АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 408/2-558/11 22-ц/774/407/К/14
Справа № 2-558/11/0408
Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/407/К/14
інстанції - Тимошенко Т.І.
Доповідач - Савіна Г.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 року
м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів - Митрофанової Л.В., Остапенко
В.О.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участю: позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Майстренка
Олександра Сергійовича,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2,
ОСОБА_4 на рішення Дзержинського
районного суду м. Кривого Рогу від 27
листопада 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_4 до Публічного
акціонерного товариства
"АрселорМіттал Кривий Ріг" про визнання
недостатньою суми виплати винагороди
за використання патенту та визнання
відсутності підпису ОСОБА_5 у
фінансових документах, -

В С Т А Н О В
И Л А :

У липні 2007 року ОСОБА_2, ОСОБА_4
звернулись до суду з позовом до
Відкритого акціонерного товариства
«АрселорМіттал Кривий Ріг»,
правонаступником якого є відповідач
Публічне акціонерне товариство
«АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі - ПАТ
«АрселорМіттал Кривий Ріг»), про
визнання договору № 5063 від 06 грудня 2006
року про виплату винагороди за
використання патенту НОМЕР_1 недійсним.
В обґрунтування позовних вимог
позивачі зазначили, що у грудні 1990 року
їх батько ОСОБА_5 у складі групи
винахідників зробив винахід: спосіб
нагріву зливків у нагрівальних
колодязях перед прокаткою, який було
запроваджено у виробництво 16 березня
1993 року. Між Криворізьким державним
металургійним комбінатом
«Криворіжсталь» та винахідниками було
укладено договір № 2032 від 22 червня 1992
року про запровадження винаходу у
виробництво «Про уступку авторських
прав», згідно якого батько передав, а
комбінат отримав права на використання
даного винаходу, за що останній
зобов'язався проводити виплату автору
винагороди у розмірі 15 % прибутку від
використання винаходу, у межах строку
дії патенту.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року їх батько помер і
вони, як спадкоємці, отримали свідоцтво
про право на спадщину за заповітом на
майнове право на винахід з усіма
авторськими винагородами за
використання винаходу.

У жовтні 2006 року вони отримали лист від
відповідача, в якому їм було
запропоновано запровадити одноразову
виплату за винахід у розмірі 11219 грн.,
про що між ними 06 грудня 2006 року було
укладено договір, який підписано
тільки позивачем ОСОБА_2 Вважають, що
відповідач ввів їх в оману не
повідомивши дійсний розмір виплати,
нарахованої за винахід з 2005 по 2013 рік
та надав їм недостовірну інформацію
щодо дійсних розмірів винагороди.

Під час розгляду справи позивачі
неодноразово уточнювали і змінювали
позовні вимоги, та в остаточній
позовній заяві від 10 березня 2011 року
просили суд признати відсутність
підпису ОСОБА_5 в Угоді між авторами
винаходу від 17.12.1990 року, визнати факт
приховування відповідачем повної суми
розрахунків за використання патенту
НОМЕР_1 від 15 червня 1994 року та
зобов'язати відповідача провести
повний розрахунок за використання
патенту НОМЕР_1 від 15 червня 1994 року.

Ухвалою Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 20 травня 2011 року
позовна заява ОСОБА_2, ОСОБА_4, подана 29
листопада 2010 року про визнання
договору недійсним залишена без
розгляду за заявою позивача ОСОБА_2

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 27 листопада 2013 року
ОСОБА_2, ОСОБА_4 відмовлено у
задоволенні їх позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_4
ставлять питання про скасування
рішення суду та ухвалення нового про
задоволення позовних вимог у повному
обсязі, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права. Зокрема, на їх думку, суд
неправомірно відмовив їм у задоволенні
позовних вимог, дійшов помилкового
висновку щодо припинення зобов'язань
відповідача у зв'язку з їх виконанням,
не звернув увагу на відсутність
договору між відповідачем та ОСОБА_4, а
також не врахував, що при укладенні
договору відповідач ввів позивача
ОСОБА_2 в оману, не повідомивши дійсний
розмір виплати, нарахованої за винахід.
Суд залишив поза увагою відсутність
підпису ОСОБА_5 на клопотанні авторів
про видачу патенту України за заявкою
на видачу авторського свідоцтва
(патенту) колишнього СРСР від 17.12.1990
року та не надав оцінку тому факту, що
підпис їх батька на угоді між авторами
викликає сумнів щодо його
ідентичності. Крім того, суд, вирішуючи
спір, не врахував положення глави 16 ЦК
України.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог, доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що батько позивачів
- ОСОБА_5 у складі групи винахідників
зробив винахід: спосіб нагріву зливків
у нагрівальних колодязях перед
прокаткою, який було запроваджено у
виробництво 16 березня 1993 року.

22 червня 1992 року між Криворізьким
державним металургійним комбінатом
«Криворіжсталь» та винахідниками було
укладено договір № 2032 про
запровадження винаходу у виробництво
«Про уступку авторських прав», згідно
якого винахідники передали, а комбінат
отримав права на використання даного
винаходу, за що останній впровадив
виплату авторам у розмірі 15 % прибутку
від використання винаходу, у межах
строку дії патенту.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер.

Після смерті батька позивачі отримали
майнове право на вказаний винахід у
порядку спадкування.

23.10.2006 року відповідачем позивачам
листом запропоновано виплату разової
авторської винагороди на період дії
патенту, що залишився, у сумі 11219 грн.

Обидва позивачі на вказані умови
погодилися, про що ними власноруч
зроблено відповідний запис та
поставлено підписи на вказаному листі.

Сума винагороди, згідно наданих
відповідачем листів від 26.11.2013 року,
встановлена сторонами згідно їх
домовленості.

06.12.2006 року між відповідачем та
позивачем ОСОБА_2 додатково укладено
договір щодо даного патенту № 5063,
згідно з яким після сплати Автору 11219
грн. договір № 2032 від 22.06.1992 року
втрачає свою силу.

Відповідачем обов'язки по даному
договору виконано, грошову суму
сплачено.

Оскільки відповідачем сплачено повну
суму авторської винагороди,
узгодженої за домовленістю сторін
згідно листа від 23.10.2006 року, а позивачі
прийняли виконання шляхом отримання
вказаної грошової суми, суд дійшов
висновку щодо припинення зобов'язання
між сторонами, посилаючись на
положення ст. 599 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив із
того, що позивачі, діючи вільно та на
власний розсуд, використовуючи своє
право на свободу договору, вільно та
добровільно уклади договір з
відповідачем щодо прийняття ними
разової винагороди за використання
вищевказаного патенту та відмову від
подальших претензій одне до одного,
відповідачем сплачено повну суму
узгодженої за домовленістю сторін
згідно листа від 23.10.2006 року авторської
винагороди, а позивачі прийняли
виконання шляхом отримання вказаної
грошової суми, доказів того, що при
укладенні договору вони були введені в
оману позивачами не надано, а позиція
позивачів щодо відсутності підпису
ОСОБА_5 на клопотанні авторів про
видачу патенту України, суперечить
матеріалам справи.

Колегія суддів не може погодитись з
мотивами і підставами відмови
позивачам у позові, наведеним судом
першої інстанції в мотивувальній
частині рішення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Сутність належного виконання
розкривається ст. 526 ЦК України.

Зокрема, належне виконання
зобов'язання - це виконання
зобов'язання, обумовленого в договорі,
акті цивільного законодавства чи
відповідними звичаями способом,
предметом, у встановлений строк та в
певному місці, належній особі та
належною особою.

За своєю юридичною природою дії з
виконання зобов'язання є різновидом
правочинів, оскільки являють собою
правомірні, вольові дії, що спрямовані
на припинення зобов'язання. Тому
виконання зобов'язання повинно
відповідати правилам про форму
правочину.

До виконання зобов'язання можна
застосувати інститут визнання
правочинів недійсними, але сам договір,
виконання якого стало предметом
судового розгляду, може визнаватися
дійсним. Крім того, у судовому порядку
можуть визнаватися недійсними певні
документи, пов'язані з виконанням
договорів.

Суд першої інстанції, дійшовши
висновку щодо припинення 06 грудня 2006
року зобов'язання виконанням,
проведеним належним чином, зазначив, що
позивачі уклали з відповідачем договір
щодо прийняття ними разової
винагороди за використання патенту та
відмову від подальших претензій одне
до одного , однак при цьому ним не було
враховано як вимоги ст.ст. 525, 599 ЦК
України, так і ту обставину, що такий
договір між позивачем ОСОБА_4 та
відповідачем не укладався, одноразову
грошову винагороду ОСОБА_4
відповідачем не виплачувалося.

Судом також не було враховано, що строк
дії патенту України на винахід
становить 20 років від дати подання
заявки до Державного департаменту
інтелектуальної власності (ч. 3 ст. 465 ЦК
України, ч. 4 ст. 6 Закону України «Про
охорону прав на винаходи і корисні
моделі»).

Відповідно ж до ст. 466 ЦК України
чинність майнових прав
інтелектуальної власності на винахід,
корисну модель, промисловий зразок
може бути припинено достроково за
ініціативою особи, якій вони належать,
якщо це не суперечить умовам договору,
а також в інших випадках, передбачених
законом.

Дострокове припинення чинності
майнових прав інтелектуальної
власності, зокрема, на винахід
передбачено спеціальним
законодавством.

Так, відповідно до ст. ст. 32, 33 Закону
України «Про охорону прав на винаходи і
корисні моделі» чинність майнових прав
інтелектуальної власності на
зазначені об'єкти можуть бути
припиненими достроково в разі: відмови
патентоволодільця від своїх прав
повністю або частково; несплати у
встановлений строк річних зборів за
підтримання чинності патенту; визнання
патенту недійсним повністю або
частково.

Від позивачів, як власників патентних
прав, відмова від своїх прав (повністю
або частково) не надходила.

Як убачається із позовної заяви від 10
березня 2011 року (а.с. 30-33 т. 2) позивачі,
посилаючись на ст. ст. 203, 215, 216, 230 ЦК
України, просили суд визнати суму
винагороди у розмірі 11219 грн.
недостатньою, визнати відсутність
підпису ОСОБА_5 в Угоді між авторами
винаходу від 17 грудня 1990 року,
зазначивши , що встановлення наявності
і вірності підпису їх батька у
документах може суттєво змінити напрям
розгляду справи, визнати факт
приховування відповідачем повної суми
розрахунків за використання патенту
НОМЕР_1 від 15 червня 1994 року,
зобов'язати відповідача провести
повний розрахунок за використання
патенту НОМЕР_1 від 15 червня 1994 року.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому Кодексом, звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК
України цивільні права і обов'язки
виникають із дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства. Кожна
особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені
законом способи охорони цивільних прав
у рази їх порушення чи реальної
небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально - правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення, визнання
порушених, оспорюваних прав та вплив на
правопорушника.

Загальний перелік способів захисту
цивільних прав та інтересів
передбачений ч. 2 ст. 16 ЦК України, це 1)
визнання права; 2) визнання правочину
недійсним; 3) припинення дії, яка
порушує право; 4) відновлення становища,
яке існувало до порушення; 5) примусове
виконання обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди; 9)
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди; 10) визнання незаконними
рішення, дій чи бездіяльності органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або
органу місцевого самоврядування, їхніх
посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Отже, власник порушеного права може
скористатися не будь-яким, а конкретним
способом захисту свого права.

Частіше за все спосіб захисту
порушеного права визначається
спеціальним законом, який регламентує
конкретні цивільні правовідносини.

Обраний, на думку колегії суддів,
позивачами спосіб захисту прав не
передбачено чинним законодавством в
якості способу захисту порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів, на що судом першої
інстанції не було звернуто увагу, як не
надано оцінки чи відповідає позовна
заява вимогам ст. 119 ЦПК України.

Крім того, до участі у справі не було
залучено в якості третіх осіб інших
співвласників патенту на винахід

За таких обставин колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду - зміні в
частині мотивів і підстав відмови у
позові ОСОБА_2, ОСОБА_4 до Публічного
акціонерного товариства
"АрселорМіттал Кривий Ріг" про визнання
недостатньою суми виплати винагороди
за використання патенту, визнання
відсутності підпису ОСОБА_5 в угоді між
авторами винаходу від 17 грудня 1990 року
та про зобов'язання відповідача
провести повний розрахунок за
використання патенту НОМЕР_1 від 15
червня 1994 року.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, 313,
314-316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 27 листопада 2013 року
в частині мотивів і підстав відмови у
позові ОСОБА_2, ОСОБА_4 до Публічного
акціонерного товариства
"АрселорМіттал Кривий Ріг" про визнання
недостатньою суми виплати винагороди
за використання патенту, визнання
відсутності підпису ОСОБА_5 в угоді між
авторами винаходу від 17 грудня 1990 року
та про зобов'язання відповідача
провести повний розрахунок за
використання патенту НОМЕР_1 від 15
червня 1994 року.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: