АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа 753/3162/14
Головуючий у 1-ій інстанції - Набудович
Доповідач - Музичко С.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2014 року колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва

у складі головуючого судді
Музичко С.Г.,

суддів
Семенюк Т.А., Кравець В.А.
при секретарі
Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Києві справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 15 жовтня 2014
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 15 жовтня 2014 року позов ОСОБА_2
до ОСОБА_4 про стягнення боргу
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_2 суму боргу за
договором позики в розмірі 2 663 511, 47 грн.,
пені в розмірі 30 000 грн. та судовий збір
у розмірі 3 645 грн.(а.с.159)

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник позивача ОСОБА_3 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 15 жовтня 2014
року та ухвалити нове, яким стягнути з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 борг за
договором позики від 23.02.2011 року та
додаткової угоди №1від 01.03.2011 року у
сумі 4 299592,54 грн. та пеню у розмірі 16%
річних від простроченої суми позики за
кожен день прострочення у сумі - 687 934,80
грн.

Посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник позивача ОСОБА_3 просив
задовольнити апеляційну з наведених в
ній доводів.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених в суді першої інстанції
вимог, колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Виходячи з того, що відповідач ОСОБА_4
частково виконав взяті на себе
зобов'язання за договором позики, іншу
частину позичених грошових коштів у
визначений строк позивачу не повернув,
суд першої інстанції дійшов висновку
про задоволення позовних вимог та
стягнув з відповідача на користь
позивача суму позики та пені.

Колегія судів погоджується з висновком
суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики може бути оплатним,
тобто таким, що передбачає сплату
процентів за користування сумою
позики, або безоплатним - якщо
виконання позичальником зобов'язання
обмежується поверненням боргу.

Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Правила щодо сплати процентів від суми
позики містяться у ст. 1048 ЦК України.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та
правильно встановлено судом першої
інстанції, за договором позики від
23.02.2011 року укладеним між сторонами,
ОСОБА_4 взяв в борг у ОСОБА_2 2 861 100 грн.,
які зобов'язався повернути до 02.03.2011
року.(а.с.5)

01 березня 2011 року між позивачем та
відповідачем укладено додаткову угоду
№ 1 до договору позики від 23.02.2011 року, в
якому вони визначили пеню у випадку
несвоєчасного повернення позики у
розмірі 16% річних від суми позики за
кожен день прострочення (а.с. 6).

У визначений договором строк ОСОБА_4
повернув частину грошових коштів у
сумі 112 000 грн.

01.05.2011 року відповідач повернув 60 000
грн., що підтверджується актом звірки
від 01.05.2011 року. (а.с.86)

06.03.2014 року відповідачем повернуто
позивачу 500 доларів, 08.04.2014 року ще 500
доларів США та 18.06.2014 року сплачено ще 15
000 грн. (а.с.69,70,111)

Основна заборгованість відповідача за
договором позики становить 2 663 511,47 грн.,
що еквівалентно 225 206 доларів США.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове
зобов'язання має бути виконане у
гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, то сума, що підлягає оплаті у
гривнях, визначається за офіційним
курсом відповідної валюти на день
платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

З огляду на наведене, вірним є висновок
суду першої інстанції про те, що
відповідно до вимог ст. ст. 1046-1050 ЦК
України підлягає стягненню на користь
позивача, сума боргу в розмірі 250400
гривень .

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що під час
укладення оспорюваного договору
позики були дотримані вимоги ч. 1 ст. 1047
ЦК Українищодо письмової форми
договору позики і що складання
позичальником розписки або іншого
документу, який посвідчує передання
йому позикодавцем визначеної грошової
суми є правом, а не обов`язком сторін
договору позики і відсутність такого
документу за наявності письмового
договору позики не є безумовною
підставою для висновку про
безгрошовість договору позики.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні ст.
551 ЦК України суд першої інстанції
вважав, зокрема, ступінь виконання
зобов'язання боржником.

Колегія суддів не може погодитись з
доводами апеляційної скарги позивача,
що судом першої інстанції
необґрунтовано зменшено розмір пені,
оскільки ці доводи спростовуються
матеріалами справи, суд першої
інстанції, враховуючи істотні
обставини, правильно застосував
положення ст. 551 ЦК України, що
узгоджується і з правовими позиціями
Верховного Суду України, викладеними у
постанові у справі № 6-100цс14.

З урахуванням всіх встановлених
обставин справи, колегії суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, про необхідність зменшення
розміру пені, яка підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача до 30 000
грн.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують та не
дають підстав вважати, що судом
допущені порушення норми
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлене з
дотриманням норм діючого
законодавства, висновки суду
обґрунтовані, відповідають обставинам
справи, колегія суддів не вбачає
підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 15 жовтня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня її
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді