Головуючий суду 1 інстанції - Шелюта
Доповідач - Єрмаков Ю.В.
Справа № 413/4012/13-ц
Провадження № 22ц/782/5437/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року
м. Луганськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Луганської області в складі:

головуючого - Єрмакова Ю.В.,

суддів -Малієнко Н.В., Матвєйшиної О.Б.

при секретарі - Веселові С.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Краснолуцького міського
суду від 28 листопада 2013 року у справі за
позовом Комунального підприємства
„Луганська обласна „Фармація" до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по
орендній платі,-

ВСТАНОВИЛА :

В червні 2013 року позивач КП
„Луганська обласна „Фармація"
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості по
орендній платі, в якому просило
стягнути з фізичної особи ОСОБА_2 на
свою користь борг в сумі 4 208,74 грн. та
судові витрати у сумі 229, 40 грн.

В обґрунтування вимог позивач
зазначив, що 23 квітня 2009 року між КП
„Луганська обласна „Фармація" та ПП
ОСОБА_2 був укладений договір оренди
індивідуально зазначеного (нерухомого
або іншого) майна, що належить до
спільної власності територіальних
громад сіл, селищ, міст Луганської
області № 90265. За умовами вказаного
вище договору оренди позивач
(Орендодавець за договором) приймав на
себе зобов'язання передати
відповідачу ( Орендар) нерухоме майно
вбудованого нежитлового приміщення
аптеки ІНФОРМАЦІЯ_1 площею 51 кв.м., яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, що
перебуває на балансі ЦМА № 52 КП
„Луганська обласна „Фармація".

Договір укадено строком на 35
місяців, починаючи з 23.04.2009 року по
23.03.2012 рік. На виконання вимог пункту
2.1. сторонами було підписано акт
прийому - передачі майна 23.04.2009 року.

Згідно підпункту 10.5.2 договору, у
зв'язку з закінченням строку дії
договору ОСОБА_2 за актом прийому
-передачі повернула приміщення 23.02.2012
року.

Враховуючи те, що умови договору щодо
сплати орендної плати відповідачем не
виконувались, виникла заборгованість,
яка складає 4208грн.74 коп., у зв'язку з чим
позивач просив задовольнити позов.

Оскаржуваним рішенням позовні
вимоги КП „Луганська обласна
„Фармація" задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
Комунального підприємства „Луганська
обласна „Фармація" заборгованість по
орендній платі в сумі 4208грн. 74 коп., а
також судовий збір на користь держави в
сумі 229грн. 40 коп.

Не погодившись з рішенням суду,
ОСОБА_2 звернулася з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції, з
приводу неправильного застосування
норм матеріального і процесуального
права та постановити нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційних скарг,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно зі ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право:

1) постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін;

2) скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог;

3) змінити рішення;

4) постановити ухвалу про скасування
рішення суду першої інстанції і
закриття провадження у справі або
залишення заяви без розгляду

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду має бути законним та
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно з законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

У відповідності зі ст.214 ЦПК
України Під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Такі вимоги закону судом першої
інстанції були виконані.

Задовольняючи позовні вимоги суд
виходив з того, що між сторонами був
укладений договір оренди
індивідуально визначеного (нерухомого)
майна та у зв'язку з невиконанням умов
якого виникла заборгованість з
орендної плати, у зв'язку з чим дійшов
висновку про обґрунтованість вимог.

Судова колегія вважає, що такі висновки
суду першої інстанції відповідають
фактичним обставинам справи та
узгоджуються з нормами матеріального і
процесуального права, які судом першої
інстанції застосовані правильно.

Судом першої інстанції встановлено
та підтверджено матеріалами справи, що
23 квітня 2009 року між КП «Луганська
обласна «Фармація» та Приватним
підприємцем ОСОБА_2 був укладений
договір оренди індивідуально
визначеного (нерухомого або іншого)
майна, що належить до спільної
власності територіальних громад, сіл,
селищ, міст Луганської області № 90265.

За умовами вказаного вище договору
оренди Позивач (Орендодавець за
договором) передав Відповідачу
(Орендар за договором) нерухоме майно -
вбудоване нежитлове приміщення аптеки
ІНФОРМАЦІЯ_1 площею 51 кв. м., яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, що
перебуває на балансі ЦМА № 52 КП
«Луганська обласна «Фармація».

Договір укладено строком на 35 місяців,
починаючи з 23.04.2009 року по 23.03.2012 рік.

На виконання вимог пункту 2.1.сторонами
було підписано акт прийому - передачі
майна 23.04.2009 року.

За приписами розділу 3.1. Договору
оренди орендна плата становила без
урахування ПДВ за базовий місяць
оренди - лютий 2009 року 664,29 грн. з
подальшим визначенням орендної плати
за перший місяць оренди квітень 2010
року, шляхом коригування орендної
плати за базовий місяць лютий, березень
2009 року на індекс інфляції.

Пунктом 3.3 Договору сторони
передбачили, що розмір орендної плати
за кожний наступний місяць мав
визначатися шляхом коригування
розміру місячної орендної плати за
попередній місяць на індекс інфляції
за поточний місяць.

В свою чергу, орендна плата за умовами
пункту 3.6. Договору мала
перераховуватися до обласного бюджету
та балансоутримувачу (Позивач) у
співвідношенні 50% на 50% щомісяця не
пізніше 15 числа поточного місяця.

Зазначені обставини
відповідачем не заперечуються.

Таким чином, між сторонами виникли
правовідносини щодо зобов'язання
виконання умов договору оренди
нежитлового приміщення, сторонами
якого є позивач (КП «Луганська обласна
«Фармація») та відповідач фізична
особа ОСОБА_2 (на час укладення договору
ПП ОСОБА_2В.).

За приписами пункту 5.3. Договору
відповідач прийняв на себе
зобов'язання своєчасно і у повному
обсязі сплачувати орендну плату (тобто
не пізніше 15 числа місяця). Однак
всупереч вказаній вище норми
Відповідач з моменту укладення
договору оренди не виконував прийняті
на себе зобов'язання та не сплачував
орендну плату в повному обсязі. Тому
позивачем було запропоновано
повернути орендоване приміщення, яке
відповідач повернув за Актом
прийому-передачі 23.03.2012р.

Таким чином, у зв'язку з невиконанням
відповідачем умов укладеного договору
оренди виникла заборгованість з
орендної плати перед
балансоутримувачем - ЦМА № 52 КП
«Луганська обласна «Фармація» в сумі
4208, 74 грн., у зв'язку з чим у позивача
виникло право звернутися до суду з
даним позовом за захистом свого права.

Крім цього, як встановлено судом, між
сторонами було підписано акт звіряння
взаємних розрахунків, згідно якого
ОСОБА_2 визнала борг частково лише у
сумі 1173,98 грн., мотивуючи тим, що нею
було звільнено приміщення у грудні 2011
року.

Згідно зі ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України
передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

У відповідності зі ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

У відповідності зі ст. 527 ЦК України:
боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Враховуючи наведене вище, судова
колегія приходить до висновку про те,
що у суду першої інстанції були
підстави для задоволення позову,
оскільки відповідачем умови договору
щодо сплати орендної плати не
виконувались, у зв'язку з чим виникла
заборгованість в сумі 4208 грн.74 коп., яка
була підтверджена відповідним
розрахунком боргу з орендної плати,
наданої позивачем на обґрунтування
своїх позовних вимог.

При цьому, відповідачем свого
розрахунку, підтвердженого доказами на
спростування розміру розрахунку
заборгованості, наданого позивачем, не
надано. Також, відповідачем не було
надано доказів того, що орендоване
приміщення нею було повернуто в
грудні 2011 року.

Посилання апелянта на рішення
господарського суду Луганської
області від 4.06.2013 року, про те, що цим
рішенням спір вже було вирішено та
позивачу відмовлено в задоволені
позову, на увагу не заслуговує,
оскільки зазначеним рішенням питання
щодо права позивача на стягнення
заборгованості з орендної плати не
вирішувалось та з цього приводу рішень
не приймалось, а тому позивач
правомірно звернувся з зазначеним
позовом до суду.

Також, не заслуговують на увагу
посилання апелянта на положення п.4 ст.
50-1 ЦК України щодо вимог кредиторів,
які вважаються погашеними, оскільки
згідно правового висновку Верховного
суду України (постанова від 4.12.2013 р. по
справі №6-125цс 13) враховуючи положення
ст.ст.51,52, 598-609 ЦК України у випадку
припинення суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи (виключення
із реєстру суб'єктів підприємницької
діяльності) його зобов'язання за
укладеними договорами, так само як і
обов'язок виконати умови таких
договорів у випадку прострочення
виконання за ними, не припиняються, а
залишаються за нею як фізичною особою,
оскільки фізична особа не перестає
існувати. Фізична особа - підприємець
відповідає за своїми зобов'язаннями,
пов'язаними з підприємницькою
діяльністю, усім своїм майном, а тому
відповідач повинна відповідати за
своїми зобов'язаннями по укладеному
договору оренди.

Вирішуючи даний спір, який виник
між сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному об'ємі з'ясував права
та обов'язки сторін, обставини справи,
перевірив доводи сторін та дав їм
належну правову оцінку, постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами, а також
поясненнями сторін.

Інші доводи апеляційної скарги є
по суті правовою позицією відповідача
по справі, були предметом розгляду
судом першої інстанції та їм надана
була судом відповідна правова оцінка,
з якою колегія суддів погоджується.

Згідно з вимогами ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
суду без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги не
є суттєви ми і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправи льного вирішення справи, а тому
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду за лишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308,
313-315,317 ЦПК України,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -відхилити.

Рішення Краснолуцького міського суду
Луганської області від 28 листопада 2013
року у справі за позовом Комунального
підприємства „Луганська обласна
„Фармація" до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості по орендній платі - без
змін.

Ухвала апеляційного суду Луганської
області набирає чинності негайно та
може бути оскаржена до касаційної
інстанції Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з моменту проголошення.

Головуючий:

Судді: