У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши у судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа -
товариство з обмеженою
відповідальністю «Тонус-Плюс», про
повернення грошових коштів, стягнення
збитків за касаційною скаргою ОСОБА_2
на рішення апеляційного суду м.
Севастополя від 12 вересня 2013 року

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з указаним позовом, в якому просив
стягнути солідарно з відповідачів на
його користь необґрунтовано отримані
грошові кошти у сумі 440 тис. грн, упущену
вигоду у сумі 270 600 грн, а всього 710 600
грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 24
грудня 2009 року відповідач ОСОБА_3, на
підставі нотаріально посвідченої
довіреності, уклав з ним попередній
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1. Кошти за вказаним договором у
розмірі 440 тис. грн отримала ОСОБА_2
Зазначав, що вказаний договір, у силу ч.
1 ст. 209, ч. 4 ст. 635, 657 ЦК України, є
недійсним, оскільки відповідачі
отримали від нього 440 тис. грн, а
зобов'язання за договором не виконали,
оскільки до теперішнього часу спірна
квартира у його власність не передана.
Також вказував, що з відповідачів
підлягає стягненню упущена вигода у
розмірі 270 600 грн, оскільки передані
кошти за попереднім договором
купівлі-продажу знаходяться на
депозитному рахунку товариства з
обмеженою відповідальністю
«Тонус-Плюс» (далі - ТОВ «Тонус-Плюс») з
відсотковою ставкою 25%, що за три роки
складає 270 600 грн.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Севастополя від 11
лютого 2013 року у задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м.
Севастополя від 12 вересня 2013
року заочне рішення суду першої
інстанції від 11 лютого 2013 року
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 440
тис. грн.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить рішення
апеляційного суду скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову, виходив із того, що
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 є неналежними
відповідачами у справі, оскільки
правовідносини виникли між позивачем
та ТОВ «Тонус Плюс», від імені якого
виступали відповідачі. Також позивачем
не надано доказів про те, що при
належному виконанні зобов'язань він
міг би отримати 270 600 грн.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та ухвалюючи
нове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 440 тис. грн як
безпідставно набутих, виходив із того,
що оскільки ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1
грошові кошти у розмірі 440 тис. грн. за
актом прийому - передачі від 24 грудня 2009
року за нікчемним договором, зважаючи
на те, що остання не надала належних та
допустимих доказів на підтвердження
того, що вона не зберігала у себе
вказану суму грошових коштів, що
вказані кошти надійшли на рахунок або
до каси ТОВ «Тонус Плюс», що ОСОБА_2
взагалі не мала повноваження за
довіреністю або з інших підстав
отримувати грошові кошти готівкою від
імені ТОВ «Тонус Плюс».

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Рішення апеляційного суду вказаним
вимогам процесуального права не
відповідає.

Судами установлено, що 24 грудня 2009 ТОВ
«Тонус Плюс» в особі директора ОСОБА_3,
який діяв на підставі довіреності від 23
липня 2009 року, та ОСОБА_1 уклали
попередній договір щодо укладення у
майбутньому договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_2 (а.с.8-10).

На виконання умов п. 2.2, п. 2.3 вказаного
попереднього договору ОСОБА_1 передав
ОСОБА_2, яка діяла від імені і за
дорученням ТОВ «Тонус Плюс» від 4
листопада 2009 року, в рахунок оплати
вартості квартири 440 тис. грн., що
підтверджується актом
прийому-передачі грошових коштів від 24
грудня 2009 року, який завірений печаткою
ТОВ «Тонус Плюс» та підписаний ОСОБА_2,
яка перебуває у трудових відносинах з
ТОВ «Тонус Плюс».

Відповідно до положень ст. 237 ЦК України
представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє. Представництво
виникає на підставі договору, закону,
акта органу юридичної особи та з інших
підстав, встановлених актами
цивільного законодавства.

Представництво, яке ґрунтується на
договорі, може здійснюватися за
довіреністю (ст. 244 ЦК України).
Довіреністю є письмовий документ, що
видається однією особою іншій особі
для представництва перед третіми
особами.

Представник має право діяти від імені і
за рахунок особи, яку він представляє.
Повноваження, надані представнику, на
підставі довіреності, повинні
виконуватися у відповідності до змісту
цієї довіреності та у її межах.

Відповідно до ст. 238 ЦК України
представник може бути уповноважений на
вчинення лише тих правочинів, право на
вчинення яких має особа, яку він
представляє.

З положень вказаних норм убачається, що
представництво за довіреністю є
встановленим законом способом участі
фізичної або юридичної особи, яка
видала довіреність, у цивільних
правовідносинах.

З урахування наведеного, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про відсутність підстав для
задоволення позову, оскільки
відповідачі у правовідносинах з
позивачем діяли не від свого імені, як
фізичні особи, а від імені ТОВ «Тонус
Плюс».

Апеляційний суд, ухвалюючи рішення про
часткове задоволення позову, у
порушення вимог ст. ст. 213-214, 315 ЦПК
України, скасовуючи рішення суду
першої інстанції, вищезазначених вимог
закону до уваги не взяв, належним чином
доводів сторін не перевірив, дав
невірну оцінку наданим доказам у їх
сукупності, та дійшов не вірного
висновку, що грошова сума у розмірі 440
тис. грн підлягає стягненню з ОСОБА_2, як
безпідставно набута.

Таким чином, апеляційний суд,
безпідставно скасувавши законне й
обґрунтоване рішення суду першої
інстанції, припустився помилки у
застосуванні матеріального та
процесуального закону.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України суд
касаційної інстанції, установивши, що
апеляційним судом скасовано судове
рішення, ухвалене згідно з законом,
скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи викладене, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню
із залишенням рішення суду першої
інстанції в силі з підстав,
передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 336, ст. 339, п. 4 ч. 1 ст.
344 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду м.
Севастополя від 12 вересня 2013 року
скасувати, заочне рішенням Ленінського
районного суду м. Севастополя від 11
лютого 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко