АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

29 січня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді
Росік Т.В.

суддів:
Прокопчук Н.О.‚ Мазурик О.Ф.

при секретарі
Обухівському О.В,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційними скаргами Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
та ОСОБА_2 на рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 21 березня 2012
року в справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми
заборгованості за кредитним договором,
процентів, нарахованих за користування
кредитом та пені, -

В С Т А Н О
В И Л А :

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 21.03.2012 року позов ПАТ
«УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення суми заборгованості за
кредитним договором, процентів
нарахованих за користування кредитом
та пені задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«УкрСиббанк» заборгованість за
договором кредиту: №0 від 11.12.2007
року в сумі 3 687 доларів США 65 центів, що
за курсом валют НБУ станом на 17.06.2010
року становить 29 180грн. 01 коп.; № 1
від 23.02.2009 року в сумі 128 698 доларів США 85
центів, що за курсом валют НБУ станом
на 17.06.2010 року становить 1 018 381 грн. 15
коп., а всього 132 386 доларів США 50 центів,
що за курсом валют НБУ, станом на 17.06.2010
року становить 1 047 562 грн. 15 коп. та
судові витрати по сплаті судового
збору в розмірі 1 700 грн.,
інформаційно-технічного забезпечення
в розмірі 120 грн., а всього 1 820 грн. У
задоволенні позовних вимог ПАТ
«УкрСиббанк» до ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ПАТ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_2 подали на нього
апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі представник ПАТ
«УкрСиббанк», посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просив рішення
суду в частині відмови в задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_3 скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі,
поклавши на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 витрати,
пов'язані з оплатою судового збору за
подачу апеляційної скарги. В
обґрунтування своїх вимог ПАТ
«УкрСиббанк» посилається на
неправильність висновків суду щодо
звільнення ОСОБА_3 від солідарного
обов'язку по сплаті заборгованості за
кредитним договором, оскільки на
момент звернення банку до суду дія
договору поруки не припинилася.
Зазначає, що в матеріалах справи
відсутні будь-які докази на
підтвердження факту отримання ОСОБА_2
заяви банку від 23.07.2009 року з вимогою
усунення порушень умов договору в
частині своєчасного погашення
заборгованості, а тому суд дійшов
помилкового висновку про те, що право
пред'явлення вимоги до поручителя у
кредитора виникло після спливу 30 днів з
моменту отримання вимоги
позичальником.

ОСОБА_2, вважаючи рішення таким, що
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
внаслідок неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
а висновки суду не відповідають
обставинам справи, в поданій
апеляційній скарзі просив рішення
суду в частині задоволення позовних
вимог ПАТ «УкрСиббанк» до нього про
стягнення заборгованості за кредитним
договором скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову в цій частині. Посилається на те,
що кредитний договір між ПАТ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_2 від 11.12.2007 року
є неукладеним, оскільки сторонами не
була досягнута згода щодо всіх його
істотних умов. Зазначає, що розмір сум
заборгованості за договорами № 0
від 11.12.2007 року та № 1 від 23.02.2009
року є недостовірним. Судом не було
досліджено підставу на якій було
встановлено прострочену процентну
ставку в розмірі 27,80 % про підвищення
якої банк його не повідомляв. Зі змісту
додатку № 1 до графіку погашення
кредиту від 23.02.21009 року відсутня
інформація щодо валюти зобов'язання.
Перед укладанням договору кредиту банк
не повідомив його про інформацію,
передбачену ч.2 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів». Оскільки
кредитний договір та його умови
суперечать ч.1 ст. 203 ЦК України та ч.13 ст.
11, ст. 18 Закону України «Про захист прав
споживачів» , вважає, що на підставі ч.1
ст. 215 ЦК України він повинен бути
визнаний недійсним.

Рішенням колегії суддів судової палати
з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва від 20.03.2013
року рішення Голосіївського районного
суду м. Києва від 21.03.2012 року в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 скасовано
та постановлено в цій частині нове
рішення, яким стягнуто з ОСОБА_3 в
солідарному порядку з ОСОБА_2 на
користь ПАТ «УкрСиббанк»
заборгованість за договором кредиту
№0 від 11.12.2007 року в сумі 3 687
доларів США 65 центів, що за курсом валют
НБУ, станом на 17.06.2010 року становить 29 180
грн. 01 коп., № 1 від 23.02.2009 року в
сумі 128 698 доларів США 85 центів, що за
курсом валют НБУ, станом на 17.06.2010 року
становить 1 018 381 грн. 15 коп., а всього 132 386
доларів США 50 центів, що за курсом валют
НБУ, станом на 17.06.2010 року становить 1 047
562 грн. 15 коп. та судові витрати по
сплаті судового збору в розмірі 1 700
грн., інформаційно-технічного
забезпечення в розмірі 120 грн., а всього
1 820 грн. В іншій частині рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 21.03.2012 року залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18.09.2013 року рішення
Апеляційного суду м. Києва від 20.03.2013
року скасовано, справу направлено на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

В судовому засіданні суду
апеляційної інстанції 11.12.2013 року
представник ПАТ «УкрСиббанк»
підтримав апеляційну скаргу та просив
її задовольнити, апеляційну скаргу
ОСОБА_2 просив відхилити. Після
оголошення судом перерви на 29.01.2014 року
представник позивача в судове
засідання не з'явився, належним чином
був повідомлений про розгляд справи.

ОСОБА_2, ОСОБА_3 та її представник в
судовому засіданні просили
задовольнити апеляційну скаргу
ОСОБА_2, скаргу ПАТ «УкрСиббанк»
відхилити.

Заслухавши доповідь судді,
перевіривши законність і
обгрунтованість оскаржуваного рішення
в межах, визначених ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів дійшла до висновку, що
апеляційні скарги підлягають
відхиленню, а оскаржуване рішення
залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що
11.12.2007 року між позивачем та ОСОБА_2 був
укладений договір про надання
споживчого кредиту № 0 (а.с. 7-12 т.1).
Відповідно до умов вказаного
кредитного договору банк надав ОСОБА_2
у тимчасове користування на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості та платності кредит в сумі
119250 доларів США строком до 11.12.2017 року
із сплатою 13,90% річних за користування
ним. Кредит надавався шляхом
зарахування банком коштів на поточний
рахунок позичальника у банку
№2201. Цільове використання
кредиту - споживчі потреби.

Згідно п.1.2.2. кредитного договору,
позичальник зобов'язався повернути
кредит у повному обсязі в терміни та
розмірах, що встановлені підписаним
сторонами графіком погашення кредиту
згідно додатку №1 до договору, який є
його невід'ємною частиною (а.с. 13-15 т.1).

Відповідно до п. 4.1. договору кредиту за
порушення позичальником терміну
погашення будь-яких своїх грошових
зобов'язань, передбачених цим
договором, зокрема термінів повернення
кредиту (всієї суми або його частини)
та/або термінів сплати процентів та/або
комісії, банк має право вимагати від
позичальника додатково сплатити банку
пеню, в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ від суми простроченого
платежу , якщо сума такої
заборгованості виражена у гривні, або в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від гривневого еквіваленту суми
простроченого платежу, сума якого
розраховується за офіційним обмінним
курсом НБУ гривні до валюти
заборгованості станом на дату
нарахування такої пені, якщо сума такої
заборгованості виражена у іноземній
валюті. Пеня нараховується за кожен
день прострочення, включаючи день
погашення заборгованості, але в
будь-якому випадку такий розмір пені не
може перевищувати розмір, встановлений
чинним законодавством України на
момент нарахування. При цьому банк може
використати таке право на застосування
пені, починаючи з 32 календарного дня,
рахуючи з дати порушення
позичальником терміну виконання свого
грошового зобов'язання за цим
договором.

П. 5.1. 5.2. кредитного договору
передбачений порядок та умови зміни
процентної ставки за договором.

Відповідно до п.6.1.2. договору кредиту
банк має право визнати термін
повернення кредиту таким, що настав
згідно пункту 1.2.2. цього договору та
вимагати від позичальника
дострокового повернення всієї суми
кредиту та повної сплати плати за
кредит, змінивши при цьому терміни
повернення кредиту та плати за кредит в
сторону зменшення.

Позивач виконав свої зобов'язання в
повному обсязі.

23.02.2009 року між позивачем та ОСОБА_2 була
укладена додаткова угода №1 до
кредитного договору № 0 від 11.12.2007
року, відповідно до умов якої сторони
домовились, що для ідентифікації
договору можуть застосовуватися як
номер договору, зазначений при його
укладенні, а саме №0, та і
реєстраційний номер договору в системі
обліку банку, а саме №1. При цьому
при здійсненні погашення
заборгованості за кредитом сторонами
використовується реєстраційний номер
договору. Також, додатковою угодою
змінено графік погашення кредиту та
сплати відсотків (а.с.17-21 т.1).

23.07.2009 року позивачем було направлено
на адресу ОСОБА_2 вимогу про дострокове
виконання зобов'язань за кредитним
договором щодо погашення кредиту та
сплати відсотків, яка станом на 06.07.2009
року складалася з простроченої
заборгованості в розмірі 6 220, 00 дол.
США; залишку по основному боргу 107 220, 00
дол. США. Відповідачу було повідомлено,
що у випадку не усунення порушень на 31
день з дня отримання цієї вимоги банк
вважає термін повернення кредиту за
кредитним договором таким, що настав,
та вимагає дострокового виконання
зобов'язань за договором № 0 від
11.12.2017 року (а.с.117 т.1).

ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання за
кредитним договором не виконав, не
сплачує відсотки за користування
кредитними коштами, не повертає
чергові суми отриманого кредиту, не
погашає всю суму кредиту.

Згідно наданого позивачем розрахунку
станом на 17.06.2010 року заборгованість
ОСОБА_2 перед банком за кредитним
договором за №0 від 11.12.2007 року
становить 3 687, 65 дол. США, що за курсом
НБУ станом на 17.06.2010 року складає 29 180, 01
грн., з яких: 3 495, 55 дол. США ( у
гривневому еквіваленті - 27 659, 94 грн.)
заборгованість по процентам; 192,10 дол.
США (у гривневому еквіваленті - 1 520, 07
грн.) пеня за прострочення сплати
процентів. Заборгованість за
кредитним договором №1 від 23.02.2009
року (після укладення додаткової угоди
про ідентифікацію договору і за цим
номером) - становить 128 698, 85 дол. США, що
за курсом НБУ України станом на 17.06.2010
року становить 1 018 381, 15 грн., з яких: 107
325, 00 дол. США ( у гривневому еквіваленті
849 251, 99 грн.) кредитна заборгованість; 19
245, 06 дол. США (у гривневому еквіваленті
152 284,24 грн.) заборгованість по
процентам; 2 067, 61 дол. США (у гривневому
еквіваленті16 360,81 грн.) пеня за
прострочення сплати процентів; 61,18 дол.
США (у гривневому еквіваленті 484,11 грн.)
пеня за прострочення повернення
кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи,
розрахунок заборгованості позивачем
проведений за одним кредитним
договором, при цьому для ідентифікації
договору згідно умов додаткової угоди
застосовано до 23.02.2009 року номер
договору, зазначений при його
укладенні, а саме №0, а після цієї
дати - реєстраційний номер договору в
системі обліку банку, а саме №1.

В забезпечення виконання зобов'язання
за договором кредиту № 0 між
позивачем та відповідачем ОСОБА_3
11.12.2007 року був укладений договір
поруки №164582 (а.с. 16 т.1).

Згідно п.1.1 договору поруки ОСОБА_3
поручалася перед позивачем за
невиконання ОСОБА_2 взятих на себе
зобов'язань, що витікають з кредитного
договору № 0 від 11.12.2007 року,
укладеного між кредитором та боржником
в повному обсязі існуючих в теперішній
час, так і тих, що можуть виникнути в
майбутньому, в тому числі: повернути до
11.12.2017 року кредит у сумі 119 250 доларів
США, що в еквіваленті дорівнює 602 212 грн.
50 коп.

Відповідно до п.1.3. договору поруки,
поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, за всіма зобов'язаннями
останнього за основним договором,
включаючи повернення основної суми
боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу),
сплату процентів, комісій,
відшкодування можливих збитків, сплату
пені та інших штрафних санкцій,
передбачених умовами основного
договору. Відповідальність поручителя
і боржника є солідарною (п.1.4. договору
поруки).

П. 2.1., 2.2. договору поруки передбачено,
що кредитор не вправі без згоди
поручителя змінювати умови основного
договору з боржником, внаслідок чого
збільшується обсяг відповідальності
поручителя. У випадку невиконання
боржником своїх зобов'язань за
основним договором кредитор має право
пред'явити свої вимоги безпосередньо
до поручителя, які є обов'язковими до
виконання поручителем на 10-й робочий
день з дати відправлення йому такої
вимоги (рекомендованим листом).

Відповідно до п. 3.1. договору поруки,
договір набирає чинності з дати його
підписання сторонами і діє до повного
виконання боргових зобов'язань за
кредитним договором.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки (ч.2 ст. 554
ЦК України).

Згідно ч.4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. Якщо строк основного
зобов'язання не встановлений або
встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

У договорі поруки, укладеному між
позивачем та ОСОБА_3 не визначено
строк після закінчення якого
припиняється порука, оскільки
відповідно до п.3.1 договору він діє до
повного припинення зобов'язань
боржника за основним договором. Така
умова договору не може розглядатися як
установлення строку дії поруки,
оскільки не відповідає вимогам ст. 252 ЦК
України про визначення строку роками,
місяцями, днями або годинами.

З направленої банком 23.07.2009 року
позичальнику ОСОБА_2 вимоги про
дострокове виконання зобов'язань за
кредитним договором вбачається, що у
випадку не усунення порушень на 31 день
з дня отримання цієї вимоги банк вважає
термін повернення кредиту за кредитним
договором таким, що настав, та вимагає
дострокового виконання зобов'язань за
договором № 0 від 11.12.2017 року.

Тобто направленням такої вимоги банком
було змінено відповідно до п.6.1.2 строк
виконання основного зобов'язання і
таким строком є вересень 2009 року.

Разом з тим, лише 26.07.2010 року банком на
адресу ОСОБА_3 було направлено вимогу
про виконання зобов'язань за кредитним
договором № 0 від 11.12.2007 року. Така
вимога адресатом не одержана,
повернута за закінченням терміну
зберігання (а.с. 118 т.1) і лише 09.09.2010 року
ПАТ «УкрСиббанк» звернувся з позовом
до суду про стягнення заборгованості
солідарно з боржника та поручителя,
тобто пред'явив вимогу до поручителя.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що поруку ОСОБА_3 за
кредитним договором № 0 від 11.12.2007
року припинено на підставі ч.4 ст. 559 ЦК
України, оскільки кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання,
зміненого ним відповідно до умов
кредитного договору, не пред'явив
вимогу до поручителя.

При цьому колегією суддів відхиляються
доводи апеляційної скарги ПАТ
«УкрСиббанк» про те, що дія договору
поруки не припинилася, оскільки в
матеріалах справи відсутні докази
отримання ОСОБА_2 вимоги банку від
23.07.2009 року.

Відповідно до п.7.6 укладеного між
сторонами кредитного договору вони
домовилися, що листування між ними
здійснюється шляхом направлення або
надання однією стороною відповідних
повідомлень (рекомендованих листів)
іншій стороні. Підтвердженням факту
відправлення повідомлення
(рекомендованого листа) є поштова
квитанція або інший поштовий документ,
що підтверджує факт відправки або
вручення або отримання повідомлення.

Позивачем суду першої інстанції разом
з текстом вимоги від 23.07.2009 року надано
копію фіскального чеку про направлення
її ОСОБА_2 (а.с.117 т.1), а тому колегія
суддів вважає, що зазначений документ
підтверджує факт відправки вимоги, що
здійснено позивачем відповідно до п.7.6
кредитного договору. Саме направлення
такої вимоги у спосіб, передбачений
умовами договору свідчить про намір
банку змінити термін повернення
кредиту та вимагати достроково
виконати зобов'язання за ним.

Згідно зі ст. 1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов`язок
позичальника повернути позику
частинами, то у разі прострочення
чергової частини позикодавець має
право вимагати дострокового
повернення частини позики, що
залишилася та сплати процентів.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 ЦК
України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання зо договором має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 610,611 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначних змістом зобов'язання. У
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Колегія суддів вважає правильними і
висновки суду щодо стягнення з ОСОБА_2
заборгованості за кредитним договором,
зазначеної в розрахунку
заборгованості з урахуванням
встановлених додатковою угодою
номерів одного ж і того ж самого
договору за №0 та за № 1.

З розрахунку вбачається, що він
проведений за одним кредитним
договором, при цьому для ідентифікації
договору згідно умов додаткової угоди
від 23.02.2009 року застосовано до 23.02.2009
року номер договору, зазначений при
його укладенні, а саме №0, а після
цієї дати - реєстраційний номер
договору в системі обліку банку, а саме
№1.

Зазначений розрахунок відповідачем
належними доказами не спростовано,
будь-які докази здійснення інших
платежів, ніж зазначені в розрахунку на
погашення заборгованості в справі
відсутні.

Колегією суддів не приймаються до
уваги доводи апеляційної скарги про
одностороннє підвищення банком
розміру процентної ставки зважаючи на
наступне.

Відповідно до п.п. 1.3.1 та 1.3.2 кредитного
договору, укладеного між сторонами
вони погодилися, що за користування
кредитними коштами протягом перших 30
календарних днів, рахуючи з дати видачі
кредиту, процентна ставка
встановлюється у розмірі 13.90 %. Після
закінчення цього строку та кожного
наступного місяця кредитування розмір
процентної ставки підлягає перегляду
відповідно до умов договору. У випадку
якщо банк не повідомив позичальника
про встановлення нового розміру
процентної ставки на наступний місяць
строку кредитування відповідно до умов
договору, застосовується розмір
процентної ставки, діючий за цим
договором в попередньому місяці.
Сторони домовилися, що за умовами
договору може бути встановлений новий
розмір процентної ставки за
користування кредитом у разі настання
будь-якої із обставин, передбачених ч.1
п.5.2 договору ( в.ч. порушення
позичальником кредитної дисципліни
(зокрема неналежного виконання умов
цього договору та/або умов договорів за
якими надано забезпечення виконання
зобов'язань позичальника).

Пунктом 5.2 договору сторони також
погодили, що у разі настання обставин,
зазначених у ч.1 п.5.2 договору банк може
збільшити розмір процентної ставки за
договором, повідомивши не пізніше ніж 14
календарних днів до дати збільшення
про встановлення нової ставки із
зазначенням її розміру та дати початку
дії такої ставки шляхом направлення
поштою за адресою позичальника
відповідного рекомендованого листа.
Такий новий розмір процентної ставки
починає застосовуватися з дати, що буде
вказана у повідомленні банку до
позичальника без укладання сторонами
відповідної угоди про внесення змін до
цього договору.

Разом з тим, з розрахунку
заборгованості за кредитним договором,
наданого позивачем вбачається, що з
31.03.2008 року банком була застосована
прострочена процентна ставка 27,80 % за
період з 11.03.2008 року по 31.03.2008 року і за
такою підвищеною ставкою 11.04.2008 року
позичальником було сплачено проценти.
Також 12.05.2008 р., 13.06.2008 р., 10.10.2008 р. за
підвищеною процентною ставкою 27,80 %
ОСОБА_2 було здійснено оплату
процентів.

З наведеного вбачається, що такими
діями по сплаті кредиту з підвищеними
процентами ОСОБА_2 відповідно до ч. 2 ст.
642 ЦК України вчинив дію, яка засвідчує
його бажання укласти договір, і ця дія
є прийняттям пропозиції. Хоча
матеріали справи не містять даних про
направлення позивачем ОСОБА_2
рекомендованого листа про збільшення
розміру процентної ставки, вчинення
дій відповідачем по оплаті нарахованих
процентів за підвищеною ставкою
свідчить про прийняття пропозиції
банку про сплату процентів у
збільшеному розмірі.

Ст. 1056-1 ЦК України і ч.4 ст. 55 Закону
України «Про банки і банківську
діяльність», якими передбачено
заборону банківським установам
збільшувати в односторонньому порядку
розмір процентної ставки за кредитним
договорами набули чинності з 09.01.2009
року, зворотної дії у часі не мають, а
тому не можуть поширюватись на рішення
банку про збільшення процентної ставки
з 31.03.2008 року.

Відхиляються колегією суддів доводи
апеляційної скарги ОСОБА_2 про
відсутність інформації у додатку № 1
графіку погашення кредиту до
додаткової угоди від 23.02.2009 року щодо
валюти зобов'язання, оскільки з тексту
додаткової угоди вбачається, що
сторони домовилися лише викласти
додаток № 1 до кредитного договору у
новій редакції, будь-яких угод щодо
зміни валюти зобов'язання, визначеної у
кредитному договорі (долар США),
сторони не укладали.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Частиною 1 ст. 1046 ЦК України визначено,
що договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками. Тобто
законодавець пов'язує момент укладення
договору позики з моментом передання
грошей.

Зі змісту кредитного договору,
укладеного між сторонами та додаткової
угоди до нього вбачається, що
сторонами було досягнуто усіх істотних
умов щодо укладення кредитного
договору, ОСОБА_2 факт отримання коштів
за договором не заперечувався.

Диспозитивність цивільного
судочинства полягає у розгляді судом
цивільних справ не інакше як за
зверненнями фізичних та юридичних
осіб, поданими відповідно до ЦПК
України, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі (ст. 11
ЦПК України).

Позовні вимоги про визнання кредитного
договору як неукладеним так і
недійсним відповідачами не заявлялися,
в судовому засіданні не доводилися,
тому доводи апеляційної скарги про
таке не можуть бути предметом розгляду
колегії суддів апеляційного суду на
підставі ч.1 ст. 303 ЦПК України.

Інші доводи апеляційних скарг
правового значення при вирішенні
спору, що був предметом розгляду не
мають, на законність рішення не
впливають.

Оскільки оскаржуване судове рішення
постановлене з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
то відповідно до вимог ст. 308 ЦПК
України апеляційні скарги підлягають
відхиленню, а оскаржуване рішення
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 82, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
та ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 21 березня 2012 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але протягом двадцяти
днів може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий - суддя:

Судді:

Справа № 2-1420/12

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/771/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Плахотнюк К.Г.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Росік Т.В.