У Х В А Л А

іменем україни

03 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Гончара В. П.,
Остапчука Д. О.,

Карпенко С. О.,
Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - Орган опіки та піклування
Черкаської міської ради, про визнання
квартири особистою приватною
власністю, зобов'язання не чинити
перешкоди у користуванні спірною
квартирою, припинення права
користування квартирою, виселення та
вселення, за зустрічним позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_3 про встановлення факту
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, визнання квартири
спільною сумісною власністю та її
розподіл, за касаційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 31 березня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Черкаської
області від 03 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, у якому з
урахуванням уточнень просив визнати
квартиру АДРЕСА_1 його особистою
приватною власністю; зобов'язати
ОСОБА_4 не чинити перешкоди у
користуванні вказаною квартирою;
припинити право користування
відповідачкою та її донькою ОСОБА_5
спірною квартирою; виселити останніх
зі спірної квартири без надання їм
іншого жилого приміщення, а його
вселити у дану квартиру та стягнути з
відповідачки судові витрати.

Посилався на те, що 08 жовтня 2004 року
на підставі договору купівлі-продажу
придбав вказану квартиру, а 23 жовтня 2004
року зареєстрував шлюб із
відповідачкою. Після розірвання, 26
серпня 2008 року, шлюбу між ним та
відповідачкою остання разом зі своєю
донькою ОСОБА_5 безпідставно продовжує
проживати у вказаній квартирі.
Посилаючись на приписи ст. ст. 116, 157 ЖК
України, ст. ст. 319, 321, 391 ЦК України,
просив задовольнити позов.

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернулася
до суду із зустрічним позовом до
ОСОБА_3, у якому з урахуванням уточнень
просила встановити факт проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу з
відповідачем у період з липня 2004 року
по 23 жовтня 2004 року; визнати квартиру
АДРЕСА_1 спільною власністю подружжя;
визнати за нею право власності на Ѕ
частини вказаної квартири.

Рішенням Придніпровського
районного суду м. Черкаси від 31 березня
2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Черкаської області
від 03 вересня 2014 року, позов ОСОБА_3
задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити
перешкоди ОСОБА_3 у користуванні
квартирою АДРЕСА_1.

Вселено ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1.

У задоволенні іншої частини позову
ОСОБА_3 відмовлено.

Позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Визнано за ОСОБА_4 право власності
на 35/100 частини квартири АДРЕСА_1, а за
ОСОБА_3 - на 65/100 частини
вказаної квартири.

У задоволенні позову про
встановлення факту проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу відмовлено.

Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
ухвалені у справі судові рішення
просить скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення його позову в
повному обсязі.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_3, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився і апеляційний суд, виходив із
того, що відповідачка чинить позивачу
перешкоди у користуванні належною йому
часткою у спірній квартирі.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення зустрічного позову ОСОБА_4,
суд першої інстанції, з висновками
якого погодився і апеляційний суд,
виходив із того, що спірна квартира
придбана за кошти, які належали
особисто ОСОБА_3 в сумі 6 тис. грн, та за
спільні кошти подружжя ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 у період зареєстрованого шлюбу
в сумі 14 тис. доларів США, а тому вказана
кватира є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, який
підлягає розподілу.

Відступаючи від рівності часток
сторін у праві спільної сумісної
власності подружжя, суд виходив із
доведеності обставин про придбання
спірної квартири частково за рахунок
особистих коштів ОСОБА_3 та сплачених у
період шлюбу сторін коштів на
погашення кредиту, який було отримано
ОСОБА_3 для придбання цієї квартири.

Відмовляючи в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_4 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився і апеляційний суд, виходив
із того, що остання у суді не довела
обставин, на які посилалась як на
обґрунтування таких вимог.

У цій частині рішення судів не
оскаржується, тому на предмет
законності та обґрунтованості судом
касаційної інстанції не перевіряється.

У той же час з висновками судів щодо
вирішення спору в іншій частині позову
повністю погодитись не можна з огляду
на наступне.

Судами встановлено, що 08 жовтня 2004
року на підставі договору
купівлі-продажу ОСОБА_3 придбав у
ОСОБА_4, батьків ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 та брата ОСОБА_8 квартиру
АДРЕСА_1. Продаж квартири вчинено за 106
тис. грн, що становить 20 тис. доларів
США. Із цієї суми 5 300 грн, що становить
1 тис. доларів США, продавці
одержали від покупця під час
оформлення цього договору, а решту суми
- 100 700 грн, що становить 19 тис. доларів
США, покупець зобов'язується сплатити
продавцям протягом чотирьох
банківських днів після одержання
кредиту в Черкаській філії АКІБ
«УкрСиббанк».

09 жовтня 2004 року ОСОБА_3
зареєстрував своє право власності на
вказану квартиру.

19 жовтня 2004 року між АКІБ
«УкрСиббанк» в Черкаській філії АКІБ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено
кредитний договір № 528, згідно з
умовами якого останній отримав кредит
у сумі 14 тис. доларів США для придбання
квартири (п. 1.4).

Цього ж дня ОСОБА_3 сплатив
продавцям решту суми - 100 700 грн за
придбання вказаної квартири, що
підтверджується нотаріально завіреною
заявою останніх про відсутність
будь-яких матеріальних претензій до
покупця (а. с. 6, т. 1).

23 жовтня 2004 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, який 26
серпня 2008 року було розірвано.

Обґрунтовуючи підстави позову,
ОСОБА_3 посилався на те, що вказану
квартиру придбав за особисті кошти до
реєстрації шлюбу з ОСОБА_4, а
тому вона є його особистою власністю.

Обґрунтовуючи підстави
зустрічного позову, ОСОБА_4,
посилаючись на приписи ст. 74 СК України,
вважала, що квартира АДРЕСА_1 є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, оскільки була придбана за час
сумісного проживання із
ОСОБА_3, частина коштів за яку була
сплачена ними у період зареєстрованого
шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним
із подружжя укладено договір в
інтересах сім´?ї, то гроші, інше майно,
у тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя. Отже, за загальним правилом
майно, придбане подружжям у кредит, є
спільною власністю чоловіка та
дружини.

Статтею 70 СК України передбачено, що
в разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Згідно зі ст. 65 СК України договір,
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї. Це означає, що дружина
та чоловік незалежно від припинення
шлюбу мають рівні права та обов'язки
щодо спільно нажитого у шлюбі майна,
оскільки розірвання шлюбу не звільняє
подружжя від зобов'язань за кредитом.

Вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. До складу майна, що
підлягає поділу, включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім´?ї (ч. 4 ст. 65 СК
України).

Вирішуючи спір у частині поділу
спірного майна, суд першої інстанції
виходив із того, що хоча спірна
квартира і була придбана ОСОБА_3 до
реєстрації шлюбу з ОСОБА_4, але оскільки
борг за кредитом за спірну квартиру
виплачувався частково під час шлюбу, то
ця квартира є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

У той же час, на порушення приписів
ст. ст. 212-214 ЦПК України суд не звернув
уваги на те, що в ОСОБА_3 право приватної
власності на спірну квартиру та
зобов'язання за кредитним договором
від 19 жовтня 2004 року № 528 виникли до
реєстрації шлюбу з ОСОБА_4, тому не
породжували будь-яких прав та
обов'язків для останньої, у тому числі і
щодо погашення кредиту та як наслідок
цього - отримання частки у майні. Більше
того, в ОСОБА_3 право
приватної власності на спірну квартиру
виникло і до отримання вказаного
кредиту, а докази того, що цей кредит
брався в інтересах сім'ї, у матеріалах
справи відсутні.

Разом із тим, відмовляючи в
задоволенні позову ОСОБА_3 про усунення
ОСОБА_4 перешкод у користуванні спірною
квартирою та виселення її разом із
донькою із квартири, суд першої
інстанції виходив із того, що ОСОБА_4
була зареєстрованою у цій квартирі до
її продажу і залишалась проживати у ній
і після її відчуження як дружина
ОСОБА_3, тому має право на користування
нею.

Проте на порушення приписів ст. ст.
212-214 ЦПК України суд не звернув уваги на
те, що оскільки право користування
квартирою у ОСОБА_4 було
похідним від її права власності на
частку у цій квартирі, то після її
відчуження ОСОБА_3 з урахуванням того,
що новий власник заперечує проти її
проживання, таке право у неї
припинилось. При цьому її реєстрація у
вказаному жилому приміщенні правового
значення не має.

З огляду на те, що ОСОБА_4 набула
право користування спірною квартирою
не є як член сім'ї нового власника
квартири - ОСОБА_3, а як її співвласник,
то після відчуження своєї частки у
вказаній квартирі законні підстави на
проживання у ній відсутні.

Залишаючи вказане рішення суду
першої інстанції без змін, на порушення
приписів ст. 303 ЦПК України на вказане
не звернув уваги і апеляційний суд.

Порушення судами при розгляді
справи норм процесуального права (ст.
ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для її правильного
вирішення, тому ухвалені судові
рішення в частині вирішення позову
ОСОБА_3 та зустрічного позову ОСОБА_4
щодо визнання права власності на
спірну квартиру не можуть вважатись
законними і обґрунтованими та в силу
ст. 338 ЦПК України в цій частині
підлягають скасуванню із передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 31 березня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Черкаської
області від 03 вересня 2014 року в частині
вирішення позову ОСОБА_3 та зустрічного
позову ОСОБА_4 щодо визнання права
власності на спірну квартиру
скасувати, справу в цій частині
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О. П. Касьян

Судді:
В. П. Гончар

С. О. Карпенко

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко