У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року
м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Ступак О.В.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на
ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 09 грудня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання неукладеним договору
купівлі-продажу частки у статутному
капіталі, повернення майна, за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про визнання права власності на майно, -

в с т а н о в и в :

У червні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із вищезазначеним позовом, у якому
просив визнати неукладеним договір
купівлі-продажу від 09 грудня 2008 року з
ОСОБА_3 про продаж частки у статутному
капіталі ТОВ
«Львівський автоцентр «КАМАЗ» та
зобов'язати ОСОБА_3 повернути йому
частку у статутному капіталі ТОВ
«Львівський автоцентр «КАМАЗ» у
розмірі 75,97 % статутного капіталу. Позов
обґрунтований тим, що 09 грудня 2008 року
ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_3 договір
купівлі-продажу своєї частки у розмірі
75,97 % у статутному капіталі ТОВ
«Львівський автоцентр «КАМАЗ», за
умовами якого продав свою частку за 75 970
грн. Вказував, що хоча у договорі і
зазначено, що ОСОБА_3 передав йому всі
кошти в момент підписання договору,
проте документального підтвердження
такої передачі не має. Ураховуючи, що
відповідач не сплатив йому вартість
частки, виконання обов'язку
відповідачем втратило для нього сенс,
договір купівлі-продажу є укладений, а
тому не породжує юридичних наслідків, в
тому числі і щодо переходу права
власності на частку у статутному
капіталі до відповідача. Незважаючи на
цю обставину, у новій редакції статуту
товариства, який зареєстрований в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців 26
грудня 2008 року, відповідача зазначено
як учасника ТОВ «Львівський автоцентр
«Камаз», що створює позивачу перешкоди
для реалізації його корпоративних
прав.

У липні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зустрічним позовом про
визнання за ним права власності на
частку у статутному капіталі
ТОВ «Львівський автоцентр «КАМАЗ» у
розмірі 75,97 %, мотивуючи свої вимоги тим,
що він передав ОСОБА_2 повну вартість за
договором купівлі-продажу від 09 грудня
2008 року у розмірі 75 970 грн, про що
зазначено у п. 2.2 договору.
ОСОБА_2 погодився із такими умовами
договору, про що свідчить його підпис у
договорі, тому посилання ОСОБА_2 на
невиконання ним своїх зобов'язань є
безпідставним.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 05
серпня 2011 року у задоволенні
первісного позову відмовлено.
Зустрічний позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
частку у статутному капіталі ТОВ
«Львівський автоцентр «КАМАЗ» у
розмірі 75,97 % статутного капіталу.

Ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 09 грудня 2013 року рішення
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 05
серпня 2011 року скасовано, провадження у
справі закрито.

У лютому 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла касаційна скарга
ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 09 грудня 2013
року, тобто після закінчення строку,
установленого ст. 325 ЦПК України.

До касаційної скарги додано заяву про
поновлення строку на касаційне
оскарження.

Зважаючи на те, що строк на касаційне
оскарження пропущено з поважних
причин, він підлягає поновленню.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, просить
скасувати ухвалу апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу
порушенням судом апеляційної
інстанції норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті
328 ЦПК України суддя відмовляє у
відкритті касаційного провадження,
якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи.

Статтею 335 ЦПК України встановлено, що
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Згідно з ч. 2 ст. 337 ЦПК України не може
бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити, оскільки із
матеріалів касаційної скарги,
оскаржуваних судових рішень
вбачається, що скарга є
необґрунтованою і наведені в ній
доводи не дають підстав для висновків
щодо незаконності та неправильності
зазначених судових рішень.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та закриваючи провадження у
справі, апеляційний суд, дослідивши
докази у справі й давши їм належну
оцінку в силу вимог ст. ст. 212, 303, 304 ЦПК
України, а також, врахувавши обставини
справи, обґрунтовано виходив із того,
що спір виник із корпоративних
відносин і підлягає розгляду у порядку
господарського судочинства.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне
оскарження ухвали апеляційного суду
Львівської області від 09 грудня
2013 року.

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
неукладеним договору купівлі-продажу
частки у статутному капіталі,
повернення майна, за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання
права власності на майно, за касаційною
скаргою на ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 09 грудня 2013
року.

Додані до касаційної скарги матеріали
повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ
О.В.
Ступак