Справа № 453/777/14
Головуючий у 1 інстанції: Брона А.Л.
Провадження № 22-ц/783/5930/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів: Струс Л.Б., Шумської Н.Л.

з участю секретаря Бадівської О.О.

та з участю ОСОБА_2,

представника ПАТ «ВТБ Банк» Долгополої
І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Сколівського районного суду
Львівської області від 24 липня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «ВТБ
Банк» з участю третьої особи
відділення №73 ПАТ «ВТБ Банк» м. Стрий
про повернення строкового
банківського вкладу та відшкодування
моральної шкоди,-

встановила:

Оскаржуваним рішенням суду у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «ВТБ
Банк» з участю третьої особи
відділення №73 ПАТ «ВТБ Банк» м. Стрий
про повернення строкового
банківського вкладу та відшкодування
моральної шкоди - відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2. В
апеляційній скарзі покликається на
незаконність та необґрунтованість
рішення суду, порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги
покликається на те, що 01.11.2012 року між
ним та відповідачем було укладено
депозитний договір №R4112/26017D/LV 09,
відповідно до умов якого він передав на
депозитний рахунок 100000 російських
рублів строком на 273 календарні дні за
процентною ставкою 7,5% річних. 28 квітня
2014 року апелянт звернувся до банку з
повідомленням, що він не буде
продовжувати договір та з проханням
виплатити гроші. Однак, його
повідомили, що видача коштів можлива у
гривнях. Вважає, що має право отримати
кошти, які йому повинні видати в тій
валюті, яку отримали від нього. Просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким позов задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що скаргу слід відхилити з
наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
дослідженні в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким
вимогам відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що
01.11.2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та
позивачем було укладено договір
банківського вкладу №R 4112/26017D/09, за
умовами якого банк приймає на вкладний
депозитний рахунок грошові кошти 100 000
російських рублів строком на 273
календарних дні.

Відповідно до п. 2.6.1 даного договору у
разі якщо вкладник в дату розміщення
вкладу не звернувся до Банку з вимогою
про повернення суми вкладу та/або
сплати нарахованих процентів, строк
дії договору вважається продовженим
наступного банківського дня на той
самий строк (в днях), який обумовлено п.
1.1.3 даного договору та на тих самих
умовах, окрім розміру процентної
ставки, який визначається відповідно
до п.2.6.3 цього договору. В разі якщо дата
закінчення строку розміщення вкладу
припадає на вихідний день, договір
продовжується на другий банківський
день після вихідного. Кількість
пролонгацій цього договору необмежена
(а.с. 8-9).

05.05.2014 року позивач звернувся до банку з
вимогою про повернення депозиту (а.с. 11).

Судом встановлено, що листом від 07.05.2014
року за вих. №306/1715-08-2, ПАТ «ВТБ Банк»
повідомив позивача, що він може
отримати кошти - російські рублі в сумі
111 232,19 у відділенні «Друге Стрийське»
ПАТ «ВТБ БАНК» за адресою м. Стрий, вул.
Шевченка, 34 Львівської області.
Одночасно позивачу було повідомлено
про те, що видача коштів згідно п. 5
Постанови НБУ № 245 від 29.04.2014 року в
іноземній валюті з поточних та
депозитних рахунків клієнта через каси
та банкомати можлива в межах до 15 000
гривень на добу на одного клієнта в
еквіваленті за офіційним курсом НБУ;
згідно п. 7 даної Постанови
уповноважені банки мають право
достроково повертати вклади, залучені
в іноземній валюті за всіма типами
договорів, у національній валюті за
курсом купівлі іноземної валюти
уповноваженого банку на день
проведення операції (а.с. 13).

Проте, після отримання вищезазначеного
листа позивач за отриманням коштів не
звертався, що визнав у судовому
засіданні апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 5 Постанови НБУ від 29
квітня 2014 року №245, банкам дозволено
здійснювати операції з продажу
готівкової іноземної валюти одній
особі в один операційний (робочий) день
у сумі, що не перевищує в еквіваленті
15000 грн. в межах однієї банківської
установи.

Відповідно до п. 7 вищевказаної
Постанови, уповноважені банки мають
право достроково повертати вклади,
залучені в іноземній валюті за всіма
типами договорів та достроково
погашати ощадні (депозитні)
сертифікати, номіновані в іноземній
валюті, у національній валюті за курсом
купівлі іноземної валюти
уповноваженого банку на день
проведення операції.

Відповідно до ст. 56 Закону України
«Про Національний банк України»,
Національний банк видає
нормативно-правові акти з питань,
віднесених до його повноважень, які є
обов'язковими для органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, банків, підприємств,
організацій та установ незалежно від
форм власності, а також для фізичних
осіб.

Нормативно-правові акти
Національного банку видаються у формі
постанов Правління Національного
банку, а також інструкцій, положень,
правил, що затверджуються
постановами Правління Національного
банку. Вони не можуть суперечити
законам України та іншим законодавчим
актам України і не мають зворотної
сили, крім випадків, коли вони згідно з
законом пом'якшують або скасовують

відповідальність.

Виходячи з наведеного, Постанова
НБУ №245 від 29.05.2014 року була обов'язкова
до виконання ПАТ «ВТБ Банк» на момент
виникнення спірних правовідносин.

Таким чином, ухвалюючи
оскаржуване рішення, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що відповідач не відмовляв позивачу в
отриманні депозитних коштів та прийшов
до правильного висновку про відмову в
задоволенні позову.

Окрім цього, згідно з п. 5
Постанови Пленуму Верховного суду
України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»
визначено, що відповідно до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення
у справі щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На обґрунтування позовної вимоги
про стягнення моральної шкоди
позивачем не надано жодних доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись ст.307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сколівського районного суду
Львівської області від 24 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий
М.М. Шандра

Судді:
Л.Б. Струс

Н.Л. Шумська