У Х В А Л А

Іменем України

15 грудня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача :Куцина М. М.,

суддів - Бондаренка Ю.О., Собослоя Г. Г.,

при секретарі: Маринець Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
відповідача Державного
територіально-галузевого об'єднання
„Львівська залізниця" на
рішення Виноградівського районного
суду від 14 липня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до Державного
територіально - галузевого об'єднання
„Львівська залізниця"
відокремлений підрозділ
„Моторвагонне ДЕПО Королево", де третя
особа без самостійних вимог ОСОБА_3
про визнання наказу протиправним,
поновлення на роботі та стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся з
позовом до Державного територіально -
галузевого об'єднання
„Львівська залізниця" відокремлений
підрозділ „Моторвагонне ДЕПО
Королево", де третя особа без
самостійних вимог ОСОБА_3 про визнання
наказу протиправним, поновлення на
роботі та стягнення заробітної плати
за час вимушеного прогулу .

Позов мотивовано тим, що наказом
Державного
територіально-галузевого об'єднання
„Львівська залізниця" відокремлений
підрозділ „Моторвагонне ДЕПО
Королево" за №45/ОС від 17 квітня
2014 року позивача звільнено із посади
помічника машиніста дизель-
поїзда із 18 квітня 2014 року з підстав п.1
ч.1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін.

Позивач вважає своє звільнення
незаконним, а наказ адміністрації
відповідача за № 45/ОС від 17 квітня 2014
року протиправним з наступних
міркувань.

17.04.2014 року о 15-54 годині він, як
помічник-машиніста
дизель-поїзда, разом із машиністом
ОСОБА_4, отримавши маршрутний лист,
пройшовши інструктаж, медогляд,
прийняли дизель-поїзд. О 16-15 годині
відправилися на дизель-поїзді із
ст.Королево до ст.Солотвино. Із
ст.Солотвино вони прибули до
ст.Королево о 22-12 годині.

Позивач посилається на те, що після
виконання технічних процедур і
закінчення зміни о 00-40 години на 18
квітня 2014 року його було затримано
працівниками міліції у зв'язку з
звинуваченням його у крадіжці
паливо-мастильних матеріалів і
доставлено до лінійного відділу
міліції на ст.Королево, де його тримали
із 00-40 години до 13-00 години 18 квітня 2014
року.

О 04 годині ранку 18 квітня 2014 року у
приміщенні лінійного відділу міліції
на ст.Королево працівник міліції
ОСОБА_5 зачитував йому статті
кримінального кодексу України, тим
самим психологічно давив на нього та
примусив написати заяву на
звільнення. Він, будучи втомленими, під
диктовку ОСОБА_5 приблизно о 04 год. 13 хв.
ранку 18 квітня 2014 року написав заяву
на звільнення, яку забрав начальник
ДЕПО - ОСОБА_3

Приблизно о 07-00 годині 18 квітня 2014 року
на усну вимогу заступника начальника
ОСОБА_6, він повторно на капоті
автомобіля працівників міліції під
диктовку ОСОБА_6 в присутності
працівників міліції написали нову
заяву про звільнення, датовану 17.04.2014
року.

Позивач вважає, що начальник ДЕПО -
ОСОБА_3 наказ про припинення трудового
договору № 45/ОС від 17 квітня 2014 р. -
сфальсифікував, видати наказ про його
звільнення 17 квітня 2014 року - ОСОБА_3
практично не міг, оскільки свою роботу -
помічником машиніста він завершив о 22
годин 30 хв. 17 квітня 2014 року.

Позивач стверджує те, що заяву він
писав під диктовку сторонньої особи, а
не із власної волі та домовленості
сторін.

Позивач, посилаючись на зазначені у
позовній заяви обставини справи, та з
підстав, передбачених ст.36, 38 , ч.ч. 1, 2, 3
ст. 232, ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
законодавства про оплату праці» від
24.12.1999 року № 13, п. 1. ч. 1 ст. 5, Закону
України «Про судовий збір», ст. 55
Конституції України просив у суді
першої інстанції визнати наказ
адміністрації відповідача за №45/ОС
від 17 квітня 2014 року протиправним,
скасувати цей наказ та поновити його
на роботі, стягнути заробітну плату за
час вимушеного прогулу із 18 квітня по
день постановлення рішення та судові
витрати: за оплату адвоката за
надання правої допомоги.

Рішенням Виноградівського районного
суду від 14 липня 2014 року позов ОСОБА_2-
задоволено.

Визнано наказ Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Львівська залізниця" відокремлений
підрозділ "Моторвагонного ДЕПО
Королево" №45/ОС від 17 квітня 2014 року про
припинення трудового договору з ОСОБА_2
із 18 квітня 2014 року з посади помічника
машиніста дизель-поїзда - протиправним
та скасовано його.

Поновлено ОСОБА_2 в Державному
територіально-галузевому об'єднанні
"Львівська залізниця" відокремлений
підрозділ "Моторвагонного ДЕПО
Королево" на посаді помічник машиніста
дизель-поїзда із 18 квітня 2014 року.

Стягнуто із Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Львівська залізниця" відокремлений
підрозділ "Моторвагонного ДЕПО
Королево" на користь ОСОБА_2 заробітну
плату за час вимушеного прогулу із 18
квітня 2014 року по день ухвалення
рішення у розмірі 12151,94 грн.

Стягнуто із Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Львівська залізниця" відокремлений
підрозділ "Моторвагонного ДЕПО
Королево" на користь позивача 4000
гривень витрат за правову допомогу та
243.60 гривень судового збору на користь
держави.

Допущено негайне виконання рішення
суду в частині поновлення на роботі і
стягнення середньомісячної заробітної
плати за час вимушеного прогулу за один
місяць у розмірі 4339,98 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням
суду першої інстанції, відповідач
подав апеляційну скаргу, у якій,
посилаючись на незаконність рішення
суду із-за порушення норм
матеріального та процесуального права,
неповного з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідності висновків суду
обставинам справи, просив скасувати
оскаржуване ним рішення та ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позову.

Представник позивача в суді
апеляційної інстанції вважає рішення
суду першої інстанції законним та
обґрунтованим.

Представник відповідача та
представник третьої особи в суді
апеляційної інстанції вимоги
апеляційної скарги підтримав у
повному обсязі .

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді - доповідача, пояснення сторін по
справі, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляції,
вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд, керуючись
принципом диспозитивності, відповідно
до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та
роз'яснень Верховного Суду України,
викладених в постанові Пленуму
Верховного Суду України від 24.10.2008 року
№ 12 "Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку", перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, не роблячи висновків
щодо неоскарженої частини судового
рішення.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, доказування
не може ґрунтуватись на припущеннях, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Задовольняючи позов, місцевий суд
виходив з того, що між сторонами була
відсутня домовленість про припинення
трудового договору, що підстави
звільнення по п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України
не відповідають дійсності, і дане
звільнення відбулося проти його
справжньої волі, внаслідок
застосування до нього психологічного
тиску з боку роботодавця та
працівників міліції, і ці обставини не
можуть створювати юридичних
наслідків.

Судова колегія погоджується з
висновками місцевого суду, який,
розглядаючи заявлений по справі позов,
повно і всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин.

Судом першої інстанції встановлені
наступні факти.

Наказом Державного територіально -
галузевого об'єднання „
Львівська залізниця" відокремленого
підрозділу „Моторвагонне ДЕПО
Королево" за №45/ОС від 17 квітня 2014 року
позивача звільнено із посади помічника
машиніста дизель- поїзда із 18 квітня 2014
року з підстав п.1 ч. ст. 36 КЗпП України
за згодою сторін.

Трудовий договір з позивачем
припинено, за згодою сторін п.1 ч.1 ст. 36
КЗпП України, на підставі його заяви
про звільнення від 17 квітня 2014 року.
( а. с. 13)

Факт того, що позивач з 15:30 год. 17
квітня 2014 року по 00-40 годин перебував
на роботі стверджується маршрутним
листом дизель-поїзда ст.
Королево-ст. Солотвино, і цей факт
визнається представником відповідача.

О 00-40 годині 18 квітня 2014 року
позивача було затримано працівниками
міліції у зв'язку з звинуваченням його
у крадіжці паливо-мастильних
матеріалів і доставлено до лінійного
відділу міліції на ст.Королево, де його
тримали із 00-40 години до 13-00 години 18
квітня 2014 року, цей факт визнається і
не оспорюється представником
відповідача.

Під час перебування у приміщенні
лінійного відділу міліції на
ст.Королево близько 04-00 години ранку
18 квітня 20104 року ОСОБА_2 у
присутності працівника міліції
ОСОБА_5, начальника ДЕПО - ОСОБА_3 та
заступника - ОСОБА_6, під їх
психологічним впливом написав заяву
про звільнення, датовану 18
квітня 2014 р.

Близько 07-00 години ранку 18 квітня 2014
року заступник начальника ОСОБА_6
біля лінійного відділу міліції заявив
про неправильність оформлення заяви, і
позивач ОСОБА_2 під його диктовку
повторно на капоті автомобіля
працівника міліції написав другу
заяву про звільнення, яку було
датовано 17 квітня 2014 року

Факт написання позивачем заяви
про звільнення близько 04-00 години
ранку 18 квітня 2014 року та повторної
заяви позивача близько 07-00 години
ранку 2014 року та у приміщенні віділку
міліції визнається і не оспорюється
представником відповідача у суді
першої та апеляційної інстанцій

Матеріалами справи встановлено,
що 18 квітня 2014 року у вихідний день
для підготовки наказу про звільнення
позивача був викликаний
відповідальний за кадрову роботу
працівник - ОСОБА_7, яка на робочому
місці у вихідний день -18 квітня 2014 року
за заявою про звільнення від імені
ОСОБА_2, датовану17 квітня 2014 року,
підгодовувала наказ про звільнення
за цією ж датою.

У дань звільнення ОСОБА_2 не було
ознайомлено із наказом і не було видано
трудову книжку.

22 квітня 2014 року ОСОБА_2 подав
письмову заяву про відкликання заяви
про звільнення, яка у встановленому
законом порядку зареєстрована, і цей
факт визнається і не оспорюється
відповідачем у суді першої та
апеляційної інстанцій

18 квітня 2014 року органом слідства , у
зв'язку з звинуваченням позивача у
крадіжці паливо-мастильних матеріалів,
була створена робоча
інвентаризаційна комісія - недостачі
паливних нафтопродуктів на складах та
маршруті дизель-поїзда ст. Королево-ст.
Солотвино - не виявила.

31 жовтня 2014 року закрито
кримінальне правопорушення щодо
ОСОБА_2 по факту привласнення
помічником -машиніста дизель- поїзда
моторвагонного депо Королево, паливно-
мастильних матеріалів.

Згідно із наказом за №123 від 9 квітня 2014
року про режим роботи працівників у
депо у квітні 2014 року, встановлено, що 18
квітня 2014 року для працівників із
п'ятиденним робочим тижнем визначено
цей день неробочим ( а. с.42. Маршрутний
листом від 17 квітня 2014 року ( а. с. 44-47)

Звільнення за п. 1 ч. 1ст.36 КЗпП України є
припинення трудового договору за
згодою сторін.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів» від 06
листопада 1992 року № 9, судам
необхідно мати на увазі, що при
домовленості між працівником і
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним
органом про припинення трудового
договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за
згодою сторін) договір припиняється в
строк, визначений сторонами.
Анулювання такої домовленості може
мати місце лише при взаємній згоді про
це власника або уповноваженого ним
органу і працівника.

Сама по собі згода власника або
уповноваженого ним органу
задовольнити прохання працівника про
звільнення до закінчення строку
попередження не означає, що трудовий
договір припинено за п. 1 ст. 36 КЗпП
України, якщо не було домовленості
сторін про цю підставу припинення
трудового договору. В останньому
випадку звільнення вважається
проведеним з ініціативи працівника (ст.
38 КЗпП України).

Стаття 38 КЗпП України передбачає, що
працівник має право розірвати трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за
два тижні. У разі, коли заява працівника
про звільнення з роботи за власним
бажанням зумовлена неможливістю
продовжувати роботу, власник або
уповноважений ним орган повинен
розірвати трудовий договір у строк, про
який просить працівник.

Стаття 55 Конституції України
проголошує, що права і свободи людини і
громадянина захищаються судом.

Під угодою сторін розуміють
домовленість між працівниками і
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим органом
про припинення трудового договору.

Судова колегія погоджується з
висновком місцевого суду, який
правильно вважав, що припинення
трудового договору - це дія працівника
з однієї сторони є спрямованою на
припинення трудового договору, і це
волевиявлення працівника має бути
вільним і відповідати його внутрішній
волі, а тому домовленості між
позивачем і адміністрації відповідача
про припинення трудового договору не
відбулося.

Трудова угода про припинення трудового
договору, вчинена працівником проти
його фактичної волі, внаслідок
застосування до нього психічного
тиску роботодавця, не може створювати
юридичних наслідків.

Зібраними доказами вставлено, що
позивач написав заяву не у службовому
кабінеті адміністрації відповідача і
не в робочий день, а після його
примусового приводу до відділку
міліції, після звинувачення його у
крадіжці павливно- мастильних
матеріалів, і під психологічним
впливом працівника міліції ОСОБА_5,
начальника ДЕПО - ОСОБА_3 та
заступника - ОСОБА_6, і вся ця подія
відбувалася у нічний час.

Зокрема, зібраними доказами є
доведений факт того, що зазначена
трудова угода про припинення
трудового договору між сторонами є
незаконною, оскільки домовленості
позивача з адміністрацією
відповідача про припинення трудового
договору не відбулося, у зв'язку з
порушеннями адміністрацією
відповідача норм матеріального права,
такі, як заява написана під
психологічним тиском з боку
адміністрації відповідача і
працівників міліції , недотримання з
боку адміністрації відповідача правил
діловодства і правил процедури
оформлення звільнення , а саме: заява
подається у письмовій формі у робочий
день та у службовому приміщенні,
реєструється, виготовляється наказ,
який підлягає належній реєстрації ,
процедурі ознайомлення та видачі
копії наказу, видачі трудової
книжки.

Звільнення позивача адміністрацією
відповідача у неробочий час
проведено у спосіб не передбачений
КЗпП України, і цим не тільки грубо
порушується порядок звільнення, у
зв'язку з цим порушенням позивач був
позбавлений можливості реалізувати
належне йому право відкликати подану
заяву у строк, передбачений правилами
ст 38 КЗпП України.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що наказ є незаконним,
оскільки у адміністрації відповідача
були відсутні правові підставі для
звільнення позивача з підстав,
передбачених п. 1 ч.1 ст. 36 КЗпП України.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються й не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Державного
територіально - галузевого об'єднання
„Львівська залізниця" - відхилити.

Рішення Виноградівського районного
суду від 14 липня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили із дня її
постановлення, і може бути оскаржена в
касаційному порядку на протязі
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Судді: