АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Провадження № 22-ц/774/7433/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Ричка С. О. Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 року м.
Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Болтунової Л.М.,
Тамакулової В.О.,

при секретарі - Завідоновій К.Д.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою Комунального
підприємства «Дніпродзержинський
спецкомбінат» на рішення Заводського
районного суду м.Дніпродзержинська від
19 червня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до Комунального підприємства
«Дніпродзержинський спецкомбінат» про
стягнення середньої заробітної плати
за час затримки розрахунку,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Заводського районного суду
м.Дніпродзержинська від 19 червня 2014
року позов ОСОБА_2 задоволено та
ухвалено: стягнути з КП
«Дніпродзержинський спецкомбінат» на
користь позивача середній заробіток за
час затримки розрахунку з 05 вересня 2013
року по 09 квітня 2014 року в сумі 28914 грн. 81
коп. та на користь держави 289 грн. 15 коп.

В апеляційній скарзі КП
«Дніпродзержинський спецкомбінат»,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права, порушення норм процесуцального
права та невідповідність висновків
суду фактичним обставинам справи,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Зазначене рішення ухвалено з
додержанням вказаних вимог закону.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
ОСОБА_2 з 03 січня 2013 року по 05 вересня 2013
року працювала у КП
«Дніпродзержинський спецкомбінат» на
посаді головного бухгалтера та була
звільнена за угодою сторін на підставі
ст. 38 КЗпП України 05 вересня 2013 року (а.с.
2)

А згідно довідки №54 від 13 березня 2014
року при звільненні позивача з роботи
заборгованість з виплати
матеріального забезпечення по
тимчасовій непрацездатності складала
в сумі 4852 грн. 31 коп. (а.с. 5)

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені у ст. 116
КЗпП України, а ст. 116 КЗпП України
передбачено, що при звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник у день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. У разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен у зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану ним суму.

Згідно із ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору

Крім того в п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці»від 24 грудня 1999 року N 13,
роз'яснено, що установивши при розгляді
справи про стягнення заробітної плати
у зв'язку із затримкою розрахунку при
звільненні, що працівникові не були
виплачені належні йому від
підприємства, установи, організації
суми в день звільнення, коли ж він у цей
день не був на роботі, - наступного дня
після пред'явлення ним роботодавцеві
вимог про розрахунок, суд на підставі
ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при
непроведенні його до розгляду справи -
по день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності. У разі
непроведення розрахунку у зв'язку із
виникненням спору про розмір належних
до виплати сум вимоги про
відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню у
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача або такого висновку
дійде суд, що розглядає справу. При
частковому задоволенні позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно видаткового касового ордеру від
09 квітня 2014 року відповідачем було
виплачено позивачу недонараховані
кошти лише 09 квітня 2014 року (а.с. 33).

У зв'язку з чим суд першої інстанції,
з'ясувавши достатньо в повному обсязі
права та обов'язки сторін, обставини
справи, перевіривши доводи та давши їм
правову оцінку обгрунтовано
задовольнив частково позовні вимоги
позивача.

Доводи апеляційної скарги КП
«Дніпродзержинський спецкомбінат»про
те, що вони не мали законних підстав для
виплати позивачу недонарахованої
матеріалього забезпечення, оскільки ці
виплати ними було проведено після
зняття арешту із рахунків, а тому їх
вини в затримці виплати не було,
колегія суддів вважає
необгрунтованими з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно заяви
розрахунку від 15 липня 2013 року №296 КП
«Дніпродзержинський спецкомбінат»
звернувся до Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності з проханням здійснити
фінансування для надання
матеріального забезпечення
застрахованим особам за рахунок Фонду,
а 15 серпня 2013 року Дніпродзержинська
міська виконавча дирекція ДОВ ФСС з ТВП
здійснила вказане фінансування (а.с. 22).
Проте ці кошти не були зараховані на
окремий рахунок по коштах Фонду за
№6230, оскільки постановами
державного виконавця Заводського ВДВС
ДМУЮ від 02 квітня 2013 року та 07 червня 2013
року було накладено арешт на рахунки
відповідача в тому числі і на
вищевказаний рахунок (а.с. 24).

Згідно постанови Дніпропетровського
окружного адмінстративного суду від 28
листопада 2013 року дії Заводського ВДВС
ДМУЮ визнано протиправними та
зобов'язано його зняти арешт із
вищезазначеного рахунку для
зарахування страхових коштів Фонду,
який відкритий КП «Дніпродзержинський
спецкомбінат» (а.с. 25-28)

В подальшому державним виконавцем
Заводського ВДВС ДМУЮ 10 січня 2014 року
було винесено постанову про зняття
арешту з коштів боржника, та з рахунку
№6230 було знято арешт (а.с. 29)

Разом з цим, як вбачається з матеріалів
справи, відповідач звернувся до Фонду
про виплату матерального забезпечення
з втрати працездатності лише 07 березня
2014 року, які Фонд 26 березня 2014 року
перерахував на вищевказаний рахунок та
позивач їх отримала лише 09 квітня 2014
року (а.с. 30)

За таких обставин саме відповідачем
при несвоєчасному зверненню до Фонду
було порушено вимоги трудового
законодавства та несвоєчасно
виплачено суму матерального
забезпечення позивачу.

Що стосується стягнутої з відповідача
суми середнього заробітку за неповний
та несвоєчасний розрахунок при
звільненні в сумі 28914 грн. 81 коп., то
рішення суду в цій частині позивачем не
оскаржується, а тому колегія суддів
рішення суду в цій частині відповідно
до вимог ст. 303 ЦПК України не
переглядає.

На підставаі викладеного колегія
суддів вважає, що при розгляді справи,
судом першої інстанції були виконані
всі вимоги процесуального закону,
всебічно перевірено обставини, спір
вирішено у відповідності з нормами
матеріального права. Рішення є
обґрунтованим, з повним відображенням
обставин, що мають значення для даної
справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
правильними.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Дніпродзержинський
спецкомбінат»-відхилити.

Рішення Заводського районного
суду м.Дніпродзержинська від 19 червня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
оголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий М.О. Макаров

Судді Л.М. Болтунова

В.О. Тамакулова