АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
Справа № 22 - 883 /2014р.
Головуючий у І інстанції Ластовка Н.Д.
Доповідач Котула Л.Г.
04 лютого 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого - судді Котули Л.Г.
Суддів : Шкоріної О.І., Слюсар Т.А.
При секретарі Круглику В.В.
розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 23 жовтня 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-
в с т а н о в и л а:
Рішенням Дніпровського районного
суду м. Києва від 23 жовтня 2013 року позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу
задоволено.

Шлюб зареєстрований між ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 у
Відділі реєстрації актів цивільного
стану Дарницького районного
управління юстиції у м. Києві, 23 вересня
2004 року (актовий запис № 487) розірвано.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким в задоволені позову
відмовити, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника ОСОБА_1 ОСОБА_3, який
підтримав апеляційну скаргу і просив
її задовольнити , представника ОСОБА_2,
ОСОБА_4, яка заперечувала проти
задоволення апеляційної скарги,
оскільки суд правильно задовольнив
вимоги позивача , так як позивач
створив нову сім'ю, перевіривши
матеріали справи та обговоривши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України,
шлюбґрунтується на вільній згоді жінки
та чоловіка. Примушування жінку та
чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України, кожен
з подружжя має право припинити шлюбні
відносини.

Примушування до припинення шлюбних
відносин, примушування до їх
збереження, в тому числі примушування
до статевого зв'язку за допомогою
фізичного або психічного насильства, є
порушенням права дружини, чоловіка на
свободу та особисту недоторканність і
може мати наслідки, встановлені
законом.

Положенням ч.1 ст. 112 СК України
передбачено, що судз'ясовує фактичні
взаємини подружжя, дійсні причини
позову про розірвання шлюбу, бере до
уваги наявність малолітньої дитини,
дитини-інваліда та інші обставини
життя подружжя.

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України у п.10 постанови №11 від
21.12.2007 року " Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя " проголошена
Конституцією України охорона сім'ї
державою полягає, зокрема, в тому, що
шлюб може бути розірвано в судовому
порядку лише за умови, якщо
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу
суперечитиме інтересам одного з них чи
інтересам їх дітей. Із цією метою суди
повинні уникати формалізму при
вирішенні позовів про розірвання
шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
враховувати наявність малолітньої
дитини, дитини-інваліда та інші
обставини життя подружжя,
забезпечувати участь у судовому
засіданні, як правило, обох сторін,
вживати заходів до примирення
подружжя.

Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття
судом заходів щодо примирення подружжя
застосовується у випадку відсутності
згоди одного з них на розірвання шлюбу
за ініціативою однієї зі сторін або
суду у формі відкладення розгляду
справи слуханням та надання сторонам
строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК) .
Судам слід використовувати надану
законом можливість відкласти розгляд
справи для примирення подружжя,
особливо за наявності неповнолітніх
дітей.

При визначенні строку на примирення
суд заслуховує думку сторін та
враховує конкретні обставини справи.

Судом встановлено , що сторони
перебували у шлюбі з 23 вересня 2004 року.
Від шлюбу є двоє дітей : дочка ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочка ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_4.

З липня 2010 року сторони не
підтримують шлюбні стосунки , не
ведуть спільне господарство,
проживають окремо.

Позивач створив нову сім'ї.

На підтвердження зазначених
обставин, позивач надав суду довідку
клініки "ISIDA" про те , що ОСОБА_7
спостерігається по вагітності з 04.09.2013
року в жіночій консультації Клініки "
Ісіда" ( а.с. 12).

До письмових заперечень на
апеляційну скаргу ОСОБА_2 додав
довідку клініки " Ісіда" від 28.01.2014 року
, що термін вагітності у ОСОБА_7 на 28
січня 2014 року становить 30 тижнів та
копію свідоцтва про шлюб з якого
вбачається , що ОСОБА_2 20 грудня 2013 року
зареєстрував шлюб з ОСОБА_7

Наведене спростовує доводи
апеляційної скарги проте , що суд
безпідставно взяв до уваги довідку про
вагітність ОСОБА_7 та пояснення
позивача про те , що він протягом
останніх двох років проживає з ОСОБА_7,
а тому дійшов помилкового висновку про
неможливість збереження сім'ї сторін.

Виходячи з наведеного, суд
обґрунтовано задовольнив позов і
дійшов правильного висновку, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечитиме
інтересам одного з подружжя , позивача.

Посилання в апеляційній скарзі на
порушення судом вимог процесуального
права , оскільки суд необґрунтовано
відмовив у прийнятті зустрічного
позову про поділ майна та стягнення
аліментів, не заслуговують на увагу,
оскільки ч.2 ст. 123 ЦПК України
передбачено , що зустрічний позов
приймається до спільного розгляду з
первісним позовом, якщо обидва позови
взаємопов'язані і спільний їх розгляд
є доцільним, зокрема, коли вони
виникають з одних правовідносин, або
коли вимоги за позовами можуть
зараховуватися , або коли задоволення
зустрічного позову може виключити
повністю або частково задоволення
первісного позову.

Виходячи з того, що були відсутні
підстави до прийняття зустрічного
позову , суд правильно відмовив у
задоволені клопотання..

Проте зазначена обставина, не
перешкоджає ОСОБА_1 самостійно
звернутися до суду з цими вимогами.

Судом з'ясовані обставини , що мають
значення для правильного вирішення
спору, а тому посилання в апеляційній
скарзі на неповне з'ясування судом
обставин справи є безпідставним.

Висновки суду відповідають обставинам
справи та вимогам закону , а відтак
колегія суддів не вбачає підстав до
задоволення апеляційної скарги та
скасування рішення суду.

Керуючись ст. 303,304,307,308,315 ЦПК
України , колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 23 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів шляхом подання
до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: