У Х В А Л А

судового засідання

14.02.2014 року Франківський районний
суд м. Львова

в складі: головуючого-судді
Козюренко Р.С.

при секретарі - Потюк
В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні скаргу Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Львівгаз» на постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження ,-

в с т а н о в и в:

заявник звернувся до суду із скаргою
про скасування постанови державного
виконавця Франківського ВДВС
Львівського МУЮ посилаючись на те, що
в провадженні Франківського ВДВС
знаходився судовий наказ про стягнення
з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Львівгаз»
231,50 гривень заборгованості. 18.10.2013 року
державним виконавцем винесено
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження, у зв'язку з
відсутністю у судовому наказі
ідентифікаційного коду боржника.
Просить вказану постанову скасувати та
виконати судовий наказ №2н/465/548/13
виданого 26.04.2013 року.

Представники ПАТ «Львівгаз»,
Франківського ВДВС Львівського МУЮ та
боржник в судове засідання не
з'явилися, про причини неявки суд не
повідомили, хоча належним чином були
повідомлені про час та місце слухання
справи, а тому суд вважає за можливе
справу слухати у їх відсутності, так як
їх неявка не перешкоджає розгляду
скарги.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що скаргу слід
задовольнити з наступних підстав.

Як встановлено судом, на виконанні у
Франківському ВДВС Львівського МУЮ
знаходився судовий наказ №2н/465/548/13,
виданий Франківським райсудом м.
Львова про стягнення з ОСОБА_1 на
користь ПАТ «Львівгаз» суми
заборгованості.

Відповідно до ст.50 ЗУ «Про виконавче
провадження» та ст.5 Інструкції про
проведення виконавчих дій, стягнення
за виконавчими документами в першу
чергу звертається на кошти боржника на
рахунках, а у разі їх відсутності-на
належне боржнику на праві приватної
власності майно чи на його частку у
майні, яким він володіє спільно з
іншими особами.

Згідно постанови головного державного
виконавця Франківського ВДВС
Львівського МУЮ Павлишин Т.І. від 18.10.2013
року відмовлено у відкритті
виконавчого провадження у зв'язку з
невідповідністю виконавчого документа
ст.18 Закону України «Про виконавче
провадження», а саме-відсутністю
ідентифікаційного номера боржника.

Згідно із ч. 2 ст. 103 ЦПК України судовий
наказ має відповідати вимогам до
виконавчого документа, встановленим
Законом України «Про виконавче
провадження» та обов'язково містити
положення про дату видачі судового
наказу стягувачу, дату набрання
судовим наказом законної сили та строк
пред'явлення судового наказу до
виконання. Зазначені відомості
вносяться до судового наказу у день
його видачі стягувачу для пред'явлення
до виконання.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст 18 Закону України «Про
виконавче провадження» у виконавчому
документі зазначаються, зокрема
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника (для юридичних осіб),
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржника (для фізичних
осіб - платників податків) або номер і
серія паспорта стягувача та боржника
для фізичних осіб - громадян України,
які через свої релігійні або інші
переконання відмовилися від прийняття
ідентифікаційного номера, офіційно
повідомили про це відповідні органи
державної влади та мають відмітку в
паспорті громадянина України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець з метою захисту
інтересів стягувача може самостійно
одержувати безоплатно від органів,
установ, організацій, посадових осіб,
сторін та учасників виконавчого
провадження необхідні для проведення
виконавчих дій пояснення, довідки та
іншу інформацію, у тому числі
конфіденційну. Тобто, у разі не
зазначення індивідуального
ідентифікаційного номера
(реєстраційного номера облікової
картки платника податків) у рішенні
суду, судовому наказі, згідно із п. 3 ч. 3
ст. 11 Закону України «Про виконавче
провадження», державний виконавець
може самостійно звернутися до
відповідного державного органу
державної податкової служби із запитом
про витребування довідки про
індивідуальний ідентифікаційний номер
(реєстраційний номер облікової картки
платника податків) боржника.

Відмовляючи у відкритті виконавчого
провадження, державний виконавець не
звернув уваги на визначену ЦПК України
судову процедуру розгляду заяв про
видачу судового наказу.

Так, згідно ч. 2 ст. 102 ЦПК України суддя
видає судовий наказ без проведення
судового засідання і виклику стягувача
і боржника. Таким чином, державний
виконавець не звернув уваги на те, що в
суду чи заявника відсутні можливості
без згоди боржника, який не
викликається до суду, отримати дані,
про які в своїй постанові зазначив
державний виконавець.

Посилання судів на положення Закону
України «Про виконавче провадження»,
як на підставу для відмови у відкритті
виконавчого провадження у зв'язку з
невідповідністю виконавчого документа
вимогам ст.18 Закону України «Про
виконавче провадження» не можна
визнати обґрунтованим, і таке
посилання є формальним, оскільки
судовий наказ містить основні його
реквізити, передбачені ч. 2 ст. 103 ЦПК
України, дату видачі судового наказу
стягувачу, дату набрання судовим
наказом законної сили та строк
пред'явлення судового наказу до
виконання, судовий наказ підписаний
суддею, скріплений гербовою печаткою.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 14 ЦПК
України судові рішення, що набрали
законної сили, обов'язкові для всіх
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на всій території
України, а у випадках, встановлених
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, - і за її межами.
Невиконання судового рішення є
підставою для відповідальності,
встановленої законом.

Відмовляючи у відкриті виконавчого
провадження, державний виконавець не
врахував зазначені вимоги закону, не
звернув уваги і на те, що не зазначення
у виконавчому документі
індивідуального ідентифікаційного
номеру не є законною та обґрунтованою
підставою для відмови у примусовому
виконанні судового рішення державною
виконавчою службою, оскільки таке
виконання рішення є невід'ємною
складовою частиною судового захисту
будь-якої особи.

Таким чином, враховуючи вищенаведене,
суд приходить до висновку, що скарга
підставна та підлягає до задоволення.

Керуючись ст.387 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

скаргу Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Львівгаз» на постанову
про відмову у відкритті виконавчого
провадження - задоволити.

Скасувати постанову державного
виконавця Франківського ВДВС
Львівського МУЮ Павлишин Т.І. від 18.10.2013
року ВП№40310153 про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документа) з примусового виконання
виконавчого листа №2н/465548/13, виданого
26.04.2013 року Франківським районним судом
м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на
користь ПАТ по газопостачанню та
газифікації «Львівгаз» 231,50 гривень
заборгованості та 114,70 гривень судового
збору.

Зобов'язати державного виконавця
Франківського ВДВС Львівського МУЮ
Павлишин Т.І. прийняти до виконання
виконавчий лист №2н/465/944/13, виданий
02.07.2013 року Франківським районним судом
м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на
користь ПАТ по газопостачанню та
газифікації «Львівгаз» 231,50 гривень
заборгованості та 114,70 гривень судового
збору.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може
бути подано протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Суддя
Козюренко Р.С.