Справа № 646/8214/13-ц
№ производства 2/646/101/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.01.2014 року
м. Харків

Червонозаводський районний суд міста
Харкова у складі:

головуючого - судді Васильєвої О.О.

при секретарі - Підопригорі Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харкові цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 що дії в
інтересах ОСОБА_2, третя особа - служба у
справах дітей Червонозаводського
району Управління служб у справах
дітей Департаменту праці та
соціального політики Харківської
міської ради про виселення,-

в с т а н о в и в:

Позивач - ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся
до суду і після уточнення позовних
вимог, які прийняті судом, просить
Виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2, які
зареєстровані (проживають) у квартирі
(предмет іпотеки), розташованій за
адресою: АДРЕСА_1, зі зняттям з
реєстраційного обліку у
територіальному органі державної
міграційної служби України, до
повноважень якого входять питання
громадянства, іміграції та реєстрації
фізичних осіб, компетенція якого
територіально поширюється на адресу
вказанної квартири.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 (надалі -
відповідач) 11.08.2005 р. уклали кредитний
договір № HAD0GF01270017 (надалі - Кредитний
договір). Відповідно до п. 1.1. кредитного
договору Банк зобов'язався надати
відповідачу кредит у вигляді кредитної
лінії у розмірі 29700.00 доларів США,
строком до 08.08.2025 р., а відповідач
зобов'язався повернути кредит та
сплатити відсотки за користування
кредитними коштами в строки та в
порядку, встановлених кредитним
договором.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором позивач і
відповідач 11.08.2005 р. уклали договір
іпотеки № HAD0GF01270017 (надалі - договір
іпотеки). Згідно з п. 6 договору іпотеки
відповідач надав в іпотеку нерухоме
майно, а саме: квартира загальною
площею 36.10, житловою площею 18.60 кв.м, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1. Майно
належить відповідачу на праві
власності на підставі договору
купівлі-продажу.

Свої зобов'язання за кредитним
договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» виконав
в повному обсязі, надавши відповідачу
кредит в розмірі, передбаченому
умовами кредитного договору.

Згідно зі статями 526, 527, 530 Цивільного
кодексу України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і в
установлений строк відповідно до умов
договору та вимог закону.

Відповідач не надав своєчасно бнку
грошові кошти для погашення
заборгованості за кредитом,
відсотками, комісією, а також іншими
витратами відповідно до умов договору.
Таким чином, у порушення зазначених
норм закону та умов договору,
відповідач зобов'язання за Кредитним
договором не виконав.

Рішенням Червонозаводського районного
суду міста Харкова від 17 грудня 2012 року
звернуто стягнення на предмет іпотеки,
а саме, квартири загальною площею 36.10,
житловою площею 18.60 кв. м., яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
продажу вказаного предмета іпотеки
Публічним акціонерним товариством
комерційним банком «ПриватБанк».

У судовому засіданні
представником позивача були
підтримані позовні вимоги з підстав
зазначених у позові.

Представник відповідача у
судовому засіданні позов визнала, але
просила суд не виселяти зі спірного
приміщення до закінчення дитиною
навчального закладу.

Представник третьої особи
Управління служб у справах дітей
Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради у
судове засідання не з'явився, про час і
місця судового засідання був
повідомлений належним чином.

Вислухавши доводи сторін,
дослідивши та оцінивши наявні у справі
докази, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається,
що 11.08.2005 р. між позивачем та
відповідачем ОСОБА_1 укладено
кредитний договір № HAD0GF01270017,
відповідно до якого Банк зобов'язався
надати відповідачу кредит у вигляді
кредитної лінії у розмірі 29700.00 доларів
США, строком до 08.08.2025 р., а відповідач
зобов'язався повернути кредит та
сплатити відсотки за користування
кредитними коштами в строки та в
порядку, встановлених кредитним
договором.

З метою забезпечення зобов'язань
ОСОБА_1 за кредитним договором, між
сторонами був укладений договір
іпотеки від 11.08.2005 р. № HAD0GF01270017 (надалі -
договір іпотеки). Згідно договору
іпотеки відповідач надав в іпотеку
нерухоме майно, а саме: квартиру
загальною площею 36.10, житловою площею
18.60 кв.м, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1. Майно належить відповідачу на
праві власності на підставі договору
купівлі-продажу.

Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України
«Про іпотеку» іпотека - вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом.

Згідно ст. 7 Закону України «Про
іпотеку» за рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням у повному обсязі,
включаючи сплату процентів неустойки,
основної суми боргу та будь-якого
збільшення цієї суми, яке було прямо
передбачене умовами договору.

Відповідач належним чином умови
кредитного договору не виконувала.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Крім того, відповідно до ст.610 ЦК
України - порушенням зобовязання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобовязання
(неналежне виконання).

В свою чергу, статтею 611 ЦК України
визначено, що у разі порушення
зобовязання настають правові наслідки,
встановлені договором або законом.

Так, через неналежне виконання
зобов'язання за вищевказаними
договорами з наданого до матеріалів
справи рішення апеляційного суду
Харківської області від 17.12.2012 року
слідує, що позовні вимоги ПАТ КБ
"Приватбанк" до ОСОБА_1 задоволено,
звернуто стягнення на предмет іпотеки,
а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною
площею 36.10, житловою площею 18.60 кв.м.

За правилами ч.1 ст. 40 Закону
України «Про іпотеку» звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст.40 Закону
України «Про іпотеку» після прийняття
рішення про звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору всі мешканці зобов'язані на
письмову вимогу іпотекодержателя або
нового власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно довідки
Червонозаводського РВ у м. Харкові ГУ
ДМС України в Харківській області від
23.10.2013 р. №24/2861, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані за
адресою: АДРЕСА_1.

Згідно ч.ч. 1,3 ст. 109 ЖК України
виселення із займаного житлового
приміщення допускається з підстав,
встановлених законом. Звернення
стягнення на передане в іпотеку
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх громадян, що мешкають у
ньому, за винятками, встановленими
законом.

Після прийняття рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення всі мешканці зобов'язані на
письмову вимогу іпотекодержателя або
нового власника добровільно звільнити
житловий будинок або житлове
приміщення протягом одного місяця з
дня отримання цієї вимоги. Якщо
мешканці не звільняють житловий
будинок або житлове приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

При розгляді позову
іпотекодержателя про виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки, суд
враховує, що згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК
України, ст. 30-40 Закону України «Про
іпотеку», виселення мешканців із
житлового будинку чи житлового
приміщення, яке є предметом іпотеки,
проводиться, в порядку, встановленому
законом.

11.05.2013 року на адресу ОСОБА_1 була
направлена вимога добровільного
звільнення в тридцяти денний строк
квартири, яку позивач мав намір продати
з метою задоволення грошових
зобов'язань за кредитним договором.

Вказана вимога залишена
відповідачем без задоволення,
відповідач продовжує мешкати у спірній
квартирі.

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у постанові № 5 від 30.03.2012 року,
зокрема п. 43, примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

Дані фактичні обставини
переконують суд, що законність
перебування відповідача на території
спірної квартири не підтверджено
матеріалами справи, а відтак суд
знаходить позовні вимоги правомірними
та такими, що ґрунтуються на нормах
закону.

Отже, позовні вимоги позивача про
виселення суд знаходить такими що
підлягають задоволенню.

Що стосується позовної вимоги
позивача про знаття з реєстрації за
адресою, за якою знаходиться іпотечне
майно - квартира, суд також дану вимогу
знаходить такою, що підлягає
задоволенню.

Статтею 3 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні»
встановлено, що реєстрація це внесення
відомостей до паспортного документа
про місце проживання або місце
перебування з зазначенням адреси житла
особи та внесенням цих даних до
реєстраційного обліку відповідного
органу.

Таким чином, реєстрація фіксує
офіційне місце проживання особи. За
цією адресою особа має право проживати,
на вказану адресу надсилається поштова
кореспонденція, відповідно до даних
про реєстрацію нараховуються усі
комунальні послуги тощо. Наявність
зареєстрованих осіб у будинку, на який
звертається стягнення, негативно
відображається на ціні продажу, а також
перешкоджає реалізації цього предмета
іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»
зняття з реєстрації місця проживання
здійснюється на підставі остаточного
рішення суду про позбавлення права
власності або права користування
житловим приміщенням.

Окрім того, судом встановлено, що при
наданні будинку в іпотеку, ОСОБА_1
засвідчила, що відносно предмету
іпотеки не укладено угод про передачу в
оренду, лізинг, у позичку іншим особам,
у спільну діяльність, або інших угод
про передачу предмета іпотеки третім
особам. Після укладення іпотечного
договору позивач, як Іпотекодержатель,
не надавав своєї згоди на укладання
будь-яких договорів найму (оренди) або
інших угод відносно предмета іпотеки.

Також, договором іпотеки, укладеним між
відповідачем та позивачем, передбачене
право іпотекодавця на реєстрацію у
предметі іпотеки інших осіб лише при
умові отримання від іпотекодержателя
письмової згоди на такі дії.

У судовому засіданні встановлено, що
позивач відповідачу згоди щодо
реєстрації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, за
адресою: АДРЕСА_1, не надавав.

Враховуючи той факт, що
іпотекодержатель, у даному випадку
позивач, не надавав своєї згоди на
відповідну реєстрацію осіб за адресою
предмету іпотеки, суд вважає, що
реєстрація осіб у предметі іпотеки є
порушенням умов цивільно-правового
договору та статті 629 ЦК України і
зняття таких осіб з реєстраційного
обліку є захистом прав
іпотекодержателя та повинне
відбуватись на підставі рішення суду.

На підставі викладеного, суд
приходить до висновку про задоволення
позову.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує питання як розподілити між
сторонами судові витрати.

Статтею 79 ЦПК України
встановлено, що судові витрати
складаються з судового збору.

На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
якщо стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 212, 214-215, ЦПК України,
ст. 15,16 ЦК України, ст. 109 ЖК України,
ст.ст. 1, 7, 39, 40 Закону України «Про
іпотеку», суд,-

вирішив:

Позов Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"Приватбанк" до ОСОБА_1 що дії в
інтересах ОСОБА_2, третя особа - служба у
справах дітей Червонозаводського
району Управління служб у справах
дітей Департаменту праці та
соціального політики Харківської
міської ради про виселення -
задовольнити.

Виселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, які зареєстровані у
квартирі, розташованій за адресою:
АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного
обліку у Червонозаводському РВ у м.
Харкові ГУ ДМС України в Харківській
області.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на
користь Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"Приватбанк" судовий збір у розмірі 114,70
грн.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення у повному обсязі виготовлено 31
січня 2014 року.

Суддя
О.О.Васильєва