22-ц/772/281/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Луценко Л. В.Категорія: 21
Доповідач: Чуприна В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2014 р. м. ВінницяКолегія суддів
Судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Вінницької області у
складі :

Головуючого :
Чуприни В.О.

Суддів :
Чорного В.І., Медвецького С.К.

При
секретарі : Богацькій О.М.

За участю :
ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, за участю третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - державного
нотаріуса Третьої Вінницької
державної нотаріальної контори
Березовської Вікторії Станіславівни,
про визнання недійсним договору
дарування, за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 12 грудня 2013 року,
встановила :

У жовтні 2013 р. ОСОБА_2, пенсіонерка
ІНФОРМАЦІЯ_1 та інвалід 1 групи по зору
(сліпа), звернулася до суду з вказаним
позовом, посилаючись на те, що договір
дарування квартири АДРЕСА_1 від 14.08.2008 р.
був укладений нею на користь ОСОБА_4 під
впливом помилки із-за незадовільного
стану здоров'я, скрутного
матеріального стану та смерті
піклувальника, оскільки у дійсності
бажала укласти договір довічного
утримання. Крім задоволення позовної
вимоги щодо визнання недійсним
договору дарування, позивач просила
поновити строк позовної давності та
розподілити судові витрати.

Рішенням Вінницького міського
суду Вінницької області від 12.12.2013 р. у
задоволені позову відмовлено.

Не погодившись, представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в апеляційній скарзі
ставить питання про скасування рішення
і ухвалення нового про задоволення
позову, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права.

Вважаючи рішення суду першої
інстанції правильним і законним,
ОСОБА_4 у письмовому зауваженні просить
необґрунтовану апеляційну скаргу
відхилити, а рішення залишити без змін.

У письмовому запереченні
державного нотаріуса Березовської В.С.
наведені доводи щодо усвідомлення
ОСОБА_2 у час вчинення нотаріальної дії
предмета та істотних умов угоди, у
зв'язку з чим просить апеляційну скаргу
відхилити, а рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення осіб, що з'явились в
апеляційну інстанцію, обговоривши
доводи скарги та перевіривши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін із встановлених обставин; 4) яка
правова норма підлягає застосуванню до
цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону
оскаржуване судове рішення не
відповідає.

Судом установлено, й це
убачається з матеріалів справи, що
згідно договору дарування від 14.08.2008 р.,
посвідченого державним нотаріусом
Третьої Вінницької державної
нотаріальної контори Березовською В.С.,
зареєстрованого в реєстрі за №2-2651 і в
КП «ВОБТІ» 02.09.2008 р. із внесенням запису
в реєстрову книгу №213 за №665/16489,
позивачка ОСОБА_2 передала безоплатно у
власність (подарувала), а відповідачка
прийняла дарунок - квартиру АДРЕСА_1
(а.с. 8).

Згідно довідок Вінницького МКП
ЖЕК №12 та територіального центру
соціального обслуговування (надання
соціальних послуг) м. Вінниці особовий
рахунок на спірне жиле приміщення
залишився за ОСОБА_2, яка зареєстрована
і проживає у ній, сплачує комунальні
послуги і отримує соціальні послуги по
теперішній час (а.с. 16, 17, 20).

Рішенням Вінницького міського
суду Вінницької області від 05.02.2013 р.,
залишеного без змін ухвалою
апеляційного суду Вінницької області
від 18.03.2013 р., у часткове задоволення
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, з підстав ч. 1
ст. 233 ЦК України - вчинення особою
правочину під впливом тяжкої для неї
обставини і на вкрай невигідних умовах,
визнано недійсним договір дарування
квартири АДРЕСА_1 від 14.08.2008 р. та
визнано за ОСОБА_2 право власності на
це жиле помешкання (а.с. 21-23, 24-25).

Рішенням Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11.09.2013 р.
скасовані рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від
05.02.2013 р. та ухвалу апеляційного суду
Вінницької області від 18.03.2013 р. та в
позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання
недійсним договору дарування -
відмовлено (а.с. 26-27).

Відмовляючи у задоволенні позову
у даній конкретній справі, суд першої
інстанції, з огляду на встановлені
вищезазначеними судовими рішеннями
обставини щодо несприятливого
становища позивача, зокрема: смерті
сина, перенесених інсультів, похилого
віку, сліпоти, одинокості і
безпомічності, потреби в постійній
сторонній допомозі, яку надавала
відповідачка ОСОБА_4 - сусідка по
сходовій клітці, а також загрози
втратити житло через борги сина,
виходив з того, що позивачка укладала
саме договір дарування, так як розуміла
предмет та інші істотні умови
укладеної угоди, що виключає
можливість визнання договору
дарування квартири недійсним на
підставі ч. 1 ст. 229 ЦК України.

Проте з цим висновком суду першої
інстанції погодитись не можна.

Відповідно до ст. 229 ЦК України,
якщо особа, яка вчинила правочин,
помилялася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним.

У п. 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 28.04.1978 р. №3
«Про судову практику в справах про
визнання угод недійсними» роз'яснено,
що під помилкою слід розуміти таке
неправильне сприйняття стороною
суб'єкта, предмета чи інших істотних
умов угоди, що вплинуло на її
волевиявлення, при відсутності якого
за обставинами справи можна вважати, що
угода не була б укладена.

Відповідно до ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом.

Статтею 744 ЦК України передбачено,
що за договором довічного утримання
(догляду) одна сторона (відчужувач)
передає другій стороні (набувачеві) у
власність житловий будинок, квартиру
або їх частину, інше нерухоме майно, яке
має значну цінність, взамін чого
набувач зобов'язується забезпечувати
відчужувача утриманням та (або)
доглядом довічно.

Обґрунтовуючи заявлені позовні
вимоги, позивачка посилалась на те, що
будучи одинокою, хворою та похилою
жінкою, яка потребувала стороннього
догляду, та не маючи іншого житла,
відчужуючи 14.08.2008 р. свою квартиру
зовсім чужій для неї людині, надіялась
на догляд, який вона потребувала, та на
матеріальне утримання з боку ОСОБА_4.
Укладаючи договір дарування, вона
помилилася щодо природи правочину,
оскільки мала на меті укладення
договору довічного утримання, а не
договору дарування.

Судом установлено, що 03.11.1998 р.
позивачка склала заповіт на випадок
своєї смерті, яким заповідала всю
належну їй квартиру під АДРЕСА_1 ОСОБА_4,
з якою підтримувала доброзичливі
сусідські відносини.

Ухвалюючи рішення, суд залишив
поза увагою той факт, що сторони є
зовсім чужими людьми та що після
укладення договору відповідач
опікувалась позивачкою, доглядала за
нею, матеріально їй допомагала, у
зв'язку з чим ОСОБА_2 не оспорювала
договір, а потім через певний час своє
ставлення до неї змінила.

Не дано судом належної оцінки й
тій обставині, що складенням заповіту
позивачка передбачала, що спірна
квартира перейде у власність
відповідачки тільки після її
(позивачки) смерті, також після
укладення спірного договору особистий
рахунок на квартиру відповідачкою на
себе не був переоформлений, позивачка
залишилась проживати в квартирі,
зареєстрована у ній та сплачувала й
дотепер сплачує всі комунальні
послуги.

Колегія суддів вважає
встановленим, що ОСОБА_2, маючи на меті
вчинення договору довічного утримання,
уклала договір дарування внаслідок
помилки щодо обставин, які мають
істотне значення, а саме із-за
неправильного сприйняття істотних
умов договору стосовно природи
правочину, прав та обов'язків сторін, що
вплинуло на її волевиявлення.

При цьому прийнято до уваги
похилий вік ОСОБА_2, її важку хворобу та
те, що укладаючи договір дарування,
вона позбавила себе права власності на
житло, іншого житла вона не має.

Оскільки, як це вбачається з
пояснень самої позивачки та
узгоджується з поясненнями
відповідачки щодо погіршення
стосунків з приводу догляду, вона
дізналась про порушення своїх прав
лише влітку 2012 р., тому позовна
давність, визначена ст. ст. 256, 257 ЦК
України, позивачкою не була пропущена.

За вищенаведених обставин,
ухвалене з порушенням закону рішення
суду першої інстанції підлягає
скасуванню, а обґрунтований і
доведений позов ОСОБА_2 задоволенню.

Розподіл судових витрат
апеляційним судом провадиться за
правилами ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України,
колегія суддів вирішила :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_3, подану в інтересах ОСОБА_2, -
задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 12 грудня
2013 року - скасувати і ухвалити нове,
яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, за участю
третьої особи без самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
державного нотаріуса Третьої
Вінницької державної нотаріальної
контори Березовської Вікторії
Станіславівни, про визнання недійсним
договору дарування - задовольнити.

Визнати недійсним, укладений 14
серпня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4,
договір дарування квартири АДРЕСА_1,
посвідчений 14 серпня 2008 року державним
нотаріусом Третьої Вінницької
державної нотаріальної контори
Березовською В.С.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід
держави 229,40 грн. судового збору
відповідно з позовної заяви та
апеляційної скарги, від сплати якого
ОСОБА_2 в силу закону звільнена.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
(підпис) В.О. Чуприна

Судді: (підпис)
В.І. Чорний

(підпис) С.К. Медвецький