У х в а л а

27 січня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д. суддів:
Гулька Б.І., Хопти С.Ф., Червинської М.Є.,
Черненко В.А. розглянувши
заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29 серпня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
заповіту недійсним,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з указаним позовом, в якому просив
визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 від 14
грудня 2010 року, посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_4

Свої вимоги позивач мотивував тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько
- ОСОБА_5 Зазначав, що 24 листопада 2006
року ОСОБА_5 склав заповіт, яким на
випадок своєї смерті заповів йому все
своє майно. Вказував, що 14 грудня 2010
року ОСОБА_5 було складено ще один
заповіт, яким на випадок своєї смерті
все своє майно заповів ОСОБА_1, про який
він дізнався після смерті батька. На
його думку, заповіт на ім'я ОСОБА_1 є
недійсним, оскільки його батько
знаходився на обліку в Одеському
міському психіатричному диспансері з
діагнозом маніакально-депресивний
психоз, був інвалідом І групи, а тому
при складанні нового заповіту не
усвідомлював значення своїх дій та не
міг керувати ними. Також зазначав, що
його батько склав спірний заповіт під
тиском ОСОБА_1, що також підтверджує
відсутність вільного волевиявлення
батька на вчинення правочину.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 12 квітня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 3 липня 2013 року,
позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним заповіт ОСОБА_5 від 14
грудня 2010 року, посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_4

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 29 серпня 2013 року
касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено,
рішення суду першої інстанції та
ухвалу апеляційного суду залишено без
змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом
України ухвали суду касаційної
інстанції з підстав неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
зокрема ст. ст. 1233, 1234, 1257 ЦК України.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, заявник
наводить:

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 20 листопада 2013
року, якою рішення Заводського
районного суду м. Миколаєва від 30
квітня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Миколаївської області від 20
червня 2013 року скасовано, справу
передано на новий розгляд до суду
першої інстанції;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 6 листопада 2013
року, якою додаткове рішення
Прилуцького міськрайонного суду
Чернігівської області від 13 лютого 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Чернігівської області від 29 березня 2013
року скасовано, справу передано на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Виходячи з роз'яснень, викладених у п. 9
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей 353
- 360 ЦПК України», під судовими
рішеннями, на які заявник посилається
на підтвердження підстави,
передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України,
можуть бути рішення :

Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним. Обов᾽?язковим є те,
щоб цими рішеннями, що набрали законної
сили, був вирішений спір по суті та в
них судом (судами) касаційної інстанції
неоднаково застосовані одні й ті самі
норми матеріального права.

Згідно із п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30 вересня 2011 року «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України» під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з᾽?ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Згідно із п. 7 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей 353
- 360 ЦПК України» постановлення
касаційною інстанцією ухвали про
скасування рішення судів нижчих
інстанцій із передачею справи на новий
розгляд не означає остаточного
вирішення спору у справі й не відбулося
застосування норм матеріального права
для вирішення спору по суті, тому
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 20 листопада 2013
року та від 6 листопада 2013 року, якими
скасовано рішення судів нижчих
інстанцій і передано справи на новий
розгляд, не можуть бути предметом
перегляду в порядку, передбаченому
главою 3 розділу V ЦПК України, і на них
не може здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

За таких підстав у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним
за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29 серпня 2013 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко