Головуючий суду 1 інстанції - Бондарь
Доповідач - Єрмаков Ю.В.
Справа № 413/2842/13-ц
Провадження № 22ц/782/5427/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області в
складі :

головуючого: Єрмакова Ю.В.,

суддів: Малієнко Н.В., Матвєйшиної
О.Б.

при секретарі: Веселові С.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення
Краснолуцького міського суду
Луганської області від 27 листопада 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Державного відкритого акціонерного
товариства Центральна збагачувальна
фабрика „Янівська" про стягнення
середнього заробітку за затримку
розрахунку, компенсації за затримку
виплати заробітної плати та моральної
шкоди,-

в с т а н о в и л а:

В квітні 2013 року позивач
звернулась до суду з позовом та просила
стягнути з ДВАТ Центральна
збагачувальна фабрика „Янівська"
середній заробіток за час затримки
остаточного розрахунку в сумі 51213грн.86
коп. ; компенсацію за несвоєчасну
виплату заробітної плати в розмірі
6804грн.25 коп.; а також моральну шкоду в
сумі 5000 грн.

В обґрунтування вимог зазначила, що
перебувала з відповідачем в трудових
правовідносинах з 15.11.1977р. по 13.05.2004р.
При звільненні відповідач не провів
повний розрахунок. На прохання
позивача про надання довідки про
заборгованість відповідач відповіді
не надає.

За рішенням Краснолуцького
міського суду Луганської області від
12.05.2005 року на її користь з відповідача
були стягнуті всі передбачені чинним
законодавством розрахункові суми,
проте рішення суду не було виконано, у
зв'язку з чим просила задовольнити
позов.

Краснолуцьким міським судом від
27 листопада 2013 року в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду,
апелянт ОСОБА_2, посилаючись на
порушення судом норм процесуального та
матеріального права, подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити.

В судове засідання з'явився
представник відповідача, апелянт в
судове засідання не з'явилась,
належним чином була повідомлена про
час та місце розгляду справи, у зв'язку
з чим судова колегія у відповідності
до ст. 169 ЦПК України, вважає за можливим
розглянути справу за її відсутності.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
апеляційного суду приходить до
наступного.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції

Відповідно до вимог ст.ст. 11,213 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених вимог
і на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.
Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного законодавства,
повинен вирішити справу згідно із
законом, ухваливши рішення на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених такими доказами, як були
досліджені в судовому засіданні.

У відповідності зі ст.214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами
судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування
заходів забезпечення позову.

Такі вимоги закону судом першої
інстанції виконані в повному обсязі.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що трудовим
законодавством не передбачено
стягнення середнього заробітку та
компенсації за несвоєчасну виплату
заробітної плати за невиконання
судових рішень у трудових спорах, а
також не має підстав для стягнення
моральної шкоди, а тому дійшов висновку
про необґрунтованість вимог.

Судова колегія вважає, що такі
висновки суду першої інстанції
відповідають фактичним обставинам
справи та узгоджуються з нормами
матеріального і процесуального права,
які судом першої інстанції застосовані
правильно.

Судом першої інстанції
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що позивач
знаходилась у трудових відносинах з
відповідачем з 15.11.1977 року по 13.05.2004
року.

Рішенням Краснолуцького міського
суду Луганської області від 12.05.2005 року
стягнуто з ДВАТ Центральна
збагачувальна фабрика „Янівська" на
користь ОСОБА_2 заборгованості по
заробітній платі в розмірі 6804грн.25 коп.
та компенсація втрати частини
заробітної плати в розмірі 1519грн.23 коп.
Однак, зазначене рішення не було
виконано відповідачем повністю, у
зв'язку з чим і були заявлені зазначені
вище вимоги.

Згідно відповіді № 9455/13 від 20.05.2013 року
відділу державної виконавчої служби
Краснолуцького міського управління
юстиції вбачається, що виконавчі листи,
видані 11.07.2005 року Краснолуцьким
міським судом Луганської області про
стягнення з ДВАТ ЦЗФ „ Янівська" на
користь ОСОБА_2 заборгованості по
заробітній платі в розмірі 6804,25 грн. та
компенсації втрати частини заробітної
плати в розмірі 1519, 23 грн. перебували на
примусовому виконанні у відділі.
Наказом Міністерства вугільної
промисловості України №83 від
20.03.2007року діяльність боржника
припинена шляхом ліквідації, та
утворену ліквідаційну комісію за
ініціативою органу державного
управління, що стало відомо
держвиконавцю 13.06.2007 року. У зв'язку з
чим, 13.06.2007 року виконавче провадження
було закінчено та виконавчі листи з
постановами скеровані до
ліквідаційної комісії боржника.

Відповідно до копії рішення
Європейського суду з прав людини
«Роженко та інші проти України» від 11
квітня 2013 року, в п.23 зазначено, що
держава відповідач повинен виконати
рішення, які не були виконані, у зв'язку
з чим позивачка отримала компенсацію
від держави за невиконання рішень
Краснолуцького міського суду від 12.05.2005
року.

Зазначені обставини сторонами не
заперечуються.

Таким чином, позивач звернулася до
суду з позовом, вимоги якого фактично
стосуються невиконання судового
рішення Краснолуцького міського суду
від 12.05.2005 року.

Відповідно до вимог ст.117 КЗпП України
в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст.116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

З аналізу зазначеної норми права
вбачається, що чином трудовим
законодавством зокрема, ст. 117 КЗпП
України не передбачено стягнення
середнього заробітку за невиконання
судових рішень у трудових спорах.

Таким чином, враховуючи положення
ст.117 КЗпП України, ч.ч.1,2 ЗУ «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати» від 19 жовтня 2000 року N 2050-ІП,
Постанови КМУ від 21 лютого 2001 р. N 159 «Про
затвердження Порядку проведення
компенсації громадянам втрати частини
грошових доходів у зв'язку з порушенням
термінів їх виплати», які були
застосовані судом при вирішенні даної
справи, судова колегія погоджується з
висновком суду щодо відсутності
підстав для задоволення позову про
стягнення середнього заробітку за час
затримки остаточного розрахунку в сумі
51213 грн. 86 коп., компенсації за
несвоєчасну виплату заробітної плати в
розмірі 6804грн.25 коп., оскільки ці вимоги
стосуються затримки у строках виплати
присудженої за рішенням
Краснолуцького міського суду
Луганської області від 12.05.2005 року
середнього заробітку за час затримки
остаточного розрахунку, що
регулювалося та контролювалося в
процесі здійснення виконавчих дій
Краснолуцьким міським відділом
Луганського МУЮ у відповідності до
Закону України «Про виконавче
провадження». Отже застосування до
ДВАТ Центральна збагачувальна фабрика
„Янівська" відповідальності за
затримку розрахунку при звільненні,
передбаченої ст.117 КЗпП України, не
являється можливим, оскільки після
винесення рішення про стягнення
заборгованості по заробітній платі й
звернення його до виконання відносини
щодо виплати присудженої судом суми
регулюються Законом «Про виконавче
провадження» і ст. 117 КЗпП України у
такому разі застосовуватися не може.

Є правильними і висновки суду
щодо відмови у задоволені позовних
вимог про стягнення з відповідача
моральної шкоди у розмірі 5000 грн.
Враховуючи те, що суд не знайшов
підстав для стягнення середнього
заробітку за час затримки остаточного
розрахунку та компенсації за
несвоєчасну виплату заробітної плати,
тому не має підстав і для стягнення
моральної шкоди, оскільки ці вимоги є
похідними від зазначених вище вимог.

Доводи апелянта щодо незгоди з
рішенням суду в частині відмови в
стягненні середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільнення з
посиланням на ст.117 КЗпП України, на
увагу не заслуговують, оскільки
положення цієї статті
розповсюджуються на виплати, належні
працівникові, які нараховані та
несвоєчасно виплачені, а у даному
випадку мова йде про несвоєчасну
виплату грошових сум, стягнутих за
рішенням суду.

Та обставина, що рішенням суду
було стягнуто середній заробіток не є
підставою вважати, що до цих сум мають
бути застосовані положення ЗУ «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати» від 19 жовтня 2000 року за
несвоєчасну виплату заробітної плати.

Посилання апелянта про
необхідність застосування рішення
Європейського суду, зокрема по справі
від 10.09.2009 року по справі «Рамусь та
інші проти України», на увагу не
заслуговує, оскільки у даному випадку
позивач просить застосувати правила
компенсації не за затримку виплати
заробітної плати, а за затримку
виконання судового рішення, що не є
тотожнім несвоєчасній виплаті
заробітній плати.

Таким чином, враховуючи наведене
вище, судова колегія приходить до
висновку про те, що доводи апеляційної
скарги є по суті правовою позицією
відповідача по справі, носять характер
суб'єктивного тлумачення апелянтом
норм права та на правильність
висновків суді не впливають.

Вирішуючи даний спір, який виник
між сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному об'ємі з'ясував права
та обов'язки сторін, обставини справи,
перевірив доводи сторін та дав їм
належну правову оцінку, постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами, а також
поясненнями сторін.

Згідно з вимогами ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
суду без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги не
є суттєви ми і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправи льного вирішення справи, а тому
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду за лишенню без змін .

Керуючись ст.ст.303, 307, 308,
313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Краснолуцького міського
суду Луганської області від 27
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Державного відкритого
акціонерного товариства Центральна
збагачувальна фабрика „Янівська" про
стягнення середнього заробітку за
затримку розрахунку, компенсації за
затримку виплати та моральної шкоди -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
Луганської області набирає чинності
негайно, може бути оскаржена до
касаційної інстанції - Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з
моменту проголошення.

Головуючий:

Судді: