Кодимський районний суду Одеської
________________________________________________________________________
Справа № 503/87/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2014 року
м. Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської
області в складі:

головуючого - судді
Сопільняка О.М.

при секретарі
Вдовиченко В.О.

з участю:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Кодима
Одеської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участі
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог, - Пиріжнянської
сільської ради Кодимського району
Одеської області, про визнання в
порядку спадкування за законом права
власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 16 січня 2014 року
звернулась до Кодимського районного
суду Одеської області з позовом до
відповідача ОСОБА_2 про визнання права
власності на спадкове майно, яке
залишилось після смерті її матері -
ОСОБА_4.

В своєму позові позивач ОСОБА_3 вказала,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати -
ОСОБА_4, після смерті якої залишилась
спадщина у вигляді земельної ділянки
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
розташованої та території
Пиріжнянської сільської ради
Кодимського району Одеської області.
Після відкриття спадщини матері вона
звернулась до нотаріуса з заявою про
прийняття спадщини, однак нотаріус
відмовила у видачі їй свідоцтва про
право на спадщину за законом через те,
що вона не надала витяг з технічної
документації про нормативно-грошову
оцінку землі. Через відсутність цих
документів вона не може оформити
спадщину, тому просила свій позов
задовольнити.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_5, який діє відповідно до
довіреності від 29 січня 2014 року строком
дії до 29 січня 2015 року, позов ОСОБА_3
підтримав та просив його задовольнити
у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 позов ОСОБА_3 визнала
у повному обсязі та в судовому
засіданні вказала, що не заперечує
проти оформлення спадщини померлої
матері ОСОБА_4 за позивачем.

Представник Пиріжнянської сільської
ради Кодимського району в судове
засідання не з'явився, попередньо
надавши до суду письмове клопотання за
№05-06/17 від 29 січня 2014 року про розгляд
справи без нього. В цьому ж клопотанні
вказав про визнання позову ОСОБА_3

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши надані ними письмові
докази, суд вважає можливим позов
задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ст.55 Конституції України
права і свободи людини і громадянина
захищаються судом.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК
України судовому захисту підлягають
лише порушені, невизнані або
оспорювані права, свободи чи інтереси
осіб, які виникають із цивільних,
житлових, земельних, сімейних, трудових
відносин.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла мати позивача ОСОБА_3 та
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_1, виданим 11 жовтня
2012 року Пиріжнянською сільською радою
Кодимського району Одеської області,
актовий запис про смерть №11 від 11
жовтня 2012 року.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.
Часом відкриття спадщини є день смерті
спадкодавця (ч.2 ст.1220 ЦК України).

До складу спадкового майна померлої
ОСОБА_4 ввійшла земельна ділянка для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
№483, загальною площею 1.7902 га., яка
розташована на території
Пиріжнянської сільської ради
Кодимського району Одеської області
та належала їй на підставі державного
акту на право приватної власності на
землю серії ІІ-ОД №051669, виданого 20
лютого 2004 року Кодимською районною
державною адміністрацією Одеської
області відповідно до розпорядження
№793 від 28 листопада 2003 року.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті.

Судом встановлено, що 03 листопада 2000
року ОСОБА_4 склала, заповіт, яким
належну їй земельну частку (пай)
відповідно до сертифікату серії ОД-12
№0213722 заповіла відповідачеві ОСОБА_2

Відповідно до ст.1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що до складу
спадщини ОСОБА_4 ввійшла земельна
ділянка для товарного
сільськогосподарського виробництва.

Право власності ОСОБА_4 на зазначену
земельну ділянку підтверджується
державним актом на право приватної
власності на землю, виданим 20 лютого 2004
року Кодимською районною державною
адміністрацією та зареєстрованим в
Книзі записів Державних актів за №425.

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Абзацом 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України
передбачено, що якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Згідно із ч.1 ст.181 ЦК України до
нерухомих речей належать земельні
ділянки, а також об'єкти, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких є
неможливим без їх знецінення та зміни
їх призначення.

Відповідно до ст.81 ЗК України громадяни
України набувають право власності на
земельні ділянки на підставі:
придбання за договором
купівлі-продажу, дарування, міни,
іншими цивільно-правовими угодами:
безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності;
приватизації земельних ділянок, що
були раніше видані їм у користування;
прийняття спадщини; виділення в натурі
на місцевості належної їм частки (паю).

Статтею 126 ЗК України в редакції, чинній
на день видачі державного акту, було
встановлено, що право власності на
земельну ділянку посвідчується
державними актами, а право власності на
земельну ділянку виникає з моменту
державної реєстрації цього права (ст.125
ЗК України).

Отже, за змістом ст.125 та 126 ЗК України
виникнення права власності на земельну
ділянку пов'язувалось з наявністю
трьох різних за змістом і проявом у
часі юридичних фактів: одержання
державного акта на право власності на
землю; державна реєстрація цього
документа; встановлення меж земельної
ділянки у натурі (на місцевості).

Таким чином, з моменту державної
реєстрації акту на землю, ОСОБА_4 стала
власником земельної ділянки, тому до
складу їспадщини ввійшла саме земельна
ділянка, а не право на земельну частку
(пай) чи сертифікат на земельну частку
(пай), як зазначено у заповіті від 03
листопада 2000 року.

Крім того, цей заповіт складений ОСОБА_4
03 листопада 2000 року, тобто до моменту
виникнення у неї права власності на
земельну ділянку. За цим заповітом
ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_2 сертифікат на
земельну частку /пай/, який відповідно
п.17 Перехідних положень Земельного
кодексу України втратив свою юридичну
значимість з дня видачі ОСОБА_4
державного акту на право приватної
власності на землю, тобто з 20 лютого 2004
року.

З цього моменту і до моменту своєї
смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4
заповіту не складала, тому спадкування
належного їй майна має відбуватися за
законом.

У зв'язку з цим на момент відкриття
спадщини ОСОБА_4 спадкоємцем її
спадкового майна за законом першої
черги були її доньки - позивач ОСОБА_3 та
відповідач ОСОБА_2

Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України
спадкоємець за законом чи за заповітом
має право прийняти спадщину.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст.1270 ЦК, він не заявив
про відмову від неї. Спадкоємець, який
бажає прийняти спадщину, але на час
відкриття спадщини не проживав
постійно разом із спадкодавцем, має
подати до нотаріальної контори заяву
про прийняття спадщини. Така заява має
бути подана протягом шестимісячного
строку, встановленого ст.1270 ЦК.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_2 цих вимог не виконала, зокрема,
на момент смерті матері разом з нею не
проживала, а після відкриття спадщини
впродовж встановленого законом
шестимісячного строку до нотаріуса з
заявою про прийняття спадщини не
звернулась, тому відповідно до ч.1 ст.1272
ЦК України вважається такою, що
спадщину матері не прийняла. Крім
цього, 01 жовтня 2013 року ОСОБА_2 подала до
нотаріуса заяву про відмову від
спадщини померлої ОСОБА_4 Свою відмову
від прийняття спадщини померлої матері
відповідач ОСОБА_2 підтвердила і в
судовому засіданні.

Крім цього, відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК
України у разі неприйняття спадкоємцем
за заповітом спадщини чи відмови від її
прийняття, право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
ст.ст.1261-1265 ЦК України. З цих підстав,
відповідно до ст.1261 ЦК України
спадкоємцем померлої ОСОБА_4 за законом
першої черги стала позивач ОСОБА_3, як
донька померлої.

У зв'язку з цим, позивач ОСОБА_3 29
березня 2013 року в межах встановленого
шестимісячного строку звернулась до
державного нотаріуса Кодимської
державної нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини померлої
матері, відповідно до якої нотаріусом
було заведено спадкову справу №88/2013.

Відповідно до ст.1297 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутись до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на це нерухоме майно.

Судом встановлено, що листом №1085/02-14
від 18 грудня 2013 року державний нотаріус
Кодимської державної нотаріальної
контори Налдіна М.М. відмовила у видачі
позивачеві свідоцтва про право на
спадщину за законом після смерті
ОСОБА_4 через відсутність технічної
документації на земельну ділянку.

Відповідно до п.2 Глави 7, п.1 Глави 13
Розділу І та п/п.4.20 п.4 Глави 10 Розділу ІІ
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженого
наказом Міністерства юстиції №296/5 від
22 лютого 2012 року, ненадання відсутність
витягу з технічної документації про
нормативно-грошову оцінки землі та
повного витягу з Державного земельного
кадастру є підставою для відмови у
вчиненні нотаріальної дії.

Пленум Верховного Суду України в абз.3
п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року
«Про судову практику у справах про
спадкування» зазначив, що у разі
відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину особа може звернутися до
суду за правилами позовного
провадження.

Зазначені обставини свідчать про
неможливість захисту порушеного права
позивача в позасудовому порядку, а
обраний нею спосіб захисту цього
порушеного права відповідає ст.16 ЦК
України, тому її позов підлягає
задоволенню, оскільки у відповідності
з вимогами ч.1 ст.1269 та ст.1270 ЦК України
позивач вважається такою, що прийняла
спадщину.

Ціна зазначеного позову складає 21990
грн.04 коп., що є вартістю земельної
ділянки). У зв'язку з цим розмір
судового збору відповідно до п/п.1 п.1 ч.2
ст.4 Закону України «Про судовий збір»
від 08 липня 2011 року, складає 243 грн.60
коп., які і були сплачені позивачем при
зверненні до суду (квитанції №42 та 79 16
січня 2014 року відділення №283 м.Кодима
ПАТ «Імексбанк»).

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.213, 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 в порядку
спадкування за законом право приватної
власності на земельну ділянку для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
№483, площею 1.7902 га., яка розташована на
території Пиріжнянської сільської
ради Кодимського району Одеської
області та належала померлій
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на підставі
державного акту на право приватної
власності на землю серії ІІ-ОД №051669,
виданого 20 лютого 2004 року Кодимською
районною державною адміністрацією
Одеської області відповідно до
розпорядження №793 від 28 листопада 2003
року та зареєстрованого в Книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю за №425.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя
Сопільняк О.М.