У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючого судді -
Ковалевича С.П.

суддів: Мельника Ю.М.,
Хилевича С.В.

секретар судового
засідання - Ковальчук Л.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Радивилівського районного
суду Рівненської області від 26 грудня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про захист честі, гідності,
ділової репутації та стягнення
моральної шкоди.

Перевіривши докази та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Радивилівського районного
суду Рівненської області від 26 грудня
2013 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Вважаючи дане рішення незаконним
через порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
ОСОБА_1 подав на нього апеляційну
скаргу.

В обґрунтування скарги вказує, що при
винесенні рішення суд першої
інстанції взяв до уваги витребуванні
документи з кримінального провадження
за заявою ОСОБА_2 про нецільове
використання ним державних коштів на
реєстрацію Свято-Михайлівської церкви,
однак не надав вказаним документам
належної правової оцінки.

Крім того, при винесенні рішення суд
послався на пояснення відповідача
ОСОБА_2, згідно яких вона звернулася із
заявою в правоохоронні органи та
просила перевірити чи законно
утримується на реставрації іконостас
Свято-Миколаївської церкви. Вважає, що
вказані пояснення не відповідають
фактичним даним, які викладені в заяві
ОСОБА_2 Однак, суд не дав їм критичної
оцінки.

Зазначає, що за заявою ОСОБА_2 20 червня
2013 року відносно нього було відкрито
кримінальне провадження за ознаками
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.364 КК України, однак
після проведення всіх необхідних
слідчих дій, за відсутністю в його діях
складу злочину, дане кримінальне
провадження було закрито, що
підтверджується постановою про
закриття кримінального провадження.

Вважає, що відмова у відшкодуванні
моральної шкоди також суперечить його
законним правам, так як відповідач
ОСОБА_2, яка вчинила завідомо
неправдиве повідомлення про вчинення
злочину, поширила інформацію, яка
порочить його честь, гідність та ділову
репутацію.

Посилаючись на викладені обставини,
просить скасувати оскаржуване рішення
та ухвалити нове, яким його позовні
вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено,
що 20 червня 2013 року ОСОБА_2 звернулась
із заявою до УМВС України в Рівненській
області про неправомірні дії
генерального директора НІМЗ «Поле
Берестецької битви» ОСОБА_1, які
полягають в нецільовому використанні
бюджетних коштів, які виділяються на
реставрацію іконостасу
Свято-Михайлівської церкви с.Пляшева
Радивилівського району.

По даному факту 20.06.2013 року було
відкрито кримінальне провадження
Радивилівським РВ УМВС в Рівненській
області за ч.1 ст.364 КК України.

Враховуючи, що в ході проведення
досудового розслідування в діях ОСОБА_1
не було встановлено ознак
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.364 КК України, 25.09.2013
року дане кримінальне провадження було
закрито. Пізніше дана постанова була
скасована прокурором.

Після скасування постанови про
закриття кримінального провадження
прокуратурою Рівненської області
01.11.2013 року процесуального рішення по
даних матеріалах не прийнято.

Відмовляючи в позові суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
відповідно до роз'яснень п.16 постанови
Пленуму Верховного суду України від
27.02.2009 року №1 «Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи»
відповідно до ст.40 Конституції України
усі мають право направляти
індивідуальні, колективні, письмові
звернення, або особисто звертатись до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, що
зобов'язаний розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк. Суди
повинні мати на увазі, що у випадку,
коли особа звертається до зазначених
органів із заявою в якій міститься та
чи інша інформація, і в разі, якщо цей
орган компетентний перевірити таку
інформацію та надати відповідь, про те
в ході перевірки інформація не знайшла
свого підтвердження вказана обставина
не може сама по собі бути підставою для
задоволення позову, оскільки у такому
випадку мала місце реалізація особою
конституційного права, передбаченого
ст.40 Конституції, а не поширення
недостовірної інформації.

А тому, сам факт подання заяви до
правоохоронних органів та викладення в
ній фактів не може вважатись
поширенням відомостей, які порочать
честь, гідність чи ділову репутацію або
завдають шкоди інтересам особи,
відносно якої подано заяву.

На підтвердження таких висновків в
рішенні наведені відповідні мотиви та
докази з якими погоджується і колегія
суддів.

Не заслуговують на увагу і доводи
в апеляційній скарзі, про те, що
письмове звернення ОСОБА_2 у
правоохоронні органи завдало позивачу
моральних збитків, оскільки вони не
ґрунтуються на законі.

За наведених обставин, доводи
апелянта, які викладені в його
апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду, з якими погоджується і
колегія суддів.

Оскільки суд першої інстанції
повно та всебічно з'ясував дійсні
обставини по справі, дав належну оцінку
зібраними доказам і постановив рішення
без порушень норм матеріального та
процесуального права, підстав для його
скасування немає.

Керуючись ст.ст.307, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Радивилівського районного
суду Рівненської області від 26 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
з моменту її проголошення.

Сторони по справі мають право
оскаржити рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
протягом двадцяти днів з дня
проголошення ухвали апеляційної
інстанції в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
С.П.Ковалевич

Судді:
Ю.М.Мельник

С.В.Хилевич