Провадження № 2/311/17/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2014 року
м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької
області в складі:

головуючого
судді Задорожка Д.А.

при секретарі:
Яблонській
Я.Л.

за участю:
позивача ОСОБА_1

представника позивача
адвоката ОСОБА_2

представника відповідача
адвоката ОСОБА_3

представників відповідача
ОСОБА_9

Сергієнко Г.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Василівка цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6,
Дніпрорудненської міської ради
Василівського району Запорізької
області, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
відділ Держземагенства у
Василівському районі Запорізької
області, про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшов позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_6, Дніпрорудненської міської ради
Василівського району Запорізької
області, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
відділ Держземагенства у
Василівському районі Запорізької
області, про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою.
Позивач зазначив, що йому на праві
приватної власності належить житловий
будинок АДРЕСА_1, який розташований на
земельній ділянці площею 0,08 га., в межах
згідно з планом. Земельна ділянка
розташована на території
Дніпрорудненської міської ради
Василівського району Запорізької
області та передана йому для
обслуговування житлового будинку
господарських будівель та споруд на
підставі Державного акту на право
приватної власності на землю серії ЗП
002-Д- 915.

По сусідству з ним, у житловому будинку
АДРЕСА_2 проживає відповідач ОСОБА_6
Житловий будинок ОСОБА_6 розташований
на земельній ділянці площею 0,12 га і
межує з його земельною ділянкою. 27
квітня 2013 року близько 10.00 годин він
вийшов з будинку у двір та побачив, що з
боку відповідачки переміщали межу, що
поділяє їх земельні ділянки на 100 см.
вглиб його території біля збудованого
ним у 1969 році гаражу. На вимоги
перенести межу назад відповідач
відповів відмовою.

31 травня 2013 року на засіданні комісії
по розгляду земельних спорів у
Дніпрорудненській міській раді
Василівського району Запорізької
області була розглянута його скарга
про усунення перешкод в користуванні
частиною земельної ділянки та було
рекомендовано вирішити спірне питання
мирним шляхом, або звернутися до суду.

Позивач зазначає, що відповідачем
порушене його право на землю, оскільки
з 1969 року межа проходила далі від стіни
його гаража на 102 см. та розмір
земельної ділянки по червоній лінії
зменшився з 29,2 м до 28,2 м.

На підставі викладеного,відповідно до
вимог ст.ст. 106,107, 152 ЗК України, позивач
просив суд усунути перешкоди у
користуванні земельною ділянкою
АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідача
ОСОБА_6 усунути перешкоди у
користуванні земельною ділянки
АДРЕСА_1 шляхом відновлення межі між
земельними ділянками АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_1, відповідно до раніше
розробленої технічної документації із
землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі на
місцевості на земельні ділянки АДРЕСА_2
та АДРЕСА_1 і Державних актів про право
власності на ці земельні ділянки, а
також стягнути судові витрати на
оплату судового збору та понесення
витрат на проведення експертизи в суді.

В судовому засіданні позивач та його
представник позов підтримали з
підстав, викладених в ньому. Просили
суд задовольнити позов в повному
обсязі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_6
та її представник заперечували проти
позову та просили суд відмовити в його
задоволенні за необґрунтованістю.
Представник відповідача зазначив, що
вимоги позивача носять неконкретний
характер, оскільки ним в позові не
визначено, до якої саме раніше
розробленої документації необхідно
відповідачу ОСОБА_6 відновити межу, не
зазначені конкретні розмірі та межі
між земельними ділянками. Крім того,
позивач необґрунтовано заявила вимогу
про зобов'язання відповідача відновити
межі, оскільки порушення, на думку
позивача, відбулося саме будівництвом
відповідачем паркану, однак вимоги про
його знесення позивачем не заявлено;
наданий суду за результатами
призначеної судово-технічної
експертизи технічний звіт не є
висновком експерту, а тому не може
братися до уваги в якості належного
доказу на підтвердження вимог
позивача; рішенням виконкому
Дніпрорудненської міської ради № 456
від 10.09.1996, померлому чоловіку
відповідача ОСОБА_8 дозволено
користуватися земельною ділянкою
шириною 2 м., площею 50 м.2, а тому
посилання позивача на порушення його
прав є безпідставним.

В судовому засіданні представники
відповідача Дніпрорудненської міської
ради Василівського району Запорізької
області заперечували проти позову з
підстав його необґрунтованості.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, про час та
місце проведення судового засідання
був повідомлений своєчасно та у
встановленому законом порядку.

В судовому засіданні спеціаліст Чижмак
В.П. пояснив, що він працює на посаді в.о.
начальника Василівського РВВ Центра
ДЗК. В зв'язку з тим, що вказана установа
не має права проводити експертизи, то
на виконання ухвали суду про
призначення судово-технічної
експертизи, був складений технічний
звіт по виконанню комплексу
топографо-геодезичних робіт земельної
ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1
Співробітниками Василівського РВВ
Центра ДЗК 06.11.2013 було здійснено виїзд
для обстеження земельної ділянки
позивача та в результаті порівняння з
відображенням земельної ділянки в
ситуаційному плані при виконанні
топографо-геодезичної зйомки ВРВВ ДП
«Центр ДЗК» в 2012 році та зйомки в 2013
році зафіксовано невідповідність між
замірами точки 7 і точки 3 - 1,72 м., а також
точки 4 і точки 2 - 1,46 м. та, як наслідок,
зменшення площі з 0,0800 га. на 0,0763 га.
Земельна ділянка ОСОБА_1 внесена в
Єдину кадастрову систему.

В судовому засіданні спеціаліст
Сергієнко Г.М. пояснила суду, що вона
працює на посаді начальника відділу з
земельних питань апарату
Дніпроруднеської міської ради та їй
відомо, що ОСОБА_1 16.04.2009 звертався до
міської ради із заявою про здійснення
замірів його земельної ділянки. Була
створена відповідна комісія, яка
виїхала на місце для проведення
перевірки. В ході перевірки було
встановлено, що межові знаки на
земельній ділянці, належній позивачу,
відсутні, в зв'язку з чим ОСОБА_1 було
рекомендовано вирішити питання про
встановлення меж. Між земельними
ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_6 знаходиться
земельна ділянка площею 50 м.2, яка є
власністю територіальної громади
міста Дніпрорудне. При обмірі
земельної ділянки ОСОБА_1 встановлено,
що її фактичний розмір становить 0,0801
га. На теперішній час межі між
суміжними землевласниками не
встановлені. Паркан, поставлений
відповідачем ОСОБА_6,

знаходиться на межі земельних ділянок,
належних ОСОБА_1 та територіальній
громаді. На теперішній час
Дніпрорудненська міська рада
претензій до ОСОБА_6 з приводу
збудованого паркану не має.

Вислухавши пояснення сторін та їх
представників, розглянувши надані
сторонами документи і матеріали,
всебічно та повно з'ясувавши обставини,
на яких ґрунтуються позовні вимоги і
заперечення, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, суд приходить до висновку, що
позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Спірні правовідносини, які виникли між
сторонами, регулюються Земельним
кодексом України (далі за текстом - ЗК
України), Наказом Державного комітету
із земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376
«Про затвердження Інструкції про
встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками (далі за текстом - Інструкція).

Відповідно до ч.1 ст. 106 ЗК України,
власник земельної ділянки має право
вимагати від власника сусідньої
земельної ділянки сприяння
встановленню твердих меж, а також
відновленню межових знаків у випадках,
коли вони зникли, перемістились або
стали невиразними.

Відповідно до ч.1 статті 107 ЗК України,
основою для відновлення меж є данні
земельно кадастрової документації.

Відповідно до ч.3 ст. 152 ЗК України,
захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом: а) визнання прав; б) відновлення
стану земельної ділянки, який існував
до порушення прав, і запобігання
вчиненню дій, що порушують права або
створюють небезпеку порушення прав; в)
визнання угоди недійсною; г) визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування; ґ) відшкодування
заподіяних збитків; д) застосування
інших, передбачених законом, способів.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1
на праві приватної власності належить
житловий будинок АДРЕСА_1, який
розташований на земельній ділянці
площею 0,08 га., в межах згідно з планом, а
також на підставі Державного акту на
право приватної власності на землю
серії ЗП 002-Д-915, виданого на підставі
рішення виконкому Дніпрорудненської
Ради народних депутатів від 20 січня 1998
року № 17 та зареєстрованого в Книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю за № 915,
виданого 26 січня 1998 року, належить
земельна ділянка, розташована на
території Дніпрорудненської міської
ради Василівського району Запорізької
області та передана йому для
обслуговування житлового будинку
господарських будівель та споруд (а.с.
8,9,10-12,14). Згідно акту встановлення та
погодження зовнішніх меж
землекористування в натурі від жовтня
1996 року, ОСОБА_1, як власник земельної
ділянки, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, погодив з суміжними
землекористувачами, в т.ч. із ОСОБА_8
(АДРЕСА_1) встановлення в натурі
зовнішніх меж землекористування
земельної ділянки АДРЕСА_1, які
проходять по встановленій огорожі.
Крім того додатково зазначено, що
ділянка, яка приватизується, не межує з
ділянкою по АДРЕСА_2, оскільки між ними
проходить трубопровід каналізації,
який займає ділянку шириною 2 м., площею
50 м.2 та який не підлягає приватизації
(а.с. 5-6).

Згідно Державного акту на право
приватної власності на землю серії ЗП
002-Д-916, виданого на підставі рішення
виконкому Дніпрорудненської Ради
народних депутатів від 20 січня 1998 року
№ 17 та зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 916, виданого 16
лютого 1998 року, ОСОБА_8 був власником
земельної ділянки, розташованої за
адресою: АДРЕСА_2 площею 0,091 га. Згідно
опису меж між земельними ділянками за
адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1
знаходиться не приватизована земельна
ділянка, по якій проходить трубопровід
каналізації (а.с. 46).

Згідно матеріалів спадкової справи №
348/2010, заведеної після смерті ОСОБА_8,
останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.
130). 08.10.2011 державним нотаріусом
Дніпрорудненської державної
нотаріальної контори Запорізької
області Петричкович Ю.А. відповідачу у
справі ОСОБА_6 видано свідоцтво про
право на спадщину за заповітом, згідно
якого остання успадкувала житловий
будинок АДРЕСА_2, загальною площею 89,8
км.2, розташованого на земельній
ділянці, яка знаходиться на території
Дніпрорудненської міської ради
Василівського району (а.с. 145, 146).

Актом перевірки, проведеної робочою
групою Дніпрорудненської міської ради
від 18.05.2009, встановлено, що межові знаки
між земельними ділянками ОСОБА_1 та
ОСОБА_8 відсутні; на земельній ділянці
ОСОБА_8 на відстані 2 метрів від межі
ОСОБА_1 знаходиться каналізаційна
труба, для обслуговування
каналізаційного люку доступ присутній;
згідно схеми земельних ділянок, між
земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_8
проходить трубопровід каналізації, а
площа земельної ділянки ОСОБА_1 згідно
замірів складає 801, 21 м.2 (а.с. 156).

Згідно акту перевірки дотримання вимог
земельного законодавства від 08.11.2010,
складеного головним спеціалістом
відділу Держкомзему у Василівському
районі Кірпіченком Є.Ф., в результаті
перевірки встановлено, що згідно
протоколу засідання комісії по
розгляду земельних спорів від 14.07.2010
ОСОБА_1 незаконно займає 9 квадратних
метрів землі та використання ОСОБА_1
земель сусідки ОСОБА_6 для прокладання
каналізаційних комунікацій. Фактично
каналізаційні труби від будівлі ОСОБА_1
знаходяться під землею в городі ОСОБА_6
(а.с. 45).

Актом перевірки, проведеної робочою
групою Дніпрорудненської міської ради
від 04.11.2011, встановлено, що межові знаки
між земельними ділянками ОСОБА_1 та
ОСОБА_8 відсутні; на земельній ділянці
ОСОБА_8 на відстані 2 метрів від межі
ОСОБА_1 знаходиться каналізаційна
труба, для обслуговування
каналізаційного люку доступ присутній;
ОСОБА_1 самовільно пересунув огорожу,
змінивши межу в сторону земельної
ділянки ОСОБА_6 (а.с. 156).

Згідно технічного звіту по виконанню
комплексу топографо-геодезичних робіт
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) ОСОБА_1, в результаті
порівняння з відображенням земельної
ділянки в ситуаційному плані при
виконанні топографо-геодезичної
зйомки ВРВВ ДП «Центр ДЗК» в 2012 році та
зйомки в 2013 році зафіксовано
невідповідність між замірами точки 7 і
точки 3 - 1,72 м., а також точки 4 і точки 2 -
1,46 м. та, як наслідок, зменшення площі з
0,0800 га. на 0,0763 га. (а.с. 76).

Приблизно в квітні 2013 року
відповідачем ОСОБА_6 на спірних
земельних ділянках був збудований
паркан. Що не оспорювало ся
відповідачем та підтверджено
фотоматеріалми (а.с. 42-43).

Відповідно до п. 2.1. Інструкції,
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) здійснюється на
підставі розробленої та затвердженої
технічної документації із землеустрою
щодо встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості), технічної документації із
землеустрою щодо поділу та об'єднання
земельних ділянок або проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки.

Відповідно до п. 2.3. Інструкції,
комплекс робіт із встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) включає: підготовчі роботи,
топографо-геодезичні, картографічні
роботи та роботи із землеустрою,
камеральні роботи, складання і
оформлення матеріалів технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості), а також
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) та закріплення
їх межовими знаками.

Відповідно до п. 3.12. Інструкції,
закріплення межовими знаками меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) здійснюється виконавцем
у присутності власника (користувача)
земельної ділянки, власників
(користувачів) суміжних земельних
ділянок або уповноваженою ним (ними)
особою. Повідомлення власників
(користувачів) суміжних земельних
ділянок про дату і час проведення
робіт із закріплення межовими знаками
меж земельної ділянки в натурі (на
місцевості) здійснюється виконавцем
завчасно, не пізніше ніж за п'ять
робочих днів до початку робіт із
закріплення межовими знаками меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості). Повідомлення надсилається
рекомендованим листом, кур'єрською
поштою, телеграмою чи за допомогою
інших засобів зв'язку, які
забезпечують фіксацію повідомлення.
Власники

(користувачі) суміжних земельних
ділянок, місце проживання або
місцезнаходження яких невідоме,
повідомляються про час проведення
робіт із закріплення межовими знаками
поворотних точок меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості)
через оголошення у пресі за
місцезнаходженням земельної ділянки.
Закріплення межовими знаками меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) може здійснюватися за
відсутності власників (користувачів)
суміжних земельних ділянок у випадку
їх нез'явлення якщо вони були належним
чином повідомлені про час проведення
вищезазначених робіт, про що
зазначається у акті прийомки-передачі
межових знаків на зберігання.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції,
відновлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) здійснюється
при повній (частковій) втраті в натурі
(на місцевості) межових знаків, їх
пошкодженні, яке унеможливлює
використання межових знаків, а також
при розгляді земельних спорів між
власниками (користувачами) суміжних
земельних ділянок.

Відповідно до п. 4.2. Інструкції, власник
земельної ділянки має право вимагати
від власника сусідньої земельної
ділянки сприяння встановленню твердих
меж, а також відновленню межових знаків
у випадках, коли вони зникли,
перемістились або стали невиразними.

Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб та в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Суд вважає, що вимога позивача носять
неконкретний характер, оскільки ним в
позові не визначено, до якої саме
раніше розробленої документації
необхідно відповідачу ОСОБА_6
відновити межу, не зазначені конкретні
розмірі та межі між земельними
ділянками.

Крім того, як вбачається зі змісту
досліджених судом документів, наданих
позивачем, зокрема технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості), вбачається, що
позивачем проведено лише один із
етапів комплексу робіт із встановлення
меж земельної ділянки в натурі (на
місцевості), однак самі межові знаки не
встановлено (а.с. 20-29).

Як вбачається зі змісту позовної заяви,
позивач зазначив, що його право
власності на земельну ділянку порушено
відповідачем шляхом будівництва
паркану, однак вимог про його знесення
позивачем не заявлено.

Крім того, позивач заявляючи вимоги про
зобов'язання відповідача відновити
межі між земельними ділянками, не
враховував, що на час подання позову до
суду, межі між спірними земельними
ділянками не були визначені, а межові
знаки не були встановлені, а вимоги про
відновлення меж суперечить
встановленим обставинам.

Наданий суду за результатами
призначеної судово-технічної
експертизи технічний звіт по виконанню
комплексу топографо-геодезичних робіт
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) ОСОБА_1 не є висновком
експерта та не усуває наявних у справі
протиріч, зокрема, у визначені розміру
земельної ділянки позивача. Клопотання
про проведення землевпорядної
експертизи чи будівельно-технічної
експертизи (щодо порушень при
будівництві відповідачем паркану)
позивачем не заявлялися. Вказаним
звітом лише встановлений факт
зменшення площі земельної ділянки
ОСОБА_1 з 0,0800 га. до 0,0763 га., однак не
зазначено, що вказане зменшення площі
земельної ділянки відбулося в
результаті дій відповідача з
будівництва паркану на межі земельних
ділянок.

Крім того, позивачем не враховано, що
рішенням виконкому Дніпрорудненської
міської ради № 456 від 10.09.1996, померлому
чоловіку відповідача ОСОБА_8 дозволено
користуватися земельною ділянкою
шириною 2 м., площею 50 м.2, а в судовому
засіданні встановлено, що земельна
ділянка шириною 2 м. та площею 50 м.2 є
комунальною власністю, на якій
розміщений трубопровід каналізації та
приватизації не підлягає, а тому
посилання позивача на порушення його
прав є безпідставним.

Суд вважає необхідним звернути увагу
на те, що, звертаючись до суду за
захистом своїх порушених прав, позивач
не зазначив яким чином відповідач у
справі Дніпроруднеська міська рада
Василівського району Запорізької
області порушив, не визнав або оспорив
його права, свободи чи інтереси, яким
чином його дії чи бездіяльність
унеможливили в повній мірі реалізувати
свої права.

Крім того, в порушення вимог ст. 60 ЦПК
України, позивачем не надано суду
належного доказу на підтвердження
порушення його прав, як власника
земельної ділянки, відповідачем при
будівництві паркану. Так, зокрема, в
судовому засіданні встановлено, що при
видачі позивачу державного акту на
земельну ділянку, ним було погоджено з
суміжними землекористувачами зовнішні
межі земельної ділянки, належної
позивачу ОСОБА_1, а останнім
здійснювалися дії щодо самовільного
переміщення огорожі.

Враховуючи, що діючим законодавством
закріплено певний механізм
встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками, суд приходить до висновку, що
обраний позивачем спосіб захисту своїх
прав, не відповідає вимогам
законодавства.

З огляду на вищевикладене та приймаючи
до уваги встановлені судом обставини,
підстав для задоволення позову не
вбачається.

Керуючись Земельним Кодексом України,
ст.ст.10, 11, 60, 88, 131, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6,
Дніпрорудненської міської ради
Василівського району Запорізької
області, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
відділ Держземагенства у
Василівському районі Запорізької
області, про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою,
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Запорізької області через
Василівський районний суд Запорізької
області протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
рішення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області
Д.А.
Задорожко