Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22ц/778/170/14
Головуючий у 1 інстанції: Редько О.В.
Суддя-доповідач Дзярук М.П.
У Х В А Л А

Іменем України

22 січня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого Крилової О.В.

Суддів Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

При секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 29 жовтня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Приватного акціонерного товариства
«Мелітопольський олійноекстракційний
завод» про стягнення заборгованості по
заробітній платі та часткового
скасування наказу № 102 від 13.06.2013 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ПрАТ
«Мелітопольський олійноекстракційний
завод» про стягнення заборгованості по
заробітній платі та часткового
скасування наказу № 102 від 13.06.2013 року.

В позові зазначала, що ОСОБА_3 з 01.09.1986 по
8.06.2013 працювала в ПрАТ
«Мелітопольський олійноекстракційний
завод». Згідно до наказу № 108 від 18.06.2013
її було звільнено з роботи на підставі
п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю
України - за згодою сторін.

Наказом № 102 від ІЗ червня 2013 року
відповідач наклав на неї матеріальну
відповідальність у межах середнього
місячного заробітку, за
безконтрольність, що передбачена п.п. 2.5
і 2.12 посадової інструкції начальника
центральної заводської лабораторії л
01.09.2008.

ОСОБА_3 вважає, що вказана посадова
інструкція начальника центральної
заводської лабораторії від 01.09.2008 на
неї не поширюється, а поширюється
посадова інструкція начальника
виробничої лабораторії від 18.04.2011.
Підписання сертифіката якості та
контроль за проведення аналізів не
передбачено посадовою інструкцією.

Вважає, що відповідач поклав на неї
матеріальну відповідальність у
розмірі 3 155, 57 грн., що перевищує її
середній заробіток який складає 2693,84
грн.

Наказ № 02 від 13 червня 2013 року виданий
пізніше двох тижнів з дня виявлення
заподіяної працівником шкоди, а саме
строк видання наказу становить 11
червня 2013 року.

Утримання матеріальної шкоди
проводилось з заробітної плати за
травень та червень 2013 року, що також
вважає порушенням.

Уточнивши свої позовні вимоги,
остаточно просила суд скасувати наказ
№ 102 від 13.06.2013 в частині накладення
матеріальної відповідальності в сумі
середнього заробітку на ОСОБА_3;
стягнути з ПрАТ «МОЕЗ» заборгованість
по заробітній платі за травень 2013 року
у розмірі 1207,47 гривень, стягнути з ПрАТ
«МОЕЗ» нараховану заробітну плату при
звільненні у розмірі 1948,10 грн.; стягнути
з ПрАТ МОЕЗ» середній заробіток за весь
час затримки по день фактичного
розрахунку суму у розмірі 14 315,49
гривень.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 29 жовтня 2013 року у
задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4
подала апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на незаконність, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, не відповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким її позовні вимоги
задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення по справі суд першої
інстанції виходив з того, що ним були
встановленні факти про те, що позивач з
01.09.1989 року по 18.06.2013 року працювала в
ПАТ «Мелітопольський
олійноекстракційний завод» спочатку
на посаді пробовідбірника, а з 30.06.2009р. -
начальником виробничої лабораторії,
була звільнена на підставі п.1 ст. 36 КЗпП
України за згодою сторін.

Відповідно до наказу № 102 від 13.06.2013
року, прийнятого за результатами
розслідування комісії з питань
поставки неякісного масла за договором
№1/513 від 08.05.2013р., про що був складений
акт від 05.06.2013р., ОСОБА_3 притягнуто до
матеріальної відповідальності в межах
середнього місячного заробітку, що
складає 3 155,57 грн. З даним наказом
позивач була ознайомлена (а.с. 7, 30-35).

Згідно довідки ПАТ «Мелітопольський
олійноекстракційний завод» середня
заробітна плата ОСОБА_3 складає 3 155,57
грн. (а.с. 163).

18.06.2013р. ОСОБА_3 була звільнена з
займаної посади та в день звільнення з
нею було проведено остаточний
розрахунок, з утриманням необхідних
витрат, у т.ч. позики та матеріальної
відповідальності.

Тому суд першої інстанції, беручи до
уваги вказані обставини, дійшов
висновку про відмову позивачу у
задоволенні позовних вимог.

Вказані висновки суду першої інстанції
підтверджується матеріалами справи та
відповідають вимогам закону,
зазначеному в тексті оскаржуваного
рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що
наказ №102 від 13.06.2013р. про накладення на
ОСОБА_3 матеріальної відповідальності
в межах середньомісячного заробітку є
таким, що підлягає скасуванню через
порушення процедури накладення
відповідальності, а також відсутності
вини позивача у заподіянні шкоди, не
заслуговують на увагу, оскільки
процедура накладення відповідальності
була проведена у відповідності до ст. 136
КЗпП України, тобто наказ був виданий
не пізніше двох тижнів з дня виявлення
заподіяної працівником шкоди, яка
встановлена актом від 05.06.2013р., а
утримана була при остаточному
розрахунку з працівником під час
звільнення. Наявність вини позивача у
заподіянні шкоди підтверджується
наданими суду матеріалами перевірки,
посадовою інструкцією, з якою ОСОБА_3
була ознайомлена (а.с. 89-162).

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
правомірність виданого наказу №120 від
13.06.2013р. про притягнення ОСОБА_3 до
матеріальної відповідальності в межах
середньої заробітної плати у розмірі 3
155,57 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що
відповідачем при звільненні не
виплачено в повному обсязі належних
виплат, не заслуговують на увагу
виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи,
при звільненні позивача сума до
виплати складала: 1 207,47 грн. - заробітна
плата за травень 2013р. та 3 362,75 грн. - сума,
нарахована за червень 2013р. Утримано в
червні було 4 517,23 грн.: податок з доходів
громадян - 487,74 грн., ЄСВ 3,6% - 98,70 грн., ЄСВ
2% - 12,42 грн., профспілка 1% - 33,63 грн.,
позика - 729,17 грн., матеріальна
відповідальність - 3 155,57 грн. До видачі
сума склала 52,99 грн. Зазначена сума була
отримана позивачем в день звільнення.

Таким чином, зі сторони відповідача
розрахунок з позивачем при звільненні
проведений в повному обсязі з
утриманням необхідних відрахувань,
отже відсутнє порушення трудових прав
позивача під час здійснення з ним
остаточного розрахунку.

Інші доводи апеляційної скарги також
не спростовують висновків суду.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без
зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303,304,307, 308,313-315,317,319 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 29 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: