Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 листопада 2014 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є., Черненко В.А.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до Державного
територіально - галузевого об'єднання
«Південно - Західна залізниця», третя
особа: начальник вагонної дільниці ст.
Київ-пассажирський Державного
територіально - галузевого об'єднання
«Південно - Західна залізниця» Голотюк
Андрій Валерійович, про визнання
наказу про звільнення незаконним та
поновлення на роботі за касаційною
скаргою Державного територіально -
галузевого об'єднання «Південно -
Західна залізниця» на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від

5 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 15 травня

2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з указаним позовом, в якому просив
визнати незаконним наказ від 4
листопада 2009 року начальника Вагонної
дільниці про звільнення та поновити
його на посаді провідника
пасажирського вагону в Київському
резерві провідників пасажирських
вагонів та ЛНП (цех 2) з 15 липня 2009 року.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що з
6 серпня 1994 року працював на посаді
провідника пасажирського вагону в
Державному територіально - галузевому
об'єднанні «Південно - Західна
залізниця» (далі - ДТГО «Південно -
Західна залізниця»). Зазначає, що
наказом начальника Вагонної дільниці
від 4 листопада 2009 року його було
звільнено із займаної посади на
підставі ст. 40 КЗпП України за прогул
без поважних причин.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 5 березня

2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від

15 травня 2014 року, позов ОСОБА_1
задоволено.

Наказ (розпорядження) начальника
Вагонної дільниці

ст. Київ-пасажирський ДТГО «Південно -
Західна залізниця» від 4 листопада 2009
року про звільнення ОСОБА_1 15 липня 2009
року з посади провідника пасажирського
вагона - визнано незаконним.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді провідника
пасажирського вагона Вагонної
дільниці ст. Київ-пасажирський ДТГО
«Південно - Західна залізниця» з 15
липня 2009 року.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ДТГО «Південно -
Західна залізниця», посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить судові
рішення скасувати, та ухвалити нове
рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, з висновком якого погодився й
апеляційний суд, виходив з того, що у
відповідача не було законних підстав
для звільнення позивача з роботи 15
липня 2009 року з підстав, передбачених п.
4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а відтак його
звільнення не можна визнати законним,
оскільки неявка ОСОБА_1 на роботу
відбулась у зв'язку з його затриманням
та перебуванням під вартою у
Київському слідчому ізоляторі № 13
Державного департаменту України по
виконанню покарань в м. Києві та
Київської області.

Однак погодитися з такими висновками
судів не можна.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судами установлено, що ОСОБА_1 з 6 серпня
1994 року працював на посаді провідника
пасажирських вагонів вагонної
дільниці ст. Київ-пасажирський
«Південно-західної залізниці».

Відповідно до наказу (розпорядження)
відповідача від 4 листопада 2009 року №
2115/ос ОСОБА_1 було звільнено з посади
провідника пасажирських вагонів
вагонної дільниці ст.
Київ-пасажирський «Південно-західної
залізниці» 15 липня 2009 року на підставі
п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без
поважних причин.

З 15 липня 2009 року ОСОБА_1 перебував під
вартою в СІЗО № 13 Державного
департаменту України по виконанню
покарань в м. Києві та Київської
області у зв'язку з порушенням відносно
нього кримінальної справи за ознаками
злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК
України, та звільнений з-під варти 29
серпня 2013 року.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України
підставами припинення трудового
договору є розірвання трудового
договору з ініціативи працівника
(статті 38, 39), з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу (статті 40, 41)
або на вимогу профспілкового, чи іншого
уповноваженого на представництво
трудовим колективом органу (стаття 45).

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках прогулу (в тому
числі відсутності на роботі більше
трьох годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі
звільнення без законної підстави або
незаконного переведення на іншу роботу
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір.

Відповідно до ч. 8 ст. 43 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
має право розірвати трудовий договір
не пізніш як через місяць з дня
одержання згоди виборного органу
первинної профспілкової організації.

Статтею 148 КЗпП України визначено, що
дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення, не рахуючи часу звільнення
працівника від роботи у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю або
перебування його у відпустці.
Дисциплінарне стягнення не може бути
накладене пізніше шести місяців з дня
вчинення проступку.

Як убачається з матеріалів справи,
підставою для звільнення позивача по
ст. 40 КЗпП України стали акти про
відсутність позивача на роботі від 3
серпня, 10 вересня, 14 жовтня 2009 року та
згода профкому від 2 листопада 2009 року
(а.с. 42, 44, 46, 48-53).

Суди першої та апеляційної інстанцій,
ухвалюючи рішення про визнання наказу
про звільнення незаконним та
поновлення ОСОБА_1 на роботі, не
перевірили доводів відповідача про те,
що позивач не вжив належних заходів
щодо повідомлення роботодавця про
причини неявки, а саме які документи
були надані роботодавцю на
підтвердження того, що він знаходився в
місцях позбавлення волі, не з'ясували,
чи є відносно нього відповідне рішення
у справі по обвинуваченню за ч. 4 ст. 190
КК України, та дійшли передчасного
висновку про задоволення позову.

Отже, судами попередніх інстанцій при
розгляді позовних вимог не повно
з'ясовано обставини справи і не надано
їм належної оцінки, а з'ясування цих
обставин має суттєве значення для
правильного вирішення спору.

З огляду на викладене постановлені
судами рішення не можна визнати
законними та обґрунтованими й вони
підлягають скасуванню, а справа -
направленню на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного
територіально - галузевого об'єднання
«Південно - Західна залізниця»
задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від

5 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 15 травня

2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко