Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №0614/2951/2012
Головуючий у 1-й інст.
Доповідач Забродський М. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді:
Забродського М.І.

суддів:
Заполовського В.Й., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання
Малахової О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
рішення Малинського районного суду
Житомирської області від 23 вересня 2013
року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Любовицької
сільської ради Малинського району
Житомирської області та виконавчого
комітету Любовицької сільської ради
Малинського району Житомирської
області про встановлення факту
володіння майном, визнання рішення
незаконним і його скасування, визнання
права власності,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_4
звернулася до суду із зазначеним
позовом та просила встановити факт
володіння за життя ОСОБА_5 на праві
власності 1/3 частиною житлового
будинку з надвірними будівлями по
АДРЕСА_1.

Крім того просила визнати незаконним
та скасувати рішення виконкому
Любовицької сільської ради
Малинського району Житомирської
області №38 від 30 серпня 2012 року, щодо
визнання права власності на 1/3 частину
зазначеного будинку за ОСОБА_2. Визнати
за нею право власності на 1/3 частину
спірного будинку з надвірними
будівлями (у вигляді ? частини сараю -
літера «Б»), яка складається з сіней 2-1
площею 4,7 кв.м., кладової 2-2 площею 4,2
кв.м. та кухні-кімнати 2-3 площею 11,3 кв.м.,
а всього площею 20,2 кв.м. загальною
вартістю 21744 грн. в порядку спадкування.

В обґрунтування позову
зазначала, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1
року її тітки ОСОБА_5, відкрилася
спадщина на майно, яке складається з 1/3
частини житлового будинку з надвірними
будівлями в АДРЕСА_1. Згідно заповіту,
складеного тіткою за життя, все своє
майно вона заповідала позивачці.

Після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_4 звернулася
до Малинської державної нотаріальної
контори для отримання свідоцтва про
право на спадщину. Проте їй було
відмовлено у видачі такого свідоцтва
через відсутність правовстановлюючих
документів на житловий будинок.

Вважає, що такими
правовстанолюючим документами є
погосподарські книги Любовицької
сільської ради. Згідно записів у них
ОСОБА_5 втупила в спадщину після смерті
своєї матері, подовжуючи проживати в
спірному будинку, була у ньому постійно
зареєстрована і господарство було
перереєстровано на її ім'я. Крім того,
окремо від відповідача ОСОБА_2 померла
мала особовий рахунок та окремо вела
господарство.

Вважає, що рішення Любовицької
сільської ради №38 від 30 серпня 2012 року
щодо визнання права власності на ?
частину спірного житлового будинку за
відповідачем ОСОБА_2 є незаконним,
оскільки порушує її права як
спадкоємця, що прийняв спадщину та
суперечить записам в погосподарських
книгах сільської ради.

Рішенням Малинського районного
суду Житомирської області від 23
вересня 2013 року позов задоволено
частково.

Визнано незаконним та скасовано
рішення виконавчого комітету
Любовицької сільської ради
Малинського району Житомирської
області №38 від 30 серпня 2012 року, яким
визнано за ОСОБА_2 права власності на ?
частину житлового будинку в АДРЕСА_1, в
частині оформлення права власності на
1/3 частину зазначеного житлового
будинку.

Визнано за ОСОБА_4 в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_5 право
власності на 1/3 частину житлового
будинку з надвірними будівлями, що
знаходиться в АДРЕСА_1

В задоволенні інших позовних
вимог відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3
просять скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі.

Посилаються на те, що судом першої
інстанції були порушені норми
процесуального та матеріального права,
висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи.

Зокрема, районний суд помилково
посилався у своєму рішення на заповіт
як на підставу набуття права власності
на спірний будинок за позивачкою,
оскільки на момент відкриття спадщини
спадкоємець не володів вказаним
домоволодінням в жодній частині.

Крім того, в заповіті не зазначено
спірне домоволодіння, а лише зазначено
те, що ОСОБА_5 заповідає все майно, на
яке вона за законом буде мати право.

Суд першої інстанції не врахував, що
спадкодавець ОСОБА_5 за життя не
отримала жодного правовстановлюючого
документа на частку спірного
домоволодіння.

Районний суд безпідставно та
необґрунтовано скасував рішення
Любовицької сільської ради.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах визначених ст.
303 ЦПК України колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб спадкоємців.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що
до складу спадщини входять усі права та
обов'язки, які належали спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції
ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_5. Після
її смерті відкрилася спадщина на усі
права та обов'язки, що належали їй за
життя.

Згідно заповіту від 24 лютого 2010 року,
посвідченого нотаріусом Малинської
державної нотаріальної конторі, все
своє майно померла заповіла ОСОБА_4
(а.с.12).

З довідки Малинського районного
комунального підприємства з технічної
інвентаризації за № 386 від 10 вересня 2012
року убачається, що не зареєстровано
право власності за померлою ОСОБА_5 на ?
частину будинку АДРЕСА_1 (а.с. 27).

У зв'язку з цим, постановою державного
нотаріуса Малинської державної
нотаріальної контори від 12 жовтня 2012
року ОСОБА_4 було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину, а саме
на спірний житловий будинок (а.с. 32).

Пленум Верховного Суду України в п. 23
постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про
судову практику у справах про
спадкування» роз'яснив, що за наявності
умов для одержання в нотаріальній
конторі свідоцтва про право на
спадщину вимоги про визнання права на
спадщину судовому розглядові не
підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Оскільки ОСОБА_4 було відмовлено
нотаріусом у видачі свідоцтва про
право на спадщину, тому вона звернулася
до суду із зазначеним позов(а.с.184).

З матеріалів справи убачається, що
згідно погосподарських книг
Любовицької сільської ради спірний
будинок АДРЕСА_1 відносився до
колгоспного двору та був збудований у
1954 році. У ньому проживали голова двору
ОСОБА_6 1899 року, ОСОБА_5 1935 року, яка була
дочкою, син ОСОБА_2 1930 року, невістка
ОСОБА_7, онук ОСОБА_8 1949 року та онука
ОСОБА_9 1955 року(а.с.107).

В 1955 році цей колгопний двір був
розділений на два двори, кожному з яких
перейшло по ? частині спірного будинку
та сараю. Одними із членів цих дворів
були ОСОБА_6 та її дочка ОСОБА_5(а.с.107-112).

У зв'язку з набранням чинності у
1991 році Закону України «Про власність»
право власності на майно, яке належало
колгоспному двору перейшло до його
членів.

Таким чином ОСОБА_5 після смерті своєї
матері ОСОБА_6 03 листопада 1991 року
прийняла спадщину оскільки фактично
вступила в його управління і володіння,
залишившись проживати в спірній
частині будинку де була і
зареєстрована.

Довідкою Любовицької сільської ради
від 01.09.2011 року №120 стверджується, що за
ОСОБА_5 рахується частина будинку в
АДРЕСА_1, а земельна ділянка не
приватизована(а.с.43).

Відтак суд першої інстанції на
підставі погосподарських книг
Любовицької сільської ради правильно
вважав, що спірна частина будинку
належала померлій ОСОБА_5.

Доводи апеляційної скарги про те, що у
померлої не було правовстановлюючих
документів на будинок є безпідставні,
оскільки єдиним документом, що
підтверджує право на будинок у
сільській місцевості були саме
погосподарські книги.

Безпідставними є доводи апеляційної
скарги проте, що суд першої інстанції
визнав незаконним та скасував рішення
виконавчого комітету Любовицької
сільської ради №38 від 30 серпня 2012 року.
При винесенні такого рішення
виконавчий комітет не з'ясував чи є
спадкоємці майна померлої ОСОБА_5 та
обмежив право їх на прийняття спадщини.

Колегія суддів не приймає до уваги
посилання апелянтів на існування
рішення апеляційного суду
Житомирської області від 25 квітня 2012
року, яким було скасовано рішення
Малинського районного суду від 11
листопада 2011 року та відмовлено у
позові ОСОБА_4 оскільки остання не
надала доказів, що вона зверталася до
нотаріуса із заявою про видачу їй
свідоцтва про право на спадщину, або
про отримання відмови нотаріуса у
вчиненні такої дії.

Виходячи з наведеного суд першої
інстанції, в межах заявлених вимог,
повно з'ясував обставини справи, дав
належну правову оцінку доказам, які
були представлені сторонами і дійшов
правильного висновку, що померла
ОСОБА_5 була власником спірного майна,
а отже могла бути спадкодавцем за
заповітом і обґрунтовано задовольнив
частково вимоги позивачки.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують і на правильність
його рішення не впливають. Підстави для
його скасування і ухвалення нового
рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Малинського районного суду
Житомирської області від 23 вересня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: