АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/212/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 45 Кравчук В. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
Міщенко С. В. УХВАЛА
13 лютого 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Міщенко С. В. суддів Магда
Л. Ф. , Сіренко Ю. В. при секретаріЯремич
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на
рішення Шполянського районного суду
Черкаської області від 12 листопада 2013
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_6 до Скотарівської сільської
ради, Шполянської районної державної
адміністрації, треті особи: відділ
Держземагенства у Шполянському районі
Черкаської області, СПОП «Відродження»
про продовження терміну на звернення
до суду та визнання права на земельну
частку (пай), -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до Скотарівської
сільської ради, третя особа відділу
Держземагенства у Шполянському районі
Черкаської області, про продовження
терміну на звернення до суду та
визнання права на земельну частку (пай).

Ухвалами Шполянського районного суду
Черкаської області від 22 жовтня 2013 року
залучено до участі в справі як
співвідповідача - Шполянську районну
державну адміністрацію та, як третю
особу, яка не заявляє самостійних вимог
на стороні відповідача - СПОП
«Відродження».

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач
зазначив, що він з 15 серпня 1990 року був
членом колгоспного
сільськогосподарського підприємства
ім. Карла Маркса. У час , коли він
проходив службу в лавах Радянської
армії (з 1993 по 24 травня 1995 року), дане
підприємство отримало державний акт на
право колективної власності на землю.
Але при складанні списків на отримання
земельного паю його прізвище ОСОБА_6
було помилково пропущено, що призвело
до не отримання ним земельної частки
(паю) по господарству, що складає 2,34 га
вартістю 59 957 грн.

Позивач неодноразово звертався з
заявами з проханням виділити йому
земельний пай до правління КСП «Карла
Маркса» і Шполянського відділу
земельних ресурсів, посилаючись на
зроблені записи в трудовій книжці та
покази свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9, які
працювали разом з позивачем та
отримали земельну частку (пай), - але
дане питання залишилось не вирішеним.
Тому позивач просив суд визнати за ним
право на земельну частку (пай) розміром
2,34 умовних кадастрових гектари
вартістю 59 957 грн. та виділити її із
земель резервного фонду Скотарівської
сільської ради Шполянського району
Черкаської області.

Рішенням Шполянського районного суду
Черкаської області від 12 листопада 2013
року у задоволенні позову ОСОБА_6
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_6 через представника
ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи подану скаргу , апелянт
зазначив, що суд першої інстанції,
ухвалюючи рішення , не дав належної
оцінки наданих ним доказів щодо його
членства в КСП «Карла Маркса» .
Спирався виключно на пояснення
відповідача , який заперечував його
докази , та не врахував при ухваленні
рішення ту обставину, що ОСОБА_6 був
включений у список, який додавався до
виданого КСП «Карла Маркса» 05.11.1995р.
державного акта на землю, що підлягала
розпаюванню, а отже був членом даного
КСП. Тому , відповідно, він має право на
земельну частку ( пай) в розмірі, що був
виділений іншим членам КСП.

Суд також не врахував доводів ОСОБА_6 ,
що він на час розподілу земель КСП
«Карла Маркса» не знав, що його право
порушене та, що його було безпідставно
виключено з членів КСП при розподілі
землі. Він не був запрошений до
загальних зборів КСП «Карла Маркса» та
на час розподілу земель не знав, що
земельні ділянки були розпайовані між
членами господарства без врахування
його прав та інтересів.

Суд не перевірив його доводів щодо
поважності пропуску строків позовної
давності, безпідставно відхилив
клопотання позивача про допит свідків
ОСОБА_8 та ОСОБА_9, яким було достеменно
відомо про поважність пропуску строку
на звернення до суду за захистом
порушеного права апелянта. Суд не
врахував тієї обставини, що ОСОБА_6
стало відомо про зміст Державного акту
про право колективної власності на
землю серії ЧР № 20-7 від 05 листопада 1995
року лише в ході розгляду даної справи,
коли даний документ було надано суду
для ознайомлення представником
територіального відділу
Держземагенства у Шполянському районі
Черкаської області (2013 році). Хоча факт
необізнаності ОСОБА_6 про існування у
нього права на отримання частки (паю)
землі підтверджувалося, наданими
районному суду, поясненнями
представників Шполянської РДА та
Скотарівської сільської ради, які
також не володіли достовірною
інформацією.

Також, на думку апелянта, суд без
належних підстав відмовив у позові у
зв'язку з пропуском строків позовної
давності, оскільки жодною зі сторін не
було подано заяви про застосування
наслідків пропуску строків позовної
давності, наявність якої є обов'язковою
умовою для відмови в позові з цих
підстав.

Тому , враховуючи, що судом першої
інстанції в не повній мірі було
з'ясовано обставини, які мають
значення для справи та допущено
порушення норм матеріального та
процесуального права, апелянт просив
скасувати рішення Шполянського
районного суду Черкаської області від
12 листопада 2013 року та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги.

Заслухавши учасників процесу, що
з'явилися, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність,
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, судова колегія приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до відхилення з наступних
підстав.

В п.8 та п.11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року N 14 «Про судове рішення у цивільній
справі» роз'яснено, що ухвалене у
справі рішення має бути гранично
повним, ясним, чітким, викладеним у
послідовності, встановленій статтею 215
ЦПК, і обов'язково містити вступну,
описову, мотивувальну та резолютивну
частини. У мотивувальній частині
рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог. Встановлюючи наявність
або відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (частина четверта статті 60
ЦПК). Встановивши, що строк для
звернення з позовом пропущено без
поважної причини, суд у рішенні
зазначає про відмову в позові з цих
підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Ухвалюючи рішення суд визнав , що право
позивача було порушено, а , як на
підставу для відмови в задоволенні
позову ОСОБА_6, суд першої інстанції
вказав на пропущення позивачем строків
позовної давності для звернення до
суду за судовим захистом.

З такими висновками суду погоджується
колегія судової палати. А посилання
апелянта в апеляційній скарзі на
допущені судом порушення не
відповідають встановленим колегією
суддів обставинам та повністю
спростовуються дослідженими доказами.

Зокрема, враховуючи, що підставою для
відмови в задоволенні позову було
пропущення позивачем строків позовної
давності, з чим зокрема погодилися
відповідачі та не оскаржували в цій
частині ухваленого судом рішення ,
безпідставними є посилання апелянта на
неправильну оцінку судом першої
інстанції його доказів щодо факту
порушення його права на земельну
частку ( пай) як члена КСП «Карла
Маркса» у визначених розмірах.

Також, встановивши, що позивачем було
пропущено встановлений законом
трирічний строк позовної давності на
звернення до суду за захистом
порушеного права без поважних причин,
суд першої інстанції , не знайшовши
підстав для його поновлення,
правомірно відмовив в задоволенні
позову у зв'язку з пропущенням
позивачем строків позовної давності.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_6 визнав, що ним було пропущено
трирічний строк на звернення до суду ,
поставивши питання про поновлення
даного строку , але не довів наявність
поважних причин з яких позивач з 1995
року по 2013 рік , ( протягом 18-ти років з
моменту, коли було порушено його право)
, не звертався до суду, хоча й знав, що
його право порушене.

А посилання позивача на те , що суд ,
відмовивши у позові у зв'язку з
пропуском строків позовної давності ,
допустив порушення, оскільки стороною
відповідача заяви про застосування
наслідків пропуску строків позовної
давності не подавалося , хоча наявність
її є обов'язковою умовою для відмови в
позові з цих підстав , - не відповідає
дійсним обставинам та нормам
матеріального права, що регулюють
правила застосування позовної
давності в даних правовідносинах .

Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних
положень Цивільного кодексу України,
який набрав чинності з 01 січня 2004 року,
на норми якого посилається ОСОБА_6 ,
передбачено, що правила Цивільного
кодексу України про позовну давність
застосовуються до позовів, строк
пред'явлення яких, встановлений
законодавством, що діяло раніше, не
сплив до набрання чинності цим
Кодексом.

На момент виникнення у позивача права
на земельну частку (пай) - 1995 рік , діяв
Цивільний Кодекс УРСР 1963 року, норми
якого правомірно застосував суд першої
інстанції при вирішенні спору.

Ст.71 ЦК УРСР 1963 року загальний строк
для захисту права за позовом особи,
право якої порушено (позовна давність),
встановлювався в три роки.

Відповідно до ст.76 ЦК УРСР 1963 року
перебіг строку позовної давності
починається з дня виникнення права на
позов. Право на позов виникає з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення свого права.

А згідно ст.80 ЦК УРСР 1963 року закінчення
строку позовної давності до
пред'явлення позову є підставою для
відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або
третейський суд визнає поважною
причину пропуску строку позовної
давності, порушене право підлягає
захистові.

Відповідно, враховуючи, що в судовому
засіданні було встановлено , що позивач
про порушення його права знав з 1995 року,
і станом на 01 січня 2004 року минуло
більше визначених ст.71 ЦК УРСР 1963 року
трьох років з дня виникнення права на
позов, суд дійшов до правильного
висновку про наявність підстав для
відмови у позові на підставі норм ст.80
ЦК УРСР 1963 року - у зв'язку зі спливом
строків позовної давності. При цьому
посилання апелянта на порушення судом
порядку застосування даної норми не
відповідають фактичним обставинам
справи та нормам матеріального права,
що регулюють спірні правовідносини ,
оскільки відповідно до ст.80 ЦК УРСР 1963
року для застосування наслідків
пропущення строку позовної давності не
передбачається заява сторони. А
посилання апелянта на необхідність
наявності такої заяви та застосування
норм ЦК України , що вступив у силу з 01
січня 2004 року є помилковими.

За таких обставин доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
порушення норм процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи .

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів , -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6
- ОСОБА_7 на рішення Шполянського
районного суду Черкаської області від
12 листопада 2013 року - відхилити .

Рішення Шполянського районного суду
Черкаської області від 12 листопада 2013
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_6 до Скотарівської сільської
ради, Шполянської районної державної
адміністрації, треті особи: відділ
Держземагенства у Шполянському районі
Черкаської області, СПОП «Відродження»
про продовження терміну на звернення
до суду та визнання права на земельну
частку (пай) - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів до суду
касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :