РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року Ялтинський
міський суд Автономної Республіки Крим
у складі: головуючого судді Цалко А.А.,
при секретарі Сьомченко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Ялті
цивільну справу за позовом заступника
прокурора м. Ялта в інтересах держави
до Ялтинської міської ради, ОСОБА_1,
третя особа: Державна інспекція
сільського господарства в Автономній
Республіці Крим про визнання недійсним
рішення та визнання незаконним та
скасування державного акту, -

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора м. Ялта
звернувся до суду з позовною заявою до
Ялтинської міської ради та ОСОБА_1, в
якої просить суд визнати недійсним п.1.3.
рішення № 26 37 сесії Ялтинської міської
ради 23 скликання від 30 травня 2001 року, а
також визнати незаконним та скасувати
державний акт на право власності серії
І-КМ № 088758 від 13 серпня 2001 року на
земельну ділянку, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0745 га, виданий
на ім'я ОСОБА_1.

Вимоги мотивує тим, що вказане
рішення та державний акт були прийняті
з порушенням вимог діючого
законодавства.

В судовому засіданні прокурор
Корчагіна А.В. підтримала позовну заяву
у повному обсязі.

Представник Ялтинської міської
ради у судове засідання не з'явився,
надав суду заяву про розгляд справи у
відсутність відповідача, з позовом
погодився.

Відповідачка ОСОБА_1 в судовому
засіданні пояснила суду, що вона не
заперечує проти позову, якщо Ялтинська
рада порушила Закон.

Заслухав сторони, з'ясувавши
письмові докази, які були надані
сторонами суду, встановивши усі
необхідні обставини справи, суд
приходить до висновку, що у задоволенні
позову заступнику прокурору м. Ялти
повинно бути відмовлено з наступних
підстав:

Судом встановлено, що відповідачка
ОСОБА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 11 жовтня 2000 року
(реєстровий № 1-2236) була власницею 2 /5
часток домоволодіння АДРЕСА_1, а 3/5
часток даного домоволодіння належали
ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу від 06 листопада 1984 року
(реєстровий №3-1989) (а.с.15).

Пунктом 1.3 рішення № 26 37-ї сесії 23-го
скликання Ялтинської міської ради від
30 травня 2001 року був затверджений
проект відводу земельної ділянки,
технічний звіт по встановленню меж
земельної ділянки відповідачці ОСОБА_1
та було надано у часткову приватну
власність 2/5 часток земельної ділянки,
загальною площею 0,0745 га для
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель по АДРЕСА_1, а 3/5
часток залишено за Ялтинською міською
радою (а.с.12).

В подальшому, 13 серпня 2001 року, ОСОБА_1
видано державний акт серії І-КМ № 088758
на право власності на 2/5 часток
вказаної земельної ділянки, загальною
площею 0,0745 га.

На даний час на підставі свідоцтва на
право власності від 21 травня 2012 року та
витягу про державну реєстрацію прав
від 21 травня 2012 року (№ 36697763), ОСОБА_1
повністю належить на праві власності
житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.16).

Ч. 2 ст.14 Конституції України
передбачено, що право власності на
землю гарантується. Це право
набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, - органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 1 статті 26 Закону України «Про
місцеве самоврядування в України»,-
рада приймає рішення щодо регулювання
земельних відносин виключно
відповідно та в порядку, передбаченому
Земельним кодексом України.

У відповідності до статті 26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
України» виключно на пленарних
засіданнях сільських, селищних,
міських рад вирішуються питання
вирішення відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 17 ЗК України (в
редакції 1991 року зі змінами, якій діяв
станом на 2000 рік), - громадяни,
заінтересовані у передачі їм у
власність земельних ділянок із земель
запасу, подають заяву про це до
сільської, селищної, міської, а у разі
відмови - до районної, міської, в
адміністративному підпорядкуванні
якої є район, Ради народних депутатів
за місцем розташування земельної
ділянки. У заяві зазначаються бажані
розмір і місце розташування ділянки,
мета її використання і склад сім'ї.

Відповідна Рада народних депутатів
розглядає заяву і у разі згоди передати
земельну ділянку у власність
громадянину замовляє землевпорядній
організації розробку проекту її
відведення. Проект відведення
земельної ділянки погоджується з
сільською (селищною) Радою народних
депутатів, з районними (міськими)
землевпорядним, природоохоронним і
санітарним органами, органом
архітектури і подається до районної
(міської) Ради народних депутатів для
прийняття рішення про передачу
громадянину земельної ділянки у
власність.

Передача у власність земельної
ділянки, що була раніше надана
громадянину, проводить сільськими,
селищними, міськими радами народних
депутатів за місцем розташування цієї
ділянки для будівництва для
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель в розмірах
згідно із ст. ст. 57, 67 ЗК України.

Зазначені земельні ділянки
передаються у власність на підставі
заяви громадянина і матеріалів, що
підтверджують її розмір
(земельна-кадастрова документація,
дані бюро технічної інвентаризації,
правлінь товариств і кооперативів
тощо). Ради народних депутатів
розглядають у місячний строк зазначені
заяви і матеріали та приймають
відповідні рішення.

Таким чином, судом достовірно
встановлено, що відповідачка ОСОБА_1
оформляла земельну ділянку у 2000 році ні
з земель запасу Ялтинської міської
ради, а земельну ділянку, яка раніше вже
була передана, як при домова територія
будинку по АДРЕСА_1, розміром 748 кв.м., на
якій розташований житловий будинок та
господарські і побутові будівля та
споруди: сарай літ. Б,Г,Ж, вбиральні літ.
В,Д, навіс літ. И, про що було вказано
нотаріусом у договорі купівлі-продажу
(а.с.15). А у зв'язку з тим, процедура
оформлення проходила відповідно до
вказаного Закону (ч. 2 ст. 17) та без
порушень.

Крім того, суд вважає безпідставним
посилання прокурора на порушення ст. 19
ЗК України, оскільки ця стаття
регулювала порядок надання земельних
ділянок у користування, а відповідачка
отримала земельну ділянку у власність,
що підтверджено державним актом (а.с.14).

Окрім цього, суд не погоджується з
доводами прокурора про те, що земельну
ділянку, на якій розташовано житловий
будинок, що знаходився у спільній
частковій власності громадян (тобто
відповідачки та її сусіда), надано
тільки одному співвласнику
пропорційно його частки. Як вбачається
з вказаного державного акту, 25 частки
земельної ділянки було надано ОСОБА_1, а
3/5 частки залишилось у власності
Ялтинської міської ради. Суд вважає, що
оскільки житловий будинок на той час
буд двоквартирний, а співвласник з
заявою на отримання земельної ділянки
не звертався, то Ялтинська міська рада
прийняла рішення відповідно до діючого
на той час законодавства.

Суд вважає, що посилання прокурора на
порушення відповідачами ст. 30 ЗК
України, яка діяла на той час, є також
безпідставне, оскільки ця стаття
регулювала перехід права на земельну
ділянку при переході права на будівлю і
споруду. Тоді як судом вже було вказано,
що при купівлі-продажу 2/5 часток
будівлі відповідачкою, земельна
ділянка продавцю не належала на праві
власності.

Крім того, на даний час судом
встановлено, що ОСОБА_1 з 21 травня 2012
року є єдиною власницею цього будинку
АДРЕСА_1, про що надані відповідні
документи (а.с.16), тобто права нікого з
співвласників не порушені.

А тому посилання прокурора на
порушення з боку відповідачки ст. 42 ЗК
України, яка діяла на той час, також є
незаконним, оскільки вона регулює
порядок використання земельних
ділянок громадянами, яким жилий
будинок належить на праві спільної
власності.

Таким чином, рішення № 26 37-ї сесії
Ялтинської міської ради 23-го скликання
від 30 травня 2001 прийнято без порушень
вище перелічених вимог законодавства,
у зв'язку із чим не підлягає визнанню
недійсним.

Право посвідчене державним актом є
похідним від відповідного рішення
органу місцевого самоврядування про
передачу у власність земельної
ділянки, а тому суд не находить ніяких
законних підстав для того, щоб
визнавати державний акт на ім'я ОСОБА_1
(серії І-КМ №088758) від 13 серпня 2001 року на
право власності на 2/5 земельної
ділянки, площею 0,0745 га, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, незаконним та
скасовувати його. Державний акт був
отриманий відповідно до діючого
законодавства на той час.

Усі вказані доводи прокурора є
безпідставними, а визнання
відповідачами позову без надання
законних доказів не може бути законною
підставою для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК
України, ч. 2 ст. 14, ст. 19 Конституції
України, ст. 26 Закону України «Про
місцеве самоврядування в України», ст.
17 ЗК України (в редакції 1991 року зі
змінами, якій діяв станом на 2000 рік), суд

ВИРІШИВ:

В позові Заступника прокурора м. Ялта в
інтересах держави про визнання
недійсним п. 1.3 рішення 37-ї сесії 23-го
скликання Ялтинської міської ради № 26
від 30 травня 2001 року та визнання
незаконним та скасування державного
акту на право приватної власності
серії І-КМ № 088758 від 13 серпня 2001 року на
2/5 частки земельної ділянки, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площею
0,0745 га, виданий на ім'я ОСОБА_1 -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене
в апеляційному порядку до Апеляційному
суду АРК через Ялтинський міський суд в
порядки та строки, передбачені ст. ст.
294-296 ЦПК України.

СУДДЯ: