У Х В А Л А І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И 3 грудня 2014 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і
кримінальних справ у
складі: головуючогоСитнік О.М.,
суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,
Писаної Т.О., Юровської Г.В.,
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6,
Виконавчого комітету Лубенської
міської ради Полтавської області,
третя особа - Комунальне підприємство
«Лубенське міжрайонне бюро технічної
інвентаризації», про визнання майна
спільним сумісним майном подружжя,
визнання недійсним свідоцтва про право
власності та поділ спільного сумісного
майна подружжя, за касаційними
скаргами ОСОБА_5 на рішення Лубенського
міськрайонного суду Полтавської
області від 10 червня 2014 року та рішення
апеляційного суду Полтавської області
від 21 серпня 2014 року та ОСОБА_6 на
рішення апеляційного суду Полтавської
області від 21 серпня 2014 року,
в с т а н о в и л а: У червні 2012
року ОСОБА_5 звернулася з позовом до
суду, який у подальшому уточнила, та
просила визнати будівлю А-1 мийки
автотранспорту по АДРЕСА_1, що складає
4/5 частини від усієї вартості автомийки
у розмірі 502 890 грн, спільною сумісною
власністю подружжя її та ОСОБА_6;
визнати недійсним свідоцтво про право
власності на нерухоме майно від 2
серпня 2011 року серії САЕ № 448103, видане
ОСОБА_6; визнати за нею право власності
на 2/5 частини мийки автотранспорту по
АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_6 на її
користь 251 445 грн в рахунок компенсації
частки у спільній сумісній власності
подружжя. Позивач ОСОБА_5 посилалася на
те, що 7 жовтня 1998 року у м. Лубни
між нею та ОСОБА_6 було зареєстровано
шлюб. Навесні 2005 року вони вирішили
побудувати мийку для автотранспорту за
рахунок коштів, зароблених за час
проживання у шлюбі. У зв'язку з цим
відповідач звернувся до Лубенської
міської ради з проханням виділити
земельну ділянку під автомийку.
Отримавши земельну ділянку площею 1470
кв. м за адресою: АДРЕСА_1, та уклавши з
міською радою договір оренди, вони на
початку літа 2005 року розпочали
будівництво, яке проводили своїми
силами, засобами і за спільні кошти.
Зазначене будівництво було закінчено
восени 2005 року і згідно з рішенням
виконавчого комітету Лубенської
міської ради Полтавської області від
26 жовтня 2005 року № 274 був
затверджений акт державної технічної
комісії про прийняття в експлуатацію
закінченої будівництвом мийки
автотранспорту по АДРЕСА_1. Свідоцтво
про право власності серії САЕ № 448103
відповідач отримав 2 серпня 2011 року, а в
реєстрі прав власності на нерухоме
майно автомийка зареєстрована 8 серпня
2011 року. Рішенням Лубенського
міськрайонного суду Полтавської
області від 10 червня 2014 року
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5
відмовлено. Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 21 серпня
2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано й ухвалено нове рішення у
справі про відмову в задоволенні
позову ОСОБА_5 з інших підстав. У
касаційній скарзі ОСОБА_5 порушує
питання про скасування ухвалених у
справі судових рішень, мотивуючи свої
доводи неправильним застосуванням
судами норм матеріального права та
порушенням норм процесуального права,
із ухваленням нового рішення у справі.
ОСОБА_6 у поданій до суду касаційній
скарзі просить скасувати рішення,
ухвалене судом апеляційної інстанції,
і залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
апеляційним судом норм матеріального
та процесуального права. Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, заслухавши
доповідача, обговоривши доводи скарг
та вивчивши обставини справи, вважає,
що касаційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав. Відповідно до ст. 213
ЦПК України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Рішення є
законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги цивільного процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу відповідно
до норм матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні. Рішення апеляційного суду
не відповідає цим вимогам. Місцевий
суд, ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог з підстав
необґрунтованості позову ОСОБА_5,
виходив із того, що спірне нерухоме
майно створене ОСОБА_6, як приватним
підприємцем, а отже, не може вважатися
спільною сумісною власністю подружжя.
Під час перегляду справи в суді
апеляційної інстанції було
встановлено, що 7 листопада 1998 року між
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було
зареєстровано шлюб. 15 травня 2006 року
шлюб між ними було розірвано. За час
перебування у шлюбі сторони за спільні
кошти збудували мийку автотранспорту
на виділеній їм Лубенською міською
радою земельній ділянці за адресою:
АДРЕСА_1. Рішенням Виконавчого комітету
Лубенської міської ради Полтавської
області від 26 жовтня 2005 року № 274 був
затверджений акт державної технічної
комісії про прийняття в експлуатацію
закінченої будівництвом мийки
автотранспорту по АДРЕСА_1, загальною
площею 135,5 кв. м. 2 серпня 2011 року
Виконавчим комітетом Лубенської
міської ради Полтавської області на
ім'я ОСОБА_6 було видано свідоцтво серії
САЕ № 448103 про право
власності на нерухоме майно,
відповідно до якого на підставі
рішення Виконавчого комітету
Лубенської міської ради Полтавської
області від 27 липня 2011 року № 189 за
ОСОБА_6 визнано право власності на
нежитлові будівлі літ. «А-1» та «Б-1»
(мийка автотранспорту). Державну
реєстрацію права власності на
зазначене нерухоме майно було
проведено 8 серпня 2011 року. Апеляційний
суд також встановив, що 23 лютого 2006
року, після розірвання шлюбу, ОСОБА_5
зверталася до суду з позовом, в якому
просила визнати спільним сумісним
майном подружжя мийку автотранспорту
по АДРЕСА_1 та визнати за нею право
власності на Ѕ її частини. Встановивши
ці обставини у справі, суд апеляційної
інстанції вважав, що позивач дізнався
про порушення свого права у лютому 2006
року, звернувшись до суду з
вищезазначеним позовом, а отже, строк
позовної давності минув у лютому 2009
року, а даний позов подано до суду у
червні 2012 року. З урахуванням
встановлених обставин, а також
ст. ст. 256, 257 ЦК України суд
апеляційної інстанції дійшов висновку
про відмову ОСОБА_5 в задоволенні її
позову у зв'язку з пропуском строку
позовної давності. Однак з таким
висновком суду погодитися не можна,
оскільки пославшись на те, що про
порушене право позивач знав ще у лютому
2006 року, апеляційний суд не
звернув уваги на те, що рішенням
Лубенського міськрайонного суду
Полтавської області від 18 липня
2008 року (а. с. 11-12, т. 1), залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Полтавської області від 23 жовтня 2008
року (а. с. 80 - 81, т. 1), в задоволенні
позову ОСОБА_5 про визнання спільним
сумісним майном подружжя мийку
автотранспорту по АДРЕСА_1 та визнання
за нею права власності на Ѕ її частини
було відмовлено з посиланням на
ч. 2 ст. 331 ЦК України, у зв'язку з
відсутністю державної реєстрації
права власності на спірне майно.
Враховуючи зазначене та те, що право
власності на мийку автотранспорту, як
об'єкт нерухомого майна, у
встановленому законом порядку було
зареєстровано лише у 2011 році, висновок
суду апеляційної інстанції щодо
відмови у позові у зв'язку зі спливом
позовної давності є передчасним. Отже,
оскільки неповнота з'ясування обставин
у справі та порушення зазначених норм
процесуального права унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення спору, і ці порушення були
допущені апеляційним судом, то рішення
цього суду підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.
Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у х в а л и л
а:Касаційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6
задовольнити частково. Рішення
апеляційного суду Полтавської області
від 21 серпня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий О.М.
Ситнік

Судді:
А.О. Леванчук

А.В. Маляренко

Т.О. Писана

Г.В. Юровська