У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Мостової Г.І.,

Наумчука М.І.,
Олійник А.С.,

розглянувши цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Корсунь-Шевченківського
районного Черкаської області від 12
травня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Черкаської області від 26 червня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
указаним позовом. Зазначало, що
відповідач порушив умови кредитного
договору, згідно якого 10 жовтня 2006 року
відповідач отримав кредит у розмірі 5 700
грн у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну карту зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом, у
результаті чого виникла
заборгованість у розмірі 22907 грн 17 коп.,
яку він добровільно погашати не бажає.
Посилаючись на наведене, просило
задовольнити позов.

Рішенням Корсунь-Шевченківського
районного Черкаської області від 12
травня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Черкаської
області від 26 червня 2014 року, позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ПАТ КБ «Приватбанк»
заборгованість по кредитному договору
від 10 жовтня 2006 року у розмірі 22 907 грн 17
коп. Вирішено питання про стягнення
судових витрат.

ОСОБА_3 звернувся до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із касаційною скаргою, в якій
просить оскаржувані судові рішення
скасувати, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, передати справу
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Судом установлено, що 10 жовтня 2006 року
між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_3 був
укладений кредитний договір шляхом
приєднання згідно якого банк надав
йому кредит в розмірі 250 грн у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну карту із сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 36 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Відповідно до довідки позивач на
підставі п. 5.3 Умов і правил надання
банківських послуг змінив розмір
кредитного ліміту 7 грудня 2006 року до 4500
грн, 24 грудня 2008 року до 5700 грн, 10 січня
2009 року до 4500 грн.

На порушення умов зазначеного договору
відповідач свої зобов'язання не
виконував, у зв'язку з чим станом на 28
лютого 2014 року утворилась
заборгованість у розмірі 22907 грн 17 коп.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив із
того, що строк позовної давності не
пропущено, оскільки строк дії договору
пролонгувався, строк дії платіжної
картки закінчувався у серпні 2012 року.

Однак з такими висновками погодитися
неможливо.

Статтею 60 ЦПК України на сторін
покладено обов'язок довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, щодо
яких у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Відповідно до статті 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо за
своїм внутрішнім переконанням.
Результати оцінки доказів
відображаються в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до Умов і Правил надання
банківських послуг, які разом із
заявами клієнта складають договори про
надання банківських послуг у вигляді
видачі ОСОБА_3 банківських карток,
термін дії кредитного ліміту
збігається з терміном дії платіжних
карток (п. 6 заяви, п. п. 9.3, 9.6, 9,7 Умов, п. п.
3.1.1, 3.1.2, 3.1.3 Правил користування
платіжною карткою).

З огляду на викладене, висновки судів
про пролонгацію договору безпідставні,
оскільки виходячи із його умов строк
його дії збігається з терміном дії
картки зазначеній на ній.

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Пунктом 5. 4 Правил користування
платіжною карткою встановлено, що
строк погашення процентів за кредитом
здійснюється щомісячно.

Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань, що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на підставі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254
ЦК України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

Як встановлено судом, останній платіж
відповідачем здійснено 20 березня 2008
року.

Стягуючи заборгованість суди не
встановили конкретних дат початку
перебігу загального строку позовної
давності та строку позовної давності
щодо вимог про стягнення штрафу, не
врахували заяву відповідача про їх
застосування та не спростували доводів
відповідача про їх сплив.

Згідно п. п. 8. 6 Умов та правил надання
банківських послуг при порушенні
позичальником строків платежів по
кожному з грошових зобов'язань,
передбачених цим договором більш ніж
на 120 днів, позичальник зобов'язаний
сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. +
5% від суми позову.

Однак вирішуючи питання про стягнення
штрафів суди не з'ясували коли у банку
виникло право на стягнення штрафу.

Порушення судами при розгляді справи
норм процесуального права (ст. ст. 10, 60,
179 ЦПК України) унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для її правильного
вирішення, тому рішення судів першої та
апеляційної інстанції не можуть
вважатись законними і обґрунтованими
та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Корсунь-Шевченківського
районного Черкаської області від 12
травня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Черкаської області від 26 червня 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк Судді:Т.Л.
Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук
А.С. Олійник