Справа № 372/155/13-ц Головуючий у І
інстанції Мостовий Р.П.Провадження №
22-ц/780/1062/14 Доповідач у 2
інстанції ОлійникКатегорія 44
УХВАЛА

Іменем України

29 січня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Іванової І.В., Поліщука
М.А.,

при секретарі Власенко О.В.,

розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Обухівського районного
суду Київської області від 03 грудня 2013
року в справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 та Підгірцівської сільської
ради Обухівського району Київської
області, третя особа: Управління
Держкомзему в Обухівському районі
Київської області, про скасування
державного акту на право власності на
земельну ділянку,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 та
Підгірцівської сільської ради
Обухівського району Київської області
про скасування державного акту на
право власності на земельну ділянку,
посилаючись на порушення його права
користування земельною ділянкою.

Просив скасувати державний акт на
право власності на земельну ділянку, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1
розміром 0,1500 га на ім'я ОСОБА_2 серії ЯД
№798780 (кадастровий номер :11:006:0029,
реєстраційний №92) від 17 червня 2010
року.

Також просив визнати незаконним та
скасувати рішення Підгірцівської
сільської ради від 29 жовтня 2007 року 23
сесії 5 скликання, на підставі якого
видано державний акт на право
власності на земельну ділянку, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
розміром 0,1500 га, на ім'я ОСОБА_2

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 03 грудня 2013 року
відмовлено у задоволенні позовних
вимог.

В апеляційній скарзі з підстав
порушення судом норм матеріального і
процесуального права ставиться
питання про скасування рішення.

Колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу необхідно відхилити, виходячи з
наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі
рішення Підгірцівської сільської ради
від 29 жовтня 2007 року 23 сесії 5 скликання
було видано державний акт на право
власності на земельну ділянку, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
розміром 0,1500 га, на ім'я ОСОБА_2 серії ЯД
№798780 (кадастровий номер :11:006:0029,
реєстраційний №92) від 17 червня 2010
року, що підтверджується державним
актом на право власності та іншими
наявними у справі доказами.

Відповідно до ст.125 ЗК України право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

За ч.3 ст.126 ЗК України право постійного
користування земельною ділянкою
посвідчується державним актом на право
постійного користування земельною
ділянкою.

Згідно з ч.2 ст.373 ЦК України право
власності на землю (земельну ділянку)
набувається і здійснюється відповідно
до закону.

Відповідно до п.п. „а","б" ч.1 ст.81 ЗК
України громадяни України набувають
право власності на земельні ділянки на
підставі придбання за договором
купівлі-продажу, дарування, міни,
іншими цивільно-правовими угодами,
безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності.

Колегія суддів вважає обґрунтованим
висновок суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні клопотання
позивача про призначення
земельно-технічної експертизи,
оскільки позивачем не будо надано
доказів необхідності проведення
зазначеної експертизи.

Судом першої інстанції також вірно
зазначено, що під час розгляду справи
суду не надано доказів того, що при
видачі оспорюваного державного акту
було порушено процедуру виділення
земельної ділянки та процедуру
оформлення права власності ОСОБА_2 на
землю, а також того, що земельній
ділянці присвоєно кадастровий номер.

Відповідно до ст.152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

За ч.1 ст.321 ЦК України право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Сукупність зібраних по справі доказів
вказує на правомірність набуття
відповідачем ОСОБА_2 права на землю та
відсутність достатніх підстав для
позбавлення її права власності за
позовом саме цього позивача. При цьому
орган місцевого самоврядування не
оспорював право власності
відповідачки на спірну земельну
ділянку.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

З огляду на вищенаведене, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
відмовивши в задоволенні позовних
вимог, оскільки позовні вимоги та
посилання на порушення законних прав
позивача недоведені під час розгляду
справи та не узгоджуються із зібраними
по справі доказами.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
про порушення судом норм матеріального
і процесуального права безпідставні,
спростовуються матеріалами справи та
висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та
враховуючи, що обставини справи судом
встановлені відповідно до наданих
пояснень сторін та письмових доказів,
що містяться в матеріалах справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення постановлене з дотриманням
вимог матеріального і процесуального
права, а тому апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 03 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської
області набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подачі
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:
Олійник В.І.

Судді:
Іванова І.В.

Поліщук М.А.