Справа № 265/9295/13-ц
Провадження № 2/265/465/14
У Х В А Л А

13 березня 2014 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Шиян В.В.,

при секретарі Мальській Г.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі Донецької області заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В :

11 грудня 2013 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості частки у спільному майні подружжя.

13 березня 2014 року від позивачки надійшла до суду заява про забезпечення позову, в якій вона просить суд накласти арешт на спірне майно, а саме нежитлове приміщення № 29 в будинку 46/34 по проспекту Перемоги в місті Маріуполі, заборонив ОСОБА_2 віджувати спірне майно, що згодом може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду щодо стягнення вартості на частину спільного майна подружжя.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 151 Цивільно-процесуального кодексу України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову, що допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо неприйняття таких заходів може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у проваджені якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Пунктом 1 частиною 1 статті 152 ЦПК України передбачено забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, однак на даний час у суду не має достовірних відомостей за ким зареєстровано право власності на нежитлове приміщення № 29 в будинку 46/34 по проспекту Перемоги в місті Маріуполі, аби не порушувати право власності інших осіб, суд відмовляє в задоволенні клопотання позивачки ОСОБА_1, щодо накладення арешту на спірне нерухоме майно.

Згідно ч.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд у судовому засіданні (залежно від стадії розгляду справи) в день надходження заяви. Відповідно до ч.4 цієї ж Постанови суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Оглядаючи матеріали даної цивільної справи, а саме рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 вересня 2013 року було встановлено, що судом визнано нежитлове приміщення № 29 в будинку 46/34 по проспекту Перемоги в місті Маріуполі об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Однак в матеріалах справи відсутні відомості, щодо належності спірного майна сторонам, на час розгляду справи.

На підставі вище викладеного, суд відмовляє в задоволенні заяви, а саме в накладені арешту на нежитлове приміщення № 29 в будинку 46/34 по проспекту Перемоги в місті Маріуполі, оскільки даний вид забезпечення позову може порушувати права інших осіб, що дає суду підстави вважати вимоги заявниці ОСОБА_1 не доведеними та такими, які не підлягають задоволенню.

Суд виходить з того, що накладення арешту може грубо порушує права власника, оскільки володіння нежитловим помешканням, особа реалізує право власності, які закріплені статтею 41 Конституції України, де передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому право приватної власності є непорушним. Слід враховувати, що норми Конституції, мають найвищу юридичну силу в державі та водночас є нормами прямої дії. При цьому інші нормативні акти, у тому числі і закони, мають їм відповідати. У разі ж невідповідності положень зазначених актів Конституції України застосуванню підлягають саме норми Конституції.

На підставі викладеного, керуючись ст.151-153, 209 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі у пятиденний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Оскарження ухвали про забезпечення доказів не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя__________________________В.В. Шиян