Справа № 454/138/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.02.2014 року Сокальський районний суд
Львівської області у складі:

головуючого - судді Фарина Л.Ю. ,

при секретарі Матолінець .М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Сокаль скаргу ОСОБА_1 за
участю заінтересованих осіб -
Ленінського ВДВС Миколаївського МУЮ,
державного виконавця Ленінського ВДВС
Миколаївського МУЮ, ОСОБА_2 про
скасування постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони його
відчуження, зобов'язання до вчинення
дій,

в с т а н о в и в:

Скаржник звернувся до суду із даною
скаргою, в якій зазначив, що процесі
примусового виконання рішення
Сокальського районного суду
Львівської області щодо стягнення з
нього аліментів, на користь ОСОБА_2 на
утримання неповнолітнього сина -
ОСОБА_3, головним державним виконавцем
Ленінського ВДВС ММУЮ О.В. Брушковською
було винесено Постанову про арешт
майна боржника та оголошення заборони
його відчуження від 04.12.2013р.(далі за
текстом Постанова). Постанову було
отримано представником Заявника 09.12.2013
року. Згідно вимоги державного
виконавця на майно Заявника накладено
арешт та заборона відчужувати будь-яке
майно, яке йому належить в межах суми
боргу.

Заявник вважає Постанову протиправною
та винесеною передчасно з наступних
підстав: в постанові не повідомлено про
яку саме суму боргу йдеться на момент
винесення оскаржуваної Постанови.
Визначити суму боргу ОСОБА_1 на даний
момент неможливо з того приводу, що
Стягувачка на протязі трьох років
отримувала аліменти від боржника на
один рахунок (відкритий у Сокальському
відділенні ПриватБанку (рахунок
НОМЕР_1), а в державні установи надавала
номер рахунку, відкритого в
Сокальському відділенні Ощадбанку №6333
ВЛТ «Державний Ощадний банк України»
(рахунок НОМЕР_2). З цього приводу
представником Заявника 01.12.2013 року було
подано заяву до Ленінського РВ ММУ УМВС
України в Миколаївській області про
порушення кримінальної справи за
ознаками ст.ст. 190, 384, 376 КК України.

Про те, що відносно ОСОБА_1 відкрите
виконавче провадження та мають
стягуватись аліменти на утримання
дитини він дізнався з матеріалів
позовної заяви стягувачки - ОСОБА_2 про
позбавлення його батьківських прав,
яке надійшло на його адресу в жовтні
2013р.

За таких обставин 23.10.2013р. ОСОБА_1
особисто звернувся до Ленінського ВДВС
ММУЮ (державний виконавець Скуртол О.А.)
із заявою про ознайомлення з
матеріалами виконавчої справи із
можливістю копіювання. Справу Заявнику
показали, проте скопіювати не
дозволили, запропонувавши прийти для
цього через тиждень. Отже, всупереч
приписам вимог статті 12 Закону України
«Про виконавче провадження» ОСОБА_1 як
стороні по справі - боржнику, не надали
можливості скопіювати наявні
матеріали. Він мав змогу лише зробити
опис документів, що були у справі.

20.11.2013р., коли для ознайомлення із
матеріалами виконавчої справи від
імені скаржника та за його довіреністю
прийшов представник, в матеріалах
виконавчої справи вже було багато
документів. Проте жодного
підтвердження поштової відправки
виконавчих документів сторонам, в тому
числі відсутні докази відправки
боржнику Постанови про відкриття
виконавчого провадження в порядку
приписів ч. 1 ст.31 ЗУ «Про виконавче
провадження», яке має бути надіслане
...рекомендованим листом з
повідомленням про вручення.

Цього ж дня, представником Заявника
державному виконавцю було повідомлено
про призначення до розгляду позову
Стягувачки про позбавлення
батьківських прав ОСОБА_1, та звернено
увагу на те, що ОСОБА_1 весь цей час
сплачував аліменти на інший рахунок
Стягувачки, який було відкрито нею у
Сокальському відділенні ПриватБанку
(рахунок НОМЕР_1) та надані для огляду
чеки про перерахунки грошових сум.

09.12.2013р. перший робочий день після
повернення з м.Сокаль Львівської
області, до Ленінського ВДВС ММУЮ було
подано відповідну заяву із викладенням
суті справи та доданням до неї
матеріалів, на яких ґрунтується
позиція Заявника щодо сплати ним
аліментів і взагалі ситуації що
склалася. Саме цього дня представник
Заявника отримала копію оскаржуваної
Постанови виданою головним державним
виконавцем Ленінського ДВС ММУЮ
Брушковською О.В.

З огляду на вищевикладене вважають, що
Постанова головного державного
виконавця Ленінського ВДВС ММУЮ
Брушковської О.В. про накладення
арешту на все майно боржника та
заборону його відчуження винесена
передчасно та протиправно. Державними
виконавцями Ленінського ВДВС ММУЮ з
моменту відкриття виконавчого
провадження жодного разу не було
викликано ОСОБА_1, не витребувано від
нього пояснень, документів про сплату
аліментів, не надано номеру рахунку на
який потрібно ці аліменти
перераховувати.

Не зважаючи на надані в Ленінський ВДВС
ММУЮ докази сплати аліментів на інший
рахунок ОСОБА_2, службовими особами
відділу знову ж таки не зроблено
нічого, щоб з'ясувати всі дійсні
обставини справи.

В теперішній час державним виконавцем
не визначено суму боргу ОСОБА_1,
оскільки відсутні відомості з
розрахункових рахунків Стягувачки, на
які вона саме і отримувала грошові
кошти.

На підставі наведеного скаржник
просить суд відмінити Постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони його відчуження від 04.12.2013р.
винесену головним державним
виконавцем Ленінського ВДВС ММУЮ О.В.
Брушковською як таку, що не відповідає
діючому законодавству; зобов'язати
Ленінський ВДВС ММУЮ усунути
порушення щодо ведення виконавчої
справи відкритої на підставі
виконавчого листа винесеного
Сокальським районним судом Львівської
області 17.06.2010 року про стягнення з
ОСОБА_1 аліментів, на користь ОСОБА_2 на
утримання неповнолітнього сина -
ОСОБА_3 384,00 грн. починаючи з 05.05.2010 року
та до досягненням ним повноліття;
зобов'язати Ленінський ВДВС ММУЮ
встановити дійсну суму заборгованості
ОСОБА_1 по сплаті аліментів за
виконавчим листом від 17.06.2010 року по
справі №2-1054/10, виданим Сокальським
районним судом Львівської області.
Покласти судові витрати пов'язані з
розглядом справи на Ленінський відділ
ДВС ММУЮ.

Представник Ленінського ВДВС
Миколаївського МУЮ, К.М. Лисенко,
(27.01.2014р. за допомогою факсимільного
зв'язку)29.01.2014р. надала суду письмові
заперечення, в яких зазначено, що вони
заперечують проти будь-якої скарги
ОСОБА_1 На виконанні у Ленінському ВДВС
ММУЮ знаходиться виконавче
провадження з примусового виконання
виконавчого листа № 2-1054 від 17.06.2010р.,
виданого Сокальським районним судом
Львівської області про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на
утримання сина ОСОБА_3, який надійшов
30.06.2010р.

30.06.2010р. винесена постанова пре
відкриття виконавчого провадження та
за вих. № 32447 від 19.08.2010 року направлена
сторонам для відома та виконання. У
разі ненадання боржником у строки,
встановлені ст. 25 ЗУ «Про виконавче
провадження» для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повною виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення (ч. 1 ст. 27
ЗУ « Про виконавче провадження»).

04.12.2013 року державним виконавцем було
винесено постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження, та за вих. №42902 була
направлена на виконання в ограни та
установи, які посвідчують договори
відчуження майна чи проводять його
перереєстрацію на іншого власника, та
боржнику, з метою забезпечення
виконання рішення.

Згідно п.4.1.8 Інструкції з організації
примусового виконання рішень
розпочинаючи виконання рішення про
стягнення коштів, державний виконавець
зобов'язаний винести постанову
відповідно до ч.2 ст. 57 Закону України
«Про виконавче провадження». Копії
постанови, якою накладено арешт на
майно боржника та оголошено заборону
на його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборон на його відчуження.

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про
виконавче провадження» арешт майна
боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно може
накладатися держаним виконавцем
шляхом:

винесення постанови про арешт коштів
та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах;

винесення постанови про арешт коштів,
що перебувають у касі боржника або
надходить до неї;

винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження;

проведення опису майна боржника і
накладання на нього арешту.

Дії державного виконавця щодо
винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження вчинені відповідно до
вимог чинного законодавства.

Обов'язком сторін виконавчого
провадження, відповідно до ч. 5 ст. 12
Закону України «Про виконавче
провадження», є повідомлення протягом
трьох робочих днів письмово державного
виконавця про повне чи часткове
самостійне виконання рішення
боржником, а також письмово
повідомляти державного виконавця про
виникнення обставин, що зумовлюють
обов'язкове зупинення виконавчого
провадження, про встановлення
відстрочки або розстрочки виконання,
зміну способу і порядку виконання
рішення, зміну місця проживання чи
перебування (у тому числі про зміну їх
реєстрації) або місцезнаходження, а
боржник - фізична особа - про зміну
місця роботи.

Стягувач неодноразово зверталась до
Ленінського ВДВС ММУЮ з заявою про те,
що вона не отримує аліменти та просила
видати їй довідку про заборгованість.
Боржник в прийомний день (середу)
звернувся до державного виконавця
23.10.2013р. з заявою про надання можливості
надати матеріали виконавчого
провадження для ознайомлення. Разом із
зверненням, боржник не повідомив
Ленінський ВДВС ММУЮ про сплат
аліментів. Не було повідомлено
державного виконавця про сплату
аліментів і його представником при
зверненні до Ленінського ВДВС ММУЮ
20.11.2013р.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України
встановлено, що бов'язковою умовою
для задоволення скарги є порушення
державним виконавцем закону при
вчиненні виконачих дій.

Сторони виконавчого провадження не
повідомляли державного виконавця про
сплату аліментів, адже такий обов'язок
Закон України «Про виконавче
провадження» покладає саме на них, тому
в діях державного виконавця відсутні
будь-які порушення законодавства
України.

В судове засідання скаржник ОСОБА_1 та
його представник - ОСОБА_8 в судове
засідання не з'явилися, надали заяву, в
якій просить суд проводити розгляд
скарги за їх відсутності, скаргу
підтримують повністю, просять
задовольнити. Додатково зазначили, що
24.01.2014р. державний виконавець виніс
постанову «Про зупинення виконавчого
провадження» по виконавчих справах
№20397201 та №41270333, так як до Сокальського
районного суду направлено клопотання
про роз'яснення рішень судді Фарини Л.Ю.
та Адамовича М.Я.

В судове засідання стягувач ОСОБА_2 не
з'явилася, надала суду заяву, в якій
просить суд справу слухати за її
відсутності, вирішення справи покладає
на розсуд суду. Разом з тим, повідомила,
що влітку 2010р. вона особисто відвозила
виконавчий лист про стягнення
аліментів за першим рішення суду (суддя
Фарина Л.Ю.) в Ленінську ВДВС ММУЮ. Про
це знав її колишній чоловік(боржник), бо
вона ночувала у його батьків, які його
про це і повідомили. Вдруге після
винесення рішення про зміну розмірів
аліментів (суддя Адамович М.Я.) вона
знову направила виконавчий лист в
грудні 2013р., хоча ОСОБА_1 знав про це
рішення, бо він добровільно платив на
її рахунки в 2012р. грошові кошти по
800грн, тому міг про це повідомити
виконавчу службу. В 2012р. він також
забирав сина на зимові канікули і вони
розмовляли про зміну
аліментів(збільшення), коли вона
забирала дитину після канікул.
Починаючи з 2013р. ОСОБА_1 перестав
сплачувати аліменти, проте його мати
пересилала по пошті дитині в 2013р. гроші
в сумі 300грн та 100грн на ОСОБА_3 та на
День Народження. ОСОБА_1 мав самостійно
повідомити виконавчу службу про те, що
він сплачує певні кошти для дитини,
вона цим питанням не цікавилася, на
який рахунок мали приходити гроші їй
було всеодно. Коли вона телефонувала у
виконавчу службу, то казала їм, що
чоловік сплачує періодично кошти для
дитини, на що їй відповіли, що ОСОБА_1
приходив у виконавчу, але жодних чеків
чи квитанцій не надав і що вони
здійснять перерахунок заборгованості,
якщо будуть докази сплати коштів.

Представник заінтересованих осіб -
Ленінського ВДВС Миколаївського МУЮ,
державного виконавця Ленінського ВДВС
Миколаївського МУЮ в судове засідання
не з'явився. Надали суду письмові
заперечення та всі необхідні документи
на вимогу суду.

Дослідивши письмові матеріали скарги
суд приходить до висновку, що таку слід
задовольнити частково з таких підстав:

Згідно ст. 383 ЦПК України учасники
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця
під час виконання судового рішення,
порушено їх права чи свободи.

В силу листа Вищого спеціалізованого
суду з розгляду цивільних та
кримінальних справ № 24-152/0/4-13 від
28.01.2013р. « Про практику розгляду судами
скарг на рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення у цивільній справі» рішення,
дії чи бездіяльність державного
виконавця або іншої посадової особи
державної виконавчої служби щодо
виконання судового рішення можуть бути
оскаржені сторонами виконавчого
провадження до суду, який видав
виконавчий документ, а іншими
учасниками виконавчого провадження та
особами, які залучаються до проведення
виконавчих дій, - до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом (статті 383, 384 ЦПК,
частина четверта статті 82 Закону
України "Про виконавче провадження").
Розгляд судом скарг сторін виконавчого
провадження на рішення, дію або
бездіяльність державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до ЦПК, якими порушено їх
права чи свободи, здійснюється за
правилами розділу VI ЦПК в рамках
судового контролю за виконанням
судових рішень.

Судом встановлено, що 22.06.2010р. (вхід
№15/665 від 30.06.2010р.) ОСОБА_2 звернулася до
виконавчої служби із заявою, в якій
просить прийняти до виконання
виконавчий лист №2-1054/10 від 17.06.2010р. про
стягнення з ОСОБА_1, який проживає у
АДРЕСА_1 аліментів на її користь на
утримання сина.

Як вбачається з постанови про
відкриття виконавчого провадження від
30.06.2010р. провадження відкрито на
виконання виконавчого листа №2-1054 від
17.06.2010р. виданого Сокальським районним
судом про стягнення з ОСОБА_1 в користь
ОСОБА_2 аліменти на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 384грн на місяць,
починаючи з 05.05.2010р. і до досягнення
дитиною повноліття. Згідно
супровідного листа №32447 дана постанова
була направлена в Сокальський районний
суд, ОСОБА_1(АДРЕСА_1), ОСОБА_2 (АДРЕСА_2).

В своїй скарзі ОСОБА_1 вказує, що в
порушення ч.1 ст. 31 Закону України «Про
виконавче провадження» у справі немає
жодного підтвердження того, що йому
дійсно була надіслана постанова про
відкриття виконавчого провадження, що,
в свою чергу, спростовується ст..27
Закону України «Про виконавче
провадження» в редакції чинній станом
на час винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження( від
06.02.2010р.), де зазначено, що копії
постанов державного виконавця та
інші документи виконавчого
провадження (далі - документи
виконавчого провадження), які повинні
бути доведені державним виконавцем до
відома сторін та інших учасників
виконавчого провадження, надсилаються
адресатам із супровідними листами
простою кореспонденцією.

Окрім того, скаржник також зазначає, що
«…про те, що відносно нього відкрито
виконавче провадження та мають
стягуватися аліменти на утримання
дитини…» він дізнався лише в жовтні
2013р., проте вже надалі по тексту скарги
він вказує «…що стягувачка на протязі
трьох років отримувала від нього
аліменти на один рахунок…», «що ОСОБА_1
весь час сплачував аліменти на інший
рахунок стягувачки..», тобто скаржник
суперечить сам собі. Також з письмових
пояснень ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_1
знав, що вона подала виконавчі листи як
за першим рішенням суду(суддя Фарина
Л.Ю.), так і за другим (суддя Адамович
М.Я.). Твердження скаржника
спростовуються і зведеною таблицею
розрахунку сплати аліментів ОСОБА_1
складеною його представником ОСОБА_8,
де розрахунок починається з травня 2010р.

З матеріалів скарги встановлено, що
скаржник особисто звертався до
Ленінського ВДВС ММУЮ із заявою про
ознайомлення з матеріалами
виконавчого провадження, після цього
20.11.2013р. від його імені до виконавчої
служби приходила його представник
ОСОБА_8 та надавала для огляду копії
чеків про оплату аліментів, проте суд
бере до уваги, що до матеріалів скарги
таких додано не було, що піддає сумніву,
що вони пред'являлися державному
виконавцю.

Права та обов'язки сторін та інших
учасників виконавчого провадження
встановлені нормами ст. 12 Закону
України «Про виконавче провадження»,
серед яких передбачена можливість
заявляти клопотання, брати участь у
проваджені виконавчих дій, давати усні
та письмові пояснення, висловлювати
свої доводи та міркування з усіх
питань, що виникають в ході виконавчого
провадження, у тому числі під час
проведення експертизи, заперечувати
проти клопотань, доводів та міркувань
інших учасників виконавчого
провадження та користуватися іншими
правами наданими законом. Сторони
зобов'язані протягом трьох робочих
днів письмово повідомити державного
виконавця про повне чи часткове
самостійне виконання рішення
боржником, а також письмово
повідомляти державного виконавця про
виникнення обставин, що зумовлюють
обов'язкове зупинення виконавчого
провадження, про встановлення
відстрочки або розстрочки виконання,
зміну способу і порядку виконання
рішення, зміну місця проживання чи
перебування (у тому числі про зміну їх
реєстрації) або місцезнаходження, а
боржник - фізична особа - про зміну
місця роботи.

Відповідно до ст..27 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Беручи до уваги те, що скаржник знав про
те, що виконавчий лист №2-1054/10 від
17.06.2010р. був поданий стягувачкою до
виконавчої служби з метою виконання,
він добровільно сплачував аліменти
(про що сам зазначає), але жодної
письмової інформації про добровільне
виконання рішення суду(сплату
аліментів) державному виконавцю
Ленінського ВДВС ММУЮ ні він 23.10.2013р., ні
його представник 20.11.2013р. не надавали,
хоч це відповідало їх інтересам та було
їх обов'язком, таким чином державний
виконавець правомірно розпочав
примусове виконання рішення.

Згідно ст..57 Закону України «Про
виконавче провадження» арешт майна
боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника
може накладатися державним
виконавцем шляхом: винесення постанови
про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження. Постановами,
передбаченими частиною другою цієї
статті, може бути накладений арешт у
розмірі суми стягнення з урахуванням
виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій та
застосованих державним виконавцем
штрафів, на все майно боржника або на
окремі предмети. Копії постанови,
якою накладено арешт на майно
боржника та оголошено заборону на
його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборони на його відчуження.

Згідно п.4.1.8. Наказу Мін»юсту України
№512/5 від 02.04.2012р. «Про затвердження
інструкції з організації примусового
виконання рішень», розпочинаючи
виконання рішення про стягнення
коштів, державний виконавець
зобов'язаний винести постанову
відповідно до частини другої статті 57
Закону. Копії постанови, якою накладено
арешт на майно боржника та оголошено
заборону на його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборон на його відчуження.
Постанова підписується державним
виконавцем та скріплюється печаткою
органу ДВС.

Згідно п.п.1.7.2 Наказу Мін»юсту №74/5 від
15.12.1999р. «Про затвердження Інструкції
про проведення виконавчих дій» з
використанням бланків складаються
такі документи виконавчого
провадження: постанова про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження (додаток 26),
дослідивши копію оскаржуваної
постанови судом встановлено, що така
складена відповідно до вимог
вищезазначених нормативно-правових
актів та підстав для її скасування
немає.

Однак з матеріалів справи вбачається,
що державний виконавець допустив інші
порушення при веденні виконавчого
провадження щодо стягнення з ОСОБА_1
аліментів на утримання сина ОСОБА_3.

Так, згідно п. 7.13. Інструкції з
примусового виконання рішень
державний виконавець у разі
надходження виконавчого документа про
стягнення аліментів у день відкриття
виконавчого провадження повинен
підрахувати розмір заборгованості зі
сплати аліментів та разом з постановою
про відкриття виконавчого провадження
повідомити про нього стягувача і
боржника. Розрахунок заборгованості
повинен бути помісячним і містити суму
заробітної плати та інших доходів
боржника, що залишилася після
утримання податків, відсоток або
частку заробітку (доходу), визначений
виконавчим документом, загальну суму
заборгованості.

В силу ст..74 Закону України «Про
виконавче провадження» розмір
заборгованості із сплати аліментів
визначається державним виконавцем за
місцем виконання рішення у порядку,
встановленому Сімейним кодексом
України.

Судом з розрахунку заборгованості по
аліментах за виконавчим листом №2-1054
від 17.06.2010р. ( за вих..№1369 від 21.01.2014р.) та
заборгованості по аліментах по
виконавчому листу №1321/1445/2012 від 09.12.2013р.
(за вих..65686 від 19.12.2013р.) встановлено, що
Ленінським ВДВС ММУЮ нараховувалась
заборгованість ОСОБА_1 одночасно за
двома виконавчими листами з липня 2012
року, хоча у виконавчому листі
№1321/1445/2012 від 09.12.2013р. чітко зазначено,
що розмір аліментів, які стягуються
щомісячно згідно рішення Сокальського
районного суду від 02.06.2010р. змінити і
надалі стягувати щомісячно з ОСОБА_1
аліменти на користь ОСОБА_2 аліменти в
розмірі 800грн щомісячно на утримання
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення
ним повноліття. Дата набрання рішенням
законної сили 03.07.2012р.

Таким чином, з липня 2012р. Ленінське ВДВС
ММУЮ повинно було розраховувати суму
заборгованості лише за виконавчим
листом №1321/1445/2012 від 09.12.2013р., а в разі
неясності рішення суду чи виконавчого
документу в порядку ст..ст.11, 34 Закону
України « Про виконавче провадження»
звернутися до суду, який видав
виконавчий документ із поданням про їх
роз'яснення. Проте, як встановлено
судом, із таким поданням державний
виконавець Лисенко К.М. звернулася до
Сокальського районного суду вже після
подання ОСОБА_1 скарги на їх дії/
бездіяльність, тому несвоєчасність
таких дій привела до порушення прав
боржника.

Згідно ст.ст.6,11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб. Державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового
виконання рішень, неупереджено,
своєчасно і в повному обсязі вчиняти
виконавчі дії.

В судовому засіданні також було
оглянуто копію виписки за період з
01.06.2010р. - 31.07.2013р. з рахунку ОСОБА_2
НОМЕР_1, виписку з ПРИВАТ24 по рахунку
ОСОБА_2 НОМЕР_3 та оригінал виписки
рахунку НОМЕР_4 відкритий в
Сокальському відділенні Ощадного
банку №6333 ВАТ Державний ощадний банк
України», встановлено, що скаржник
періодично дійсно проводив платежі на
рахунок стягувачки, про що вона і сама
не заперечує в своїх письмових
поясненнях та погоджується надати всю
цю інформації для Ленінського ВДВС
ММУЮ за їх вимогою; крім того, ОСОБА_1
зазначає, що в нього наявні квитанції,
що теж підтверджують добровільну
сплату аліментів на рахунки ОСОБА_2

Відповідно до ст. 387 ЦПК України за
результатами розгляду скарги суд
постановляє ухвалу. У разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи. Якщо оскаржувані
рішення, дії чи бездіяльність були
прийняті або вчинені відповідно до
закону, в межах повноважень державного
виконавця або іншої посадової особи
державної виконавчої служби і права чи
свободи заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову в
задоволенні скарги.

Таким чином, з метою усунення порушень
допущених державним виконавцем
Лисенко К.М. та поновлення прав
скаржника, суд вважає, що Ленінський
ВДВС ММУЮ слід зобов'язати встановити
дійсну суму заборгованості(здійснити
перерахунок, враховуючи вищезазначені
обставини ) ОСОБА_1 по сплаті аліментів
за виконавчим листом від 17.06.2010р. по
справі №2-1054/10, виданим Сокальським
районним судом Львівської області.

Щодо вимоги скаржника зобов'язати
Ленінський ВДВС ММУЮ усунути
порушення щодо ведення виконавчої
справи відкритої на підставі
виконавчого листа винесеного
Сокальським районним судом Львівської
області 17.06.2010 року про стягнення з
ОСОБА_1 аліментів, на користь ОСОБА_2 на
утримання неповнолітнього сина -
ОСОБА_3 384,00 грн. починаючи з 05.05.2010 року
та до досягненням ним повноліття, то
необхідно зазначити, що така є
неточною( не зазначено, які саме
порушення), тому суд не може її
задовольнити,так як це порушить
принцип диспозитивності цивільного
судочинства - суд розглядає цивільні
справи в межах заявлених вимог.

Керуючись ст..ст.10,11, 60, 197, 212 - 213, 383- 389
ЦПК України, на підставі Закону України
«Про виконавче провадження», суд,

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 за участю
заінтересованих осіб - Ленінського
ВДВС Миколаївського МУЮ, державного
виконавця Ленінського ВДВС
Миколаївського МУЮ, ОСОБА_2 про
скасування постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони його
відчуження, зобов'язання до вчинення
дій - задовольнити частково.

Зобов'язати Ленінський ВДВС
Миколаївського МУЮ встановити дійсну
суму заборгованості(здійснити
перерахунок заборгованості,
враховуючи обставини вказані в
мотивувальній частині ухвали) ОСОБА_1
по сплаті аліментів за виконавчим
листом №2-1054/10 від 17.06.2010р., виданим
Сокальським районним судом Львівської
області.

В задоволенні решти скарги - відмовити.

Після набрання ухвалою законної сили
надіслати таку до Ленінського ВДВС
ММУЮ для виконання.

Ухвала суду може бути оскаржена
протягом п'яти днів з дня її
проголошення чи з дня отримання копії
ухвали, якщо її було постановлено без
участі особи, що її оскаржує, шляхом
подачі апеляційної скарги до
Львівського апеляційного суду через
Сокальський районний суд. Оскарження
ухвали про забезпечення доказів не
зупиняє її виконання, а також не
перешкоджає розгляду справи.

Головуючий:
Л. Ю. Фарина