Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"17" січня 2014 р.

м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у
складі:

Головуючого судді
САВЛУК Т.В.

при секретарі
Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Дніпровського
районного суду міста Києва цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до
суду, просив розірвати шлюб укладений з
ОСОБА_2 мотивуючи тим, що з 16 листопада
1991 року перебуває з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі, від шлюбу
неповнолітніх дітей не мають, спільне
життя з відповідачем не склалось через
несумісність характерів та
відсутність спільних інтересів, різних
поглядів на життя та сім'ю, що призвело
до втрати почуття любові та поваги один
до одного, з 2012 року, сімейно-шлюбні
відносини подружжя не підтримують,
спільного господарства не ведуть,
проживають окремо, позивач наміру
поновлювати сімейно-шлюбні відносини
не має, заперечує щодо надання судом
строку на примирення, тому просить
розірвати шлюб.

Позивач ОСОБА_1 в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, позивач подав заяву про розгляд
справи у його відсутність, позовні
вимоги підтримує в повному обсязі, щодо
ухвалення заочного рішення не
заперечує. (а.с. 23)

Відповідач ОСОБА_2 в судове
засідання не з'явилась, про час та місце
розгляду справи повідомлялась
належним чином, шляхом направлення
судових повісток на адресу вказаній в
позовній заяви, про причини неявки суд
не повідомила.

На підставі ч.1 ст. 224 Цивільного
процесуального кодексу України у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло повідомлення про
причини неявки або якщо зазначені ним
причини визнані неповажними, суд може
ухвалити заочне рішення на підставі
наявних у справі доказів, якщо позивач
не заперечує проти такого вирішення
справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
наявні у справі докази у їх сукупності,
суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ст. 24 Сімейного
кодексу України, шлюб ґрунтується на
вільній згоді жінки та чоловіка.
Примушування жінки та чоловіка до
шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобов'язані спільно
піклуватися про побудову сімейних
відносин між собою та членами сім'ї на
почуттях взаємної любові, поваги,
дружби, взаємодопомоги. Дружина та
чоловік відповідальні один перед
одним, перед іншими членами сім'ї за
свою поведінку в ній (ст. 55 Сімейного
кодексу України).

Згідно положень частини третьої та
четвертої ст. 56 Сімейного кодексу
України кожен з подружжя має право
припинити шлюбні відносини.
Примушування до припинення шлюбних
відносин, примушування до їх
збереження є порушенням права дружини,
чоловіка на свободу та особисту
недоторканість і може мати наслідки,
встановлені законом.

Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України
суд постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи,
підтверджується наявними у справі
доказами, сторони перебувають в
зареєстрованому шлюбі з 16 листопада 1991
року, від шлюбу неповнолітніх дітей не
мають, сімейне життя подружжя не
склалось, у зв'язку з тим, що вони мають
різні погляди на життя, не в змозі дійти
до єдиної думки при вирішенні сімейних
та побутових проблем, протягом
тривалого часу сімейно-шлюбні
відносини не підтримують, спільного
господарства не ведуть, проживають
окремо, позивач наполягає на
розірванні шлюбу, заперечує щодо
надання судом строку на примирення,
відповідач процесуальним правом взяти
участь у судовому засіданні не
скористалась, доказів, які мали
спростувати наведені позивачем
підстави для розірвання шлюбу, суду не
надала.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що причини з яких позивач
наполягає на розірванні шлюбу є
обґрунтованими, подальше спільне життя
подружжя і збереження сім'ї стали не
можливим, оскільки тривалий час
сторони не підтримують сімейно-шлюбних
стосунків, спільного господарства не
ведуть, проживають окремо, позивач
поновлювати сімейно-шлюбні відносини
наміру не має, тому позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підлягає
задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись ст.
ст. 24, 55, 56, 110, 112 Сімейного кодексу
України, ст.ст.1, 4, 10, 58, 60, 88, 174, 208, 209, 212-215,
218, 224-226 Цивільного процесуального
кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований Палацом
одружень «Дарницький» м. Києва 16
листопада 1991 (актовий запис №2759) -
розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище
чоловіка залишити ОСОБА_1 прізвище
дружини залишити ОСОБА_2

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду міста Києва шляхом
подачі апеляційної скарги через
Дніпровський районний суд міста Києва,
яка подається протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом 10-ти днів з дня отримання її
копії.

С у д д я