№ справи:2/124/1536/2013 Головуючий суду
першої інстанції:Заболотна Н.М. №
провадження:22-ц/190/152/14Доповідач суду
апеляційної інстанції:Пономаренко А. В.
________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2014 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого судді:Пономаренко А.В.
суддів:Болотова Є.В., Сокола В.С. при
секретарі:Урденко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Сімферополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
ОСОБА_8, яка діє у своїх інтересах та
інтересах неповнолітнього ОСОБА_9,
треті особи - Служба у справах дітей
Сімферопольської міської ради,
Центральний районний відділ
м.Сімферополя Головного управління
Державної міграційної служби України в
АР Крим про усунення перешкод у
користуванні жилим приміщенням шляхом
виселення та зобов'язання зняти з
реєстраційного обліку,

за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на
рішення Центрального районного суду
м.Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 23 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з зазначеним позовом, який згодом
було уточнено, посилаючись на те, що
позивачка є власником придбаної на
прилюдних торгах 11 травня 2012 року
квартири АДРЕСА_1, однак позбавлена
можливості користуватися належною їй
квартирою, де незаконно проживають
відповідачі, відмовляючись звільнити
спірне жиле приміщення у
добровільному порядку відмовляються.
Крім того, ОСОБА_6 змушена оплачувати
вартість комунальних послуг, якими
відповідачі користуються.

Вказуючи на ці обставини,
позивачка на підставі статей 386-387 і 391
Цивільного кодексу України та статті 109
Житлового кодексу України просила
усунути їй перешкоди у здійсненні
права власності на спірну квартиру за
вищевказаною адресою шляхом виселення
з неї ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_8, а також
зобов'язати Центральний районний
відділ м.Сімферополя Головного
управління Державної міграційної
служби України в АР Крим зняти
відповідачів з реєстрації за
зазначеною вище адресою.

Рішенням Центрального районного
суду м.Сімферополя АР Крим від 23 жовтня
2013 року позовну заяву ОСОБА_6
задоволено частково: усунено перешкоди
в здійсненні права власності на
квартиру АДРЕСА_1 шляхом виселення
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_8 В задоволенні
інших вимог позивачки відмовлено,
судом також вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі на вказане
рішення ОСОБА_8 просить його скасувати
та ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову у повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи та неповне
їх з'ясування.

Апеляційна скарга мотивована тим
, що суд не з'ясував належним чином
правову природу виниклих між сторонами
відносин та фактичні обставини справи ,
а також не врахував житлові права та
інтереси малолітньої дитини ОСОБА_8 ,
яка проживає у спірній квартирі ,
внаслідок чого дійшов помилкового
висновку про наявність правових
підстав для задоволення позову ОСОБА_6
та ухвалив незаконне рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися у судове засідання,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав .

Згідно з вимогами частини 1 статті 303
Цивільного процесуального кодексу
(далі - ЦПК) України під час розгляду
справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Задовольняючи позов частково ,
суд першої інстанції виходив з
наявності правових підстав для
судового захисту порушеного права
власності ОСОБА_6 на спірне жиле
приміщення визначеним нею способом , з
чим погоджується колегія суддів.

За положеннями частини 1 статті
317 та частини 1 статті 319 Цивільного
кодексу (далі-ЦК) України власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном і він
реалізовує їх на власний розсуд.
Частиною 1 статті 321 цього Кодексу
передбачено, що право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності ,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його прав ,
а способи захисту прав власності
передбачені нормами статей 16, 386 , 391 ЦК
України, якими встановлено право
власника звернутися до суду з вимогою
про захист порушеного права будь-яким
способом, що є адекватним змісту
порушеного права, який ураховує
характер порушення та дає можливість
захистити порушене право .

Аналіз наведених вище норм цивільного
законодавства України дає підстави для
висновку про те, що у разі будь-яких
обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.

Глава 28 ЦК України визначає житло
об'єктом права приватної власності, а
права власника житла визначені статтею
383 ЦК України та статтею 150 Житлового
кодексу (далі-ЖК) України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд. Обмеження чи
втручання у право власника можливе
лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до наведених норм закону , а
також вимог статті 47 Конституції
України , статті 9 ЖК України і статті
311 ЦК України право на житло, зокрема,
користування ним та усунення перешкод
у користуванні, підлягає судовому
захисту у випадку порушення таких прав
особи.

Таким чином, вирішення питання щодо
судового захисту прав власності на
нерухоме майно із застосуванням
такого способу захисту порушеного
права як виселення закон пов'язує з
існуванням самого факту порушення
права власника на користування та
розпорядження своїм майном , або
перешкоджання у здійсненні таких
повноважень з боку інших осіб, за які
особа може бути виселена з жилого
приміщення . Виселення є категорією
житлового законодавства, тому при
розгляді цивільних справ за позовом
про усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом виселення предметом
доказування є втрата права на житло,
або взагалі його відсутність, або інші
передбачені ЖК України підстави для
позбавлення права на житло .

Судом першої інстанції встановлено і
це підтверджено матеріалами справи, що
ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_1 на
підставі свідоцтва від 13 березня 2013
року , виданого приватним нотаріусом
Сімферопольського міського
нотаріального округу АР Крим на
підставі акту про проведені прилюдні
торги , затвердженого Центральним
відділом державної виконавчої служби
Сімферопольського міського управління
юстиції АР Крим 03 лютого 2012 року .

Прилюдні торги з реалізації
вищевказаної квартири проводилися у
межах процедури виконавчого
провадження з примусового виконання
рішення Центрального районного суду
м.Сімферополя АР Крим від 27 травня 2010
року про стягнення з ОСОБА_7 на користь
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» заборгованості за
кредитним договором у загальній сумі
238008,29 грн. шляхом звернення стягнення
на предмет іпотеки - спірну квартиру,
яка належала боржнику ОСОБА_11 на
підставі договору купівлі-продажу від
28 лютого 2006 року .

Правомірність проведених
прилюдних торгів була встановлена
ухвалою Центрального районного суду
м.Сімферополя від 07 листопада 2012 року і
рішенням цього суду від 13 червня 2013
року , які набрали законної сили і були
постановлені за скаргою ОСОБА_7 на дії
державного виконавця та про визнання
публічних торгів недійсними і
зобов'язання вчинити певні дії , а також
позовом ОСОБА_11 до Центрального
районного відділу м.Сімферополя
Головного управління Державної
міграційної служби України в АР Крим,
ОСОБА_6, треті особи - філія 01 ПП «Нива -
В.Ш.», ОСОБА_7, Служба у справах дітей
Виконавчого комітету Сімферопольської
міської ради, про визнання прилюдних
торгів недійсними та визнання права на
проживання і користування квартирою
(а.с.13,51-54).

Матеріали справи також свідчать , що в
спірній квартирі проживають
колишній власник квартири ОСОБА_7, її
донька ОСОБА_8 з малолітнім сином
ОСОБА_9, при цьому останні
зареєстровані в квартирі 23 квітня 2009
року, після набуття квартирою статусу
іпотечного майна .

В обґрунтування позову ОСОБА_6,
зазначала , що відповідачі після
судового звернення стягнення на
предмет іпотеки - спірну квартиру та її
реалізації з прилюдних торгів в
добровільному порядку звільнити
зазначене жиле приміщення не бажають,
чим порушують права позивачки , як
нового власника квартири .

За змістом пункту 8 частини 1 статті 346
ЦК України у разі звернення стягнення
на майно за зобов'язаннями власника
право власності припиняється .

Відповідно до частини 1 статті 109 ЖК
України виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку.

Оскільки спірна квартира була
реалізована з прилюдних торгів і право
власності відповідачки ОСОБА_7 на це
житло припинилося та перейшло до
позивачки ОСОБА_6, суд першої інстанції
обґрунтовано керувався тим, що
колишній власник квартири і члени її
сім'ї ОСОБА_8 і ОСОБА_8 втратили право
користування даним жилим приміщенням ,
враховуючи те, що право користування
квартирою членами сім'ї власника житла
є похідним від права власності
колишнього власника , тому припинення
права власності колишнього власника
квартири припиняє право членів його
сім'ї на користування житлом .

Наведене підтверджує законність
позовних вимог ОСОБА_6 щодо усунення
перешкод у реалізації повноважень
власника з вільного розпорядження і
користування своїм майном шляхом
виселення відповідачів зі спірної
квартири .

Враховуючи наведене, місцевий
суд дійшов правильних висновків про те,
що відповідачі займають спірну
квартиру без законних на те підстав і
їх проживання у даному жилому
приміщенні є юридично невмотивованим,
тому є правові підстави для судового
захисту порушених майнових прав ОСОБА_6
як власника шляхом виселення
відповідачів зі спірної квартири , а
доводи апеляційної скарги не
спростовують таких висновків суду і не
містять підстав для скасування
оскаржуваного рішення .

При цьому при ухваленні
оскаржуваного рішення суд вірно
визначився з характером спірних
правовідносин і правомірно застосував
положення статей 317,319, 383 і 391 ЦК України.

Судова колегія враховує , що
безпідставне посилання ОСОБА_8 в
апеляційній скарзі на порушення
житлових прав на спірну квартиру
малолітнього ОСОБА_8 в процесі її
реалізації з прилюдних торгів ОСОБА_6
було предметом судового розгляду у
межах справи за позовом ОСОБА_11 до
Центрального районного відділу
м.Сімферополя Головного управління
Державної міграційної служби України в
АР Крим, ОСОБА_6, треті особи - філія 01 ПП
«Нива - В.Ш.», ОСОБА_7, Служба у справах
дітей Виконавчого комітету
Сімферопольської міської ради, про
визнання прилюдних торгів недійсними
та визнання права на проживання і
користування квартирою .

Оскільки апеляційна скарга не містить
доводів щодо незаконності та
необґрунтованості оскаржуваного
рішення в частині відмови у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про
зобов'язання скасувати реєстрацію
відповідачів у спірній квартирі ,
судова колегія не вбачає правових
підстав для перегляду рішення суду в
даній частині .

Крім того, передбачений статтею 391 ЦК
України спосіб захисту порушеного
права не може бути реалізований через
статтю 7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» шляхом зняття
особи з реєстраційного обліку.

З наведеного слідує, що судом під час
ухвалення рішення виконані положення
процесуального закону щодо повноти та
всебічності з'ясування обставин
справи, а доводи апеляційної скарги не
доведені у встановленому законом
порядку і не спростовують висновків
суду.

Таким чином судова колегія
вважає, що ухвалене 23 жовтня 2013 року
Центральним районним судом
м.Сімферополя АР Крим рішення
постановлено з дотриманням норм
матеріального і процесуального права ,
що відповідно до частини 1 статті 308 ЦПК
України є підставою для відхилення
апеляційної скарги і залишення цього
рішення без змін.

На підставі викладеного і
керуючись статтею 303, пунктом 1 частини 1
статті 307, частиною 1 статті 308, статтями
314, 315, 319 Цивільного процесуального
кодексу України, колегія суддів
судової палати по цивільних справах,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 відхилити .

Рішення Центрального районного суду
м.Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 23 жовтня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили у день
проголошення та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання чинності.

Судді:

Болотов Є.В. Пономаренко А.В.
Сокол В.С.