22-ц/775/1378/2014(м)
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

18 грудня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області у складі:

головуючого судді
Супрун М.Ю,

суддів
Осипчук О.В., Мироненко І.П.,

при секретарі
Бєльченко Б.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення
перешкод в користуванні житловим
будинком та виселення

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Новоазовського районного суду
Донецької області від 10 червня 2014
року,

в с т а н о
в и в:

У грудні 2013 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з вищевказаним
позовом, в обґрунтування якого
зазначив, що на підставі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом він є
власником жилого будинку та земельної
ділянки, що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1. У 2008 році його покійна мати
ОСОБА_6, яка була власницею вказаного
домоволодіння, на умовах догляду за
нею дала згоду на тимчасове проживання
в будинку відповідачів - сину ОСОБА_5,
невістці ОСОБА_4, онукам ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 Більш того, ОСОБА_4 та ОСОБА_3
були зареєстровані в зазначеному
жилому приміщенні. З 2010 року ОСОБА_6
неодноразово вимагала від
відповідачів виселення, оскільки вони
застосовували до неї фізичну силу,
псували майно в будинку, обов'язки по
догляду за нею та оплату комунальних
послуг не виконували, проте вони не
виселились та продовжують проживати у
будинку до теперішнього часу.
Фактичний догляд за матір'ю здійснював
він, що і вплинуло на її рішення
заповісти будинок йому. Незважаючи на
те, що він є власником вказаного
будинку та земельної ділянки з 2013 року,
через погрози зі сторони відповідачів
та фізичного насильства по відношенню
до нього, він позбавлений можливості
проживати в будинку та обробляти
земельну ділянку. На вимогу
добровільно переїхати в село Пески
Ясиноватського району Донецької
області, де у відповідачів є власний
будинок, останні категорично
відмовляються. Просив виселити
відповідачів з жилого будинку, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1 без
надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Новоазовського районного
суду Донецької області від 10 червня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено
частково. Зобов'язано ОСОБА_3 та ОСОБА_4
усунути перешкоди у здійсненні права
користування та розпорядження ОСОБА_1
будинком, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 із зазначеного житлового
будинку. В задоволенні іншої частини
позовних вимог відмовлено.
Розподілено судові витрати.

З даним рішенням суду не погодився
позивач та подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального
та процесуального права, просив
рішення суду скасувати та виселити
ОСОБА_5 та ОСОБА_2 з житлового будинку,
що розташований за адресою: АДРЕСА_1

В обґрунтування апеляційної скарги
поизвач зазначив, що суд першої
інстанції не дав належної оцінки
доказам по справі та дійшов невірного
висновку, що відповідачі ОСОБА_5 та
ОСОБА_2 не мешкають у спірному жилому
приміщенні.

Позивач ОСОБА_1 та його представник -
адвокат ОСОБА_7 в суді апеляційного
суду підтримали апеляційну скаргу,
просили рішення в частині відмови у
задоволенні позову скасувати та
виселити ОСОБА_5 та ОСОБА_2 з житлового
будинку, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні
апеляційного суду заперечував проти
задоволення апеляційної скарги, просив
її відхилити, рішення суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні позову залишити без змін.

Інші відповідачі у судове засідання
не з'явились, про час та місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача та його представника,
відповідача ОСОБА_5, дослідивши
матеріали справи, апеляційний суд
вважає, що скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

У відповідності до п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Судом першої інстанції при вирішенні
справи встановлено, що позивачу
належить жилий будинок та земельна
ділянка, що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1, які він успадкував після
смерті матері ОСОБА_6 (а.с.5, 6)

Як вбачається з довідки
Виноградненської сільської ради
Новоазовського району Донецької
області від 16 січня 2014 року та довідок
відділу адресно - довідкової роботи
Головного управління ДМС України в
Донецькій області, відповідачі ОСОБА_4
та ОСОБА_3 зареєстровані у спірному
будинку (а.с.16, 19, 23).

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_2
зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2
(а.с.17-18).

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову в частині
виселення відповідачів ОСОБА_5 та
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з
того, що оскільки вони не зареєстровані
та не мешкають в спірному жилому
приміщенні, тому не є належними
відповідачами по справі.

Проте погодитись з такими висновками
суду не можна.

В частині задоволення позову, у
відповідності до вимог ст. 303 ЦПК
України, апеляційний суд рішення суду
першої інстанції не перевіряє.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення суду
першої інстанції в частині відмови у
задоволенні позову не відповідає.

Відповідно до статті 41 Конституції
України кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Згідно зі статями 317, 319 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. Власник володіє, користується
та розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Права власника житлового будинку
(квартири) визначені статтею 383 ЦК
України та статтею 150 ЖК України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Апеляційним судом встановлено, що
відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_2 тривалий
час мешкають без реєстрації у будинку,
який розташований за адресою: АДРЕСА_1
що підтверджується довідками
Виконавчого комітету Виноградненської
сільської ради Новоазовського району
Донецької області, а також не
заперечувалось в суді першої інстанції
відповідачами (а.с. 39, 113).

Разом з тим, встановлено, що вони
вселились до спірного жилого
приміщення без будь-яких правових
підстав, доказів про їх вселення в
будинок у визначеному законом порядку
та набуття права на користування ним
вони не надали.

Проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в будинку,
що належить на праві власності
позивачу, порушує його право на
користування своєю власністю, а відтак,
він має право вимагати усунення
створених йому перешкод шляхом
виселення відповідачів зі спірного
будинку.

З урахуванням наведеного, рішення суду
першої інстанції в частині відмови в
задоволенні позову не може вважатись
законним й обґрунтованим, а тому
підлягає скасуванню з ухваленням в цій
частині нового рішення про виселення
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з жилого будинку
АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст.303-316 ЦПК України,
апеляційний суд

в и р і ш
и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Новоазовського районного суду
Донецької області від 10 червня 2014 року
в частині відмови в задоволенні позову
про виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_5
скасувати.

Виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з жилого
будинку АДРЕСА_1 без надання іншого
жилого приміщення.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ
протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності.

Судді: