Справа № 569/8420/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2014 року

м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської
області в складі:

головуючого судді
Наумов С.В.,

при секретарі
Литвинюк Л.Ш.

позивача - відповідача
ОСОБА_1

представника позивача - відповідача
ОСОБА_2

відповідача - позивача
ОСОБА_3

представника відповідача - позивача
ОСОБА_4

з участю прокурора
Меленчук І.В.

представника третьої особи
Самолюк І.Р.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та
піклування виконавчого комітету
Рівненської міської ради про визнання
особи такою, що втратила право
користування житлом та усунення
перешкод в користуванні власністю, та
за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1
про усунення перешкод в користуванні
житлом шляхом вселення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_3 про визнання особи такою, що
втратила право користування житлом у
зв'язку з відсутністю в ньому понад
один рік та усунення перешкод в
користуванні власністю шляхом зняття з
реєстраційного обліку.

В обґрунтування позовних вимог
вказала, що на сьогоднішній день вона
являється власником квартири АДРЕСА_1.
Крім неї, в даній квартирі
зареєстрована відповідач та двоє її
неповнолітніх дітей. Однак, ОСОБА_3 з
часу реєстрації свого місця
проживання, ніколи не проживала в даній
квартирі, її особисті речі там
відсутні, участі в оплаті витрат по
утриманню житла не несе, права
власності на вказане житло не має.
Вважає, що реєстрація відповідача та її
неповнолітніх дітей чиняться їй
перешкоди в користуванні квартирою, що
змушує її нести додаткові витрати за
комунальні послуги та квартплату .
Унеможливлює оформлення житлової
субсидії, що ставить її, як пенсіонера в
тяжке матеріальне становище.

В заяві про уточнення позовних вимог
просить суд усунути перешкоди в
користуванні її власністю квартирою за
адресою АДРЕСА_1.

Визнати ОСОБА_3 та її дітей - ОСОБА_6 ,
ОСОБА_6 такими що втратили право
користування житловим приміщенням яке
розташоване за адресою АДРЕСА_1 у
зв"язку із відсутністю в ньому понад
один рік шляхом зняття їх з
реєстраційного обліку по зазначеній
адресі.

ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_1 про усунення
перешкод в користуванні житлом шляхом
вселення.

В обґрунтування зустрічних позовних
вимог посилається на те, що саме вона,
ОСОБА_3, є власником кв. АДРЕСА_1,
відповідно до договору дарування від 27
лютого 2004 року укладеного з ОСОБА_7,
ОСОБА_1 та нотаріально посвідченого
державним нотаріусом Любинською Л.І..

Вона разом з своїми малолітніми дітьми
зареєстрована у даній квартирі.
Вказала, що на даний час, вона не
проживає у квартирі з поважних причин,
оскільки починаючи з 2010 року позивач
почала чинити перешкоди в користуванні
житлом, до квартири не допускає,
змінила замки, спільно проживати не
бажає. ОСОБА_1 відмовляється в
добровільному порядку не чинити їй
перешкоди в користуванні житлом, а
навпаки намагається в судовому порядку
зняти її та дітей з реєстраційного
обліку. Просить усунути перешкоди в
користуванні її власністю, а саме
квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення та
зобов'язати ОСОБА_1 не чинити їй
перешкоди в користуванні даним житлом.

У зв'язку з чим, ухвалою Рівненського
міського суду Рівненської області від
10.06.2013р. ОСОБА_3 визнано позивачем по
справі, її зустрічний позов прийнято до
судового розгляду та об'єднано його в
одне провадження з первісним позовом.

В судовому засіданні
позивач-відповідач ОСОБА_1 та її
представники позовні вимоги
підтримали просили їх задоволити.
Додатково пояснили, що ОСОБА_3 не є
власником квартири, свідомо втратила
своє право на проживання в такій
квартирі у зв'язку з відсутністю в ній
понад один рік, а вона -ОСОБА_1, як
власник, вказаної квартири має право,
відповідно до ст. 319 ЦК України,
вимагати усунення перешкод у
здійсненні нею права користування та
розпорядження своїм майном. Також
ОСОБА_1 суду пояснила, що дійсно вона не
бажає проживати спільно в квартирі із
ОСОБА_3 яку з 2010 року не допускає до
квартири. Вважає, рішення попередніх
судів щодо визнання договору дарування
від 27.02.2004р. квартири дійсним, не можуть
бути законними, оскільки вважає дії
ОСОБА_3 щодо отримання договору
дарування, шахрайськими. Просять
задовольнити її позов та відмовити в
задоволенні позову ОСОБА_3 за його
безпідставністю та недоведеністю.

Відповідач-позивач ОСОБА_3 та її
представник в судовому засіданні не
визнали позовні вимоги ОСОБА_1,
підтримали свій позов. По суті позовних
вимог додатково пояснили, що договір
дарування квартири був укладений у
встановленому законом порядку. ОСОБА_3
набула права власності на квартиру з
моменту нотаріального посвідчення
такого договору. Вказали, що ОСОБА_1
чинить перешкоди в користуванні
житлом, спільно проживати не бажає.
ОСОБА_3, як власник помешкання, має
намір використовувати його для
особистого проживання спільно із
ОСОБА_1, відповідно наміру позбавляти
права проживати в квартирі ОСОБА_1.в неї
не має. Також бажає здійснювати
відповідні платежі по утриманню
квартири, однак цього на даний час
зробити не може, оскільки ОСОБА_1 не
допускає її до квартири тому просять
задовольнити зустрічний позов та
відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1. Сплачений судовий збір просить
суд віднести за її рахунок.

Представник третьої особи за
первісним позовом Орган опіки та
піклування виконавчого комітету
Рівненської міської ради з позовом
ОСОБА_1 не згідна, пояснила, що згідно
Порядку реєстрації місця проживання та
місця перебування фізичних осіб в
України, діти мають бути зареєстровані
за місцем реєстрації одного з батьків.
Оскільки у батька малолітніх дітей
відсутня адреса реєстрації, вони
повинні бути зареєстровані за місцем
реєстрації матері. Заперечила проти
задоволення позову ОСОБА_1 щодо зняття
ОСОБА_3 та дітей з реєстрації, що є
незаконним.

В судовому засіданні прокурор Меленчук
І.В. яка здійснює представництво
інтересів ОСОБА_1, суду пояснила, що
саме остання є власником квартири за
вказаною вище адресою, що
підтверджується довідкою КП
"Рівненське міське БТІ" №2333 від 17.09.2012р..
ОСОБА_3 не має законних підстав для
користування володіння та
розпорядження квартирою ОСОБА_1.
Вважає, жо ОСОБА_3 не довела свої вимоги
на яві посилається. Реєстрація
останньої та її дітей в квартирі ОСОБА_1
перешкоджає власнику (ОСОБА_1.) володіти
, користуватись і розпоряджатись
власністю. Просить суд задовольнити
повністю первісний позов ОСОБА_1. В
зустрічному позові ОСОБА_3 просить
відмовити за недоведеністю та
відсутності законних підстав.

Заслухавши сторін та їх представників,
прокурора, свідка ОСОБА_9, дослідивши
надані сторонами докази, суд дійшов
висновку, що зустрічний позов ОСОБА_3
підлягає задоволенню повністю, а
первісний позов ОСОБА_1 до задоволення
не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 лютого 2004 року
між ОСОБА_7 та ОСОБА_1, з однієї сторони,
та ОСОБА_3, з другої сторони, було
укладено договір дарування квартири,
який був посвідчений державним
нотаріусом Першої Рівненської
державної нотаріальної контори
Любинською Л.І., про що в реєстрі
зроблено відповідний запис № 1-264.

Відповідно до вищевказаного договору
ОСОБА_7 та ОСОБА_1 подарували, а ОСОБА_3
прийняла в дарунок квартиру АДРЕСА_1.

Дані обставини встановлені та
підтвердженні рішенням Рівненського
міського суду від 10 квітня 2012 року,
ухвалою апеляційного суду Рівненської
області від 25 травня 2012 року, рішенням
апеляційного суду Рівненської області
від 05 лютого 2013 року та ухвалою Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних та кримінальних справ від 17
червня 2013 року, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України право
власності на майно за договором, який
підлягає нотаріальному посвідченню,
виникає у набувача з моменту такого
посвідчення.

Частина 2 ст.719 ЦК України визначає, що
договір дарування нерухомої речі
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.

Отже, покликання ОСОБА_1 та її
представника про те, що оспорюваний
договір є неукладеним, оскільки не була
проведена його державна реєстрація є
безпідставним, оскільки
спростовується вищевказаними
рішеннями судів.

Тому, ОСОБА_3 являється власником
вищевказаної квартири, а відповідно до
вимог ст. 317 ЦК України власнику
належить право володіння, користування
та розпорядження своїм майном.

Таким чином, ОСОБА_3 та її малолітні
діти мають право на проживання у
квартирі АДРЕСА_1 та не можуть бути
визнані такими, що втратили право
користування житловим приміщенням, у
зв'язку з відсутністю в ньому понад
один рік, шляхом зняття їх з
реєстраційного обліку із спірної
квартири з підстав викладених в
позовній заяві ОСОБА_1.

За даних обставин суд вважає, що права
ОСОБА_1 не порушені ОСОБА_3, а тому в
позові ОСОБА_1 слід відмовити.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст.383 ЦК України
та ст.150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд. Обмеження чи втручання в права
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

За положеннями ст.ст.319, 321 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_1починаючи з 2010 року чинить
перешкоди ОСОБА_3 в користуванні
житлом, до квартири її не допускає,
спільно проживати не бажає, чого не
заперечувала сама ОСОБА_1 в судовому
засіданні.

Тому, посилання ОСОБА_1 на Акти складені
майстром ЖКП "Сонячне", начальником ЖКП
"Сонячне" за участю свідків сусідів, та
пояснення свідка ОСОБА_9 які вказують
на не проживання ОСОБА_3 та її дітей в
спірній квартирі, не можуть бути
оцінені судом як докази які
підтврджують втрату права
користування житлом.

Оскільки ОСОБА_3 є власником
оспорюваної квартири, то вона має
право вимагати від ОСОБА_1 усунення
перешкод в користуванні своїм майном, а
тому її позовні вимоги підлягають до
задоволення.

Сплачений сторонами судовий збір суд
відносить за їх рахунок.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 317, 319, 321, 334, 383, 391,719 ЦК України,
статті 150 ЖК України, статтями 10, 11, 60, 61,
88, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р
І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа:
Орган опіки та піклування виконавчого
комітету Рівненської міської ради про
визнання особи такою, що втратила право
користування житлом та усунення
перешкод в користуванні власністю -
відмовити повністю.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
усунення перешкод в користуванні
житлом шляхом вселення - задовольнити
повністю.

Вселити ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_3
перешкод в користуванні житлом а саме,
квартирою АДРЕСА_1.

Сплачений ОСОБА_3 судовий збір у сумі 114
грн. 70 коп. суд відносить за її рахунок.

Сплачений ОСОБА_1 судовий збір в сумі
114,71 грн. суд відносить за її рахунок.

Повідомити сторін що із повним
рішенням суду вони зможуть
ознайомитись та отримати копію рішення
10 лютого 2014 року.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана протягом десяти днів з
дня його проголошення до апеляційного
суду Рівненської області через
Рівненський міський суд.

Суддя Рівненського міського суду
С.В.
Наумов