Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Ханберовій Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним правочину договору купівлі-продажу частини домоволодіння, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду із вказаним позовом. В обгрунтування своїх позовних вимог з урахуванням уточнень посилаються на те, що після смерті ОСОБА_5, померлого 10.01.2010 року, відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння № 5 по вул. Адміральській в м. Дніпропетровську і вони звернулися з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, де дізналася про те, що нібито існує заповіт ОСОБА_5, за яким все його майно розподіляється між ОСОБА_1 та його дружиною ОСОБА_4 Також в нотаріальній конторі їм стало відомо про те, що 29.01.2009 року ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу продав ОСОБА_4 20 частин домоволодіння у вигляді квартири №1 з порушенням вимог діючого законодавства, зважаючи на наступне. Домоволодіння №5 по вул. Адміральській в м. Дніпропетровську з 1959 року належало подружжю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 як спільне майно подружжя, нажите за час шлюбу. Після смерті ОСОБА_6 12.02.1993 року спадщину прийняли її чоловік ОСОБА_5 та діти ОСОБА_3 і ОСОБА_2 і домоволодіння було поділено наступним чином: ОСОБА_5 виділено 4/6 частини, ОСОБА_7 - 1/6 частини та ОСОБА_2 - 1/6 частини, про що свідчить рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.09.2012 року. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 фактично прийняли спадщину, але своєчасно не оформили своїх спадкових прав, а їх батько ОСОБА_5 при оформленні договору купівлі-продажу в силу правової необізнаності, в порушення п.3 договору не повідомив покупця та нотаріуса про те, що в наслідок продажу частини будинку будуть порушені права та законні інтереси інших осіб, тобто взагалі не була врахована обставина фактичного прийняття спадщини дітьми ОСОБА_6 Таким чином, між ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на момент оформлення договору фактично існували взаємовідносини по реалізації права спільної часткової власності і у відповідності до ст.362 ЦК України співвласники мали переважне право перед іншими особами на купівлю частки домоволодіння і при цьому продавець мав письмово повідомити співвласників про намір продажу своєї частки домоволодіння та у відповідності до ст. 659 ЦК України продавець зобов"язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається. В заповіті ОСОБА_5 не конкретизував які саме споруди та приміщення входять до 1/2 частини домоволодіння, що відходять ОСОБА_1, а які ОСОБА_4 і таким чином з урахуванням договору порушені права ОСОБА_1 на отримання більшої частки. При оформленні договору не було проведено ніяких дій щодо виділення саме 20/100 часток від долі продавця, тобто не були виділені в натурі частки співвласників, а ствердження, що продажу підлягає "кв.№1" є безпідставним оскільки юридично будинок і домоволодіння не були поділені на квартири і станом на сьогодення все домоволодіння залишається цілим майновим комплексом без розділу на квартири. Таким чином, правочин купівлі-продажу 20 частин домоволодіння було здійснено під впливом помилки ОСОБА_8 щодо предмету договору та прав інших осіб, що має істотне значення і на підставі ст. 229 ЦК України такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Посилаючись на зазначене, з урахуванням уточнення, позивач просить визнати недійсним правочин договору купівлі-продажу 20/100 частин у вигляді квартири №1 домоволодіння №5 по вул. Адміральській в м. Дніпропетровську від 29.01.2009 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4

В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги з урахуванням уточнення підтримав.

В судовому засіданні відповідач з представником позовні вимоги не визнали, посилаючись на їх необгрунтованість, просили застосувати до позовних вимог позивачів строк позовної давності.

В судове засідання представник третьої особи не з"явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Вислухавши осіб, які з"явилися, дослідивши докази у цивільній справі, ознайомившись з інвентаризаційною справою, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, при цьому частиною 1 статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. У відповідності до ст.627 цього Кодексу відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду договору, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно до ч.3, 4, 5, 6 цієї ж статті волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей.

Згідно до ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 одружилися 27.12.1953 року і в зв"язку з реєстрацією шлюбу ОСОБА_9 взяла прізвище "Філь".

01.10.1959 року виконкомом Красногвардійської р/ради депутатів трудящих на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності з кількістю кімнат від одної до пяти включно було надано ОСОБА_5 у безстрокове користування земельну ділянку на вул. Стартова, 5, що в подальшому була перейменована на вул. Адміральська.

У період перебування у шлюбі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було побудовано будинок та інші приміщення за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Адміральська, 5, на які 04.12.1977 року ОСОБА_5 отримав технічний паспорт. Право власності на домоволодіння № 5 по вул. Адміральській в м. Дніпропетровську було зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі договору забудови, посвідченого 27.10.1959 року Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 1 6974.

ОСОБА_2, яка в зв"язку з укладенням шлюбу 09.03.1990 року взяла прізвище чоловіка, та ОСОБА_3 є дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були зареєстровані та мешкають за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Адміральська, 5, ОСОБА_4 мешкає без реєстрації понад десять років за цією адресою.

12.02.1993 року померла дружина ОСОБА_5 - ОСОБА_6 05.03.1999 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-КИ № 069310, виданим 05.03.1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Бабушкінської районної ради м. Дніпропетровська. .

08.06.2006 року ОСОБА_5 склав заповіт, за яким зробив таке розпорядження: 1/2 частину належного йому житлового будинку з господарчими будівлями, спорудами та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Адміральська, 5 заповів ОСОБА_4; 1/2 частину належного йому житлового будинку з господарчими будівлями, спорудами та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Адміральська, 5 та належні йому грошові вклади з усіма належними відсотками, компенсаціями та індексаціями в ФОБ № 6718/0154 м. Дніпропетровська по рахунку № 11831 заповів ОСОБА_1, яка є донькою ОСОБА_2 Вказаний заповіт посвідчений державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори і є чинним на час розгляду даної цивільної справи.

Рішенням Виконавчого комітету Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради № 578 від 22.08.2008 року було надано правомочність прибудові літ. «а 1»площею 6,6 кв.м. індивідуального житлового будинку літ. «А 1»у домоволодінні по вул. Адміральській № 5 ОСОБА_5 в межах його землекористування на земельній ділянці площею 0,0448 га.

20.02.2008 року КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради було видано ОСОБА_5 технічний паспорт на домоволодіння № 5 по вул. Адміральській в м. Дніпропетровську із відповідними змінами. Відповідно до технічного паспорту, будинок за вказаною адресою

фактично складається з трьох квартир, і ОСОБА_4 проживає в квартирі №1.

29.01.2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був укладений та посвідчений Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою договір купівліпродажу, за яким ОСОБА_5 продав ОСОБА_4 20/100 частин домоволодіння № 5 по вул. Адміральська у м. Дніпропетровську. Відповідно до договору, домоволодіння складається з: А-1 - житловий будинок, житловою площею 55,9 кв.м., загальною площею 86,0 кв.м.; Б-гараж, В-літня кухня, в-сарай, в-1 - літня кухня, Д-сарай, Г-вбиральня, Е-навіс, Ж-навіс, З-сарай, И-навіс, №1-9 - споруди; для продажу: 20/100 части н домоволодіння, які складаються з: у житловому будинку літ.А-1 квартира №1 заг. площею 34,3 кв.м., житловою площею 20,1 кв.м., ганок літ. "а-2"

На підставі вказаного договору ОСОБА_4 зареєструвала своє право власності на 20/100 частин домоволодіння № 5 по вул. Адміральська в м. Дніпропетровську, що підтверджується технічним паспортом та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.03.2009 року.

10.01.2010 року помер ОСОБА_5, після його смерті ОСОБА_4 звернулася до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а також звернулася до КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради для отримання витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно для оформлення спадщини. Однак 10.03.2011 року ОСОБА_4 було повідомлено про неможливість виконання замовлення в зв"язку з ненаданням доступу для обстеження домоволодіння № 5 по вул. Адміральська в м. Дніпропетровську.

Постановою завідуючої Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 16.03.2011 року ОСОБА_4 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку із відсутністю витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно для оформлення спадщини.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5 також зверталися до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявами про право на спадщину за законом, а ОСОБА_1 із заявою про право на спадщину за заповітом. Постановою державного нотаріуса Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 20.08.2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку із наявністю заповіту.

Не погоджуючись з набуттям ОСОБА_4 права власності на частину зазначеного домоволодіння, в тому числі за вказаним договором купівлі-продажу від 29.01.2009 року, ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 звернулися до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_4, Виконавчого комітету Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради про визнання права власності, скасування рішення, скасування реєстрації права власності, визнання договору купівлі продажу недійсним. При цьому позивачі посилалися на те, що після смерті 10.01.2010 року ОСОБА_5 вони звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, де їм повідомили, що за життя він продав ОСОБА_4 20/100 частин домоволодіння, а також заповів все майно ОСОБА_4 та ОСОБА_1 Позивачі, зокрема, вказували на те, що договір купівліпродажу 20/100 частин вказаного домоволодіння був вчинений у порушення вимог законодавства, оскільки ОСОБА_5 не повідомив нотаріуса про те, що фактичними спадкоємцями та співвласниками є вони, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, і своєї згоди на продаж вони не давали. У звязку із тим, що вони, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, є спадкоємцями, ОСОБА_5 не мав права продавати 20/100 частин домоволодіння, а договір купівлі продажу вчинений під впливом помилки, тому у позові вони просили про визнання за ОСОБА_6 права власності на 1/2 частину цього домоволодіння, як на майно, придбане подружжям за час шлюбу, припинення права власності ОСОБА_6 у звязку із її смертю, визнання після смерті ОСОБА_6 права власності на домоволодіння № 5 по вул. Адміральській в м. Дніпропетровську в таких долях: ОСОБА_5 4/6 частини, ОСОБА_2 1/6 частина, ОСОБА_3 1/6 частина; про скасування рішення Виконавчого комітету Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради № 578 від 22 серпня 2008 року, скасування реєстрації права власності на самовільну прибудову «а 1» у вказаному домоволодінні, визнання недійсним договору купівліпродажу 20/100 частин домоволодіння № 5 по вул. Адміральській в м. Дніпропетровську, визнання за ними права власності після смерті ОСОБА_5 на вказане домоволодіння в таких долях: ОСОБА_1, 2/6 частини; ОСОБА_2, 1/6 частина; ОСОБА_3, 1/6 частина; ОСОБА_4, 2/6 частини.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29.05.2012 року, ухваленим у цивільній справі 2-3242/2011, ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4, Виконавчого комітету Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради про визнання права власності, скасування рішення, скасування реєстрації права власності, визнання договору купівлі продажу недійсним. Цим же рішенням ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні зустрічного позову до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за заповітом.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.09.2012 року, ухваленим у даній цивільній справі, рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29.05.2012 року було скасовано в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності, скасування рішення, скасування реєстрації права власності, визнання договору купівліпродажу недійсним з підстав пропуску строку позовної давності.

Цим же рішенням було визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності по 1/6 частині за кожним на домоволодіння № 5 по вул. Адміральській в м.Дніпропетровську в порядку спадкування за законом, після смерті їх матері ОСОБА_6, померлої 12.02.1993 року; в задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - відмовлено.

При цьому даним рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.09.2012 року, зокрема, встановлено, що на момент складання зазначеного договору купівлі-продажу від 29.01.2009 року, за яким ОСОБА_5 передав у приватну власність своїй дружині ОСОБА_4 20/100 частин домоволодіння №5 по вул. Адміральській в м.Дніпропетровську, ОСОБА_5 був власником 4/6 або 2/3 частин вказаного домоволодіння і мав всі законні на то підстави розпоряджатись належним йому майном, тому підстави для визнання недійсним даного договору купівлі-продажу відсутні. Дане рішення вступило в законну силу і відповідно до ст. 61 ЦПК України встановлені ним обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної цивільної справи.

У позові та в судовому засіданні представник позивачів посилався на те, що договір купівлі-продажу від 29.01.2009 року 20/100 частин домоволодіння №5 по вул. Адміральській в м.Дніпропетровську було здійснено під впливом помилки ОСОБА_5 щодо предмету договору та прав інших осіб, що має істотне значення і на підставі ст. 229 ЦК України такий правочин підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно до ч.3, 4, 5, 6 цієї ж статті волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей.

Згідно до ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Разом з цим, позивачами не надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_5, укладаючи з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу від 29.01.2009 року, помилився щодо обставин, які мають істотне значення.

Як вбачається із вказаного договору купівлі-продажу від 29.01.2009 року, він був підписаний його сторонами і на час його підписання ними було досягнуто згоди з усіх істотних його умов, на час укладання договору сторони володіли необхідним обсягом цивільної дієздатності, волевиявлення учасників договору було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що не було спростовано в судовому засіданні. Як зазначено в п.5 даного договору купівлі-продажу, при укладанні договору його сторони підтвердили, що укладення договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним і усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін. При цьому, при посвідченні даного договору купівлі-продажу нотаріусом були роз"яснені його сторонам зміст ст.ст. 229-234, 655, 659, 660, 235, 377 ЦК України, ст.120-125 Земельного Кодексу України та 65 СК України.

Будь-які докази того, що в момент його укладання не були додержані вимоги ст.203 ЦК України суду не надані. Крім того, як зазначено вище, правомірність даного договору купівлі-продажу встановлена вказаним рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.09.2012 року, тому підстави для визнання договору купівлі-продажу від 29.01.2009 року недійсним за ч.1 ст. 229 ЦК України відсутні.

В судовому засіданні відповідачем було надано клопотання про застосування позовної давності до вимог позивачів, посилаючись на встановлений ст. 258 ЦК України строк позовної давності в один рік до вимог про переведення на співвласника прав та обов"язків покупця у разі порушення переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч.1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно до ч.1, 2 статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства, починається від дня припинення насильства. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.

Відповідно до ч.1 ст.267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Відповідно до ч.3 цієї статі позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно до ч.4 даної статті сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч.5 - якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як на підставу своїх позовних вимог позивачі також посилалися на те, що на момент оформлення спірного договору купівлі-продажу від 29.01.2009 року між ОСОБА_5 та позивачами ОСОБА_3, ОСОБА_2 фактично існували взаємовідносини по реалізації права спільної часткової власності і у відповідності до ст.362 ЦК України позивачі як співвласники мали переважне право перед іншими особами на купівлю частки домоволодіння.

У відповідності до ч.1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до п.3 ч.2 статті 258 цього Кодексу позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про переведення на співвласника прав та обов'язків покупця у разі порушення переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності (стаття 362 цього Кодексу).

Як вбачається з позову, підтверджено матеріалами справи та встановлено в судовому засіданні, позивачі дізналися про порушення свого переважного права на покупку частки домоволодіння в той момент, коли вони звернулися до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що відбулося 04.02.2010 року. Із даним позовом позивачі звернулися до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська 27.09.2012 року, тобто із пропуском строку позовної давності, передбаченого п.3 ч.2 ст. 258 КК України, клопотання про поновлення цього строку суду не заявляли, будь-яких доказів його пропущення з поважних причин суду не надавали, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги позивачів задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4, треті особи Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним правочину договору купівлі-продажу частини домоволодіння.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Т.О. Кудрявцева