ломейка В.О.,

Кухаря С.В.,

При секретарі Камінській О.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Енергодарського міського суду
Запорізької області від 26 листопада 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Кредитної спілки «Порада» про
стягнення суми грошових коштів за
договором та стягнення моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до КС «Порада» про
стягнення суми грошових коштів за
договором та стягнення моральної
шкоди.

В позові зазначав, що 21.01.2009 року між
ним, як членом кредитної спілки, та КС «
Порада» було укладено договір № 564
«Різдвяна порада 2009» про залучення
внеску на депозитний рахунок.

Відповідно до вимог договору він вніс
на депозитний рахунок 10 000,0 грн. на
умовах договору строком на 6 місяців -
до 21.07.2009 року.

Вказане підтверджується квитанцією до
прибуткового ордеру. Відповідно до п.3.5
договору відповідач був зобов'язаний
перерахувати суму внеску і суму
нарахованих процентів за період
користування ним процентів на поточний
рахунок позивача, в робочий день,
наступний за останнім днем строку
внеску. Відповідно до п. 1.2 договору
процентна ставка за користування
внеском протягом строку внеску
складала 24% річних. Відповідно до п. 2.1
договору строк користування внеском
діє 6 місяців - до 21.07.2009 року.

Після спливу строку договору звертався
до відповідача з вимогою повернути
кошти та проценти, що залишено без
уваги.

Залишок не повернутих коштів на момент
спливу строку за договором, за його
думкою, становить 56 858,92 грн., що
складається з: суми прострочення з
відсотками по договору - 19 501,29 грн.;
трьох процентів річних від
простроченої суми - 1 091,29 грн.; пені за 6
місяців прострочення - 54 234,47 грн..

Крім того внаслідок невиконання
договірних зобов'язань відповідачем
позивач зазнав моральних страждань,
які він оцінює в грошовому еквіваленті
в розмірі 60 000,0 грн.

Посилаючись на вказані обставини,
просив суд стягнути з відповідача на
його користь суму внеску разом з сумою
нарахованих за користування ним
процентів (у тому числі з урахуванням
індексу інфляції, пені в розмірі трьох
відсотків вартості внеску за кожний
день прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми в розмірі 56 858,92 грн.,
та грошову компенсацію моральної шкоди
в розмірі 60 000, 0 грн.

Рішенням Енергодарського міського
суду Запорізької області від 26
листопада 2013 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з КС «Порада» на користь
ОСОБА_3 грошові кошти за депозитним
договором №654 (Різдвяна порада 2009) від
21.01.2009 року в розмірі 7 436 грн. в іншій
частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким стягнути на його
користь з КС «Порада» суму боргу у
розмірі 56 858,92 грн. та моральну шкоду в
розмірі 60 000грн.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального права.

Частково задовольняючи позов в
стягненні заборгованості за депозитом
7436гр та відмовляючи в стягненні 3% від
суми заборгованості, суд першої
інстанції виходив з того, що на час
закінчення дії договору позивачу
нараховані заборгованість по депозиту
та по відсоткам згідно договору сторін.
Інших виплат по умовах договору не
передбачено.

Проте, на думку колегії суддів,
такий висновок не відповідає
обставинам справи і вимогам
матеріального та процесуального права.

Згідно із ч.1 ст. 1058, ч.1 ст. 1060 ЦК
України за договором банківського
вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму(вклад), що
надійшла, зобов"язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу
укладається на умовах видачі вкладу на
першу вимогу ( вклад на вимогу) або на
умовах повернення вкладу зі спливом
встановленого договором строку
(строковий вклад).

За положеннями ст.2 Закону
України „Про банки та банківську
діяльність" вклад(депозит) - це кошти в
готівковій або у безготівковій формі, у
валюті України або в іноземній валюті,
які розміщені клієнтами на їх іменних
рахунках у банку на договірних засадах
на визначений строк зберігання або без
зазначення такого строку і підлягають
виплаті вкладнику відповідно до
законодавства України та умов
договору.

Відповідно до ч.5 ст. 1061 ЦК
України проценти на банківський вклад
нараховуються від дня, наступного за
днем надходження вкладу в банк, до дня,
який передує його поверненню
вкладникові або списанню з рахунку
вкладника з інших підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
що 21.01.2009 року між ОСОБА_3, як членом
кредитної спілки, та КС « Порада» було
укладено договір № 564 «Різдвяна порада
2009» про залучення внеску на депозитний
рахунок 10 000гр, строком на 6 місяців - до
21.07.2009 року. Відповідно до п. 1.2 договору
процентна ставка за користування
внеском протягом строку внеску
складала 24% річних.

По закінченню строку дії Договору
на вимогу позивача кошти КС «Порада» не
повернула.

Згідно зі ст. 16 ЦК України та ст. ст.
3, 4 ЦПК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового чи майнового
права та інтересу, подавши про це позов,
підставами якого є обставини, якими
позивач обґрунтовує свої вимоги (п. 5 ч. 1
ст. 119 цього ж Кодексу).

Статтею 526 ЦК України передбачено,
що зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України
зобов'язання припиняються на
підставах, встановлених договором або
законом, зокрема виконанням,
проведеним належним чином (ст. 599 ЦК
України).

Згідно ст. 611 ЦК України в разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Отже, відповідач свого обов'язку
добровільно та своєчасно не виконав, а
заборгованість на 21.07.2009 року склала по
депозиту та по відсоткам згідно
договору сторін 7436гр(а/с 5), КС «Порада»
прострочила виконання зазначеного
грошового зобов'язання на 108 днів, що
письмово визнав представник
відповідача як у місцевому суді, так і в
апеляційній скарзі.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Указані наслідки прострочення
боржником грошового зобов'язання не є
фінансовими санкціями, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів унаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними грошима,
належними до сплати кредиторові, а тому
ці кошти нараховуються незалежно від
вини боржника.

Такий правовий висновок зробив 15
листопада 2010 р. Верховний Суд України
при розгляді справи № 3-11цс10. Згідно ч. 1
ст. 360-7 ЦПК України указане рішення
Верховного Суду України є обов'язковим
для всіх суб'єктів владних повноважень,
які застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України.

Укладений стронами депозитний договір
№ 564 "Весняна порада 2009" від 21.01.2009 року
належить до грошових зобов"язань, а
тому, враховуючи юридичну природу
правовідносин сторін, на них
поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України, як
спеціальний вид цивільно-правової
відповідальності за прострочення
виконання зобов"язання.

Не застосувавши до спірних
правовідносин норму ч.2 ст. 625 ЦК
України, суд безпідставно відмовив
ОСОБА_3, у задоволенні його вимог про
стягнення 1029.84гр., як 3 % річних від
простроченої суми вкладу. Розрахунок
складений позивачем і відповідач його
не оспорює, томупідстав для його
перевірки немає.

Вимоги про стягнення інфляційних
нарахувань в порядку ч.2 ст. 625 ЦК
України ОСОБА_3, не заявляв, а тому
предметом даного спору вони не
являються.

Посилання в апеляційній скарзі
ОСОБА_3, на те, що складений сторонами
02.09.2013 року акт звіряння рахунків(а.с.4)
слід вважати додатковими умовами до
договору від 21.01.2009 року, -
безпідставні, враховуючи як правову
природу такого акту, так і його зміст.

Стосовно посилань апелянта на
необхідність стягнення з відповідача
неустойки(пені), то колегія суддів
вважає, що Договір сторін такого виду
забезпечення виконання зобов*язання,
відповідно до ст.547 ЦК України, не
передбачає, а тому відсутні і правові
підстави для задоволення цих вимог.

Також необґрунтоване посилання
апелянта на необхідність стягнення 24%
за весь час прострочення повернення
заборгованості, оскільки нарахування
таких відсотків сторони узгодили на
час тільки дії Договору, тобто до
21.07.2009року, а не для забезпечення
виконання зобов*язання.

Відмовляючи у задоволенні вимог
про стягнення процентів за вкладом з
дня закінчення строку договору по
02.09.2013 року у сумі 15674.68., суд правильно
виходив з того, що за погодженими
сторонами умовами договору
нарахування поцентів після закінчення
строку договору кредитною спілкою не
здійснюється.

Відповідно до ст.ст.626, 627 ЦК
України сторони є вільними в укладанні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Отже вимоги ОСОБА_3, про
стягнення процентів, нарахованих
після закінчення строку договору,
суперечили його умовам, а саме п.2.5, що
після закінчення строку дії даного
Договору Спілка ніяких нарахувань на
внесок не проводить, тому відмову суду
у задоволенні вказаних вимог слід
визнати правомірною.

Безпідставне посилання апелянта на
незаконність рішення суду першої
інстанції, в частині відмови в
стягненні моральної шкоди, оскільки
позивач обґрунтував моральну шкоду
тривалістю неповернення коштів.

Проте, в матеріалах справи відсутні
докази звернення позивача до КС
«Порада» про повернення вкладу та
відмова в цьому відповідача,
обґрунтування розміру заподіяної
позивачу моральної шкоди.

З копій витягів медичних документів,
які є в матеріалах справи(а/с10-11), видно,
що ОСОБА_3 хворіє на протязі 20 років,
проте, що хвороби пов*язані з
неповерненням йому вкладу з них не
вбачається.

Щодо посилань апелянта на положення
Закону України „Про захист прав
споживачів", колегія суддів вважає, що
до правовідносин між КС „Порада" та
ОСОБА_3, які виникли з приводу
депозитного договору, Закон України
„Про захист прав споживачів"
застосовується лише в частині, не
врегульованій нормами ЦК України та
іншими нормативно-правовими актами у
сфері банківської діяльності.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги
дають підстави для часткового
задоволення апеляційної скарги, тому
рішення суду першої інстанції, в
частині відмови в стягненні трьох
процентів річних від простроченої суми
1029.84гр, належить скасувати та ухвалити
в цій частині нове рішення про
задоволення позову.

Керуючись ст.ст.209, 218, 307, 309, 313-314, 316-317
ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Енергодарського міського суду
Запорізької області від 26 листопада 2013
року у цій справі, в частині відмови в
стягненні трьох процентів річних від
простроченої суми скасувати та
ухвалити в цій частині рішення
наступного змісту: «Стягнути з
Кредитної спілки «Порада» на користь
ОСОБА_3 три проценти річних від
простроченої суми в розмірі 1029.84гр.»

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: