У х в а л а

іменем україни

10 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,суддів:
Дем'яносова М.В.,Попович О.В.,Мостової
Г.І.,Ступак О.В.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» до ОСОБА_6,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сервіс № 100» про
стягнення заборгованості за договором
кредиту, за касаційною скаргою
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сервіс № 100» на
рішення Тернівського районного суду м.
Кривого Рогу від 1 квітня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 2 липня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «Приватбанк» (далі -
ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду
з позовом про стягнення з відповідача
заборгованості за договором кредиту.

Рішенням Тернівського районного суду
м. Кривого Рогу від 1 квітня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 2 липня 2014 року, позов
задоволено частково.

Стягнуто на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» 17 825,66 грн заборгованості
за кредитним договором солідарно з
ОСОБА_6 та ТОВ «Сервіс №100».

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У задоволенні позову в іншій частині
відмовлено.

Не погодившись із зазначеними судовими
рішеннями, ТОВ «Сервіс № 100» звернулося
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ з касаційною
скаргою, в якій просило скасувати
оскаржувані судові рішення та передати
справу на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Судом встановлено, що 12 березня 2008 року
ПАТ КБ «ПриватБанк» уклало з ТОВ
«Сервіс № 100» договір про надання
овердрафтового кредиту № 11-08/ОВ з
лімітом 80 тис. грн, періодом
користування 30 днів і проведенням
платежів клієнта до 23 червня 2009 року.
Для нарахування відсотків за кредитом
використовувалася диференційна
відсоткова ставка з мінімальним
показником 13,5 %, максимальним - 18 % на
рік, зі збільшенням відсоткової ставки
до 36 % на рік від суми залишку
заборгованості у разі порушення
будь-якої з умов договору.

Виконання зобов'язання за кредитним
договором було забезпечено порукою
ОСОБА_6, про що укладено Договір поруки
№ 1.

Звертаючись до суду з позовом, банк
зазначав, що ТОВ «Сервіс № 100» не у
повному обсязі виконало зобов'язання
за кредитним договором, внаслідок чого
у нього виникла заборгованість у
розмірі 25 196,16 грн, яку позивач просив
стягнути солідарно з боржника та
поручителя.

Наведена вище сума є пенею, що
обчислена згідно з розділом 5
кредитного договору, яким передбачено
відповідальність сторін за
невиконання його умов.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, виходив із
обґрунтованості вимог позивача про
солідарне стягнення заборгованості за
кредитним договором у межах 17 825,66 грн.
Також судом не було зменшено розмір
неустойки

Однак із таким висновком суду
погодитися не можна, так як він
суперечить вимогам закону та не
ґрунтується на доказах, наявних у
матеріалах справ.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
(стаття 526 ЦК України).

Згідно зі статтею 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК
України розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні
частини 3 статті 551 ЦК України можна
вважати, зокрема, ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу (наприклад, відсутність
негативних наслідків для позивача
через прострочення виконання
зобов'язання).

Положення частини 3 статті 551 ЦК України
з урахуванням загальних засад
цивільного законодавства та частини 4
статті 10 ЦПК України щодо обов'язку
суду сприяти сторонам у здійсненні
їхніх прав надають право суду зменшити
розмір неустойки за умови, що її розмір
значно перевищує розмір збитків.

Задовольняючи позов частково, суд
належним чином не встановив розмір
збитків, завданих ПАТ «КБ «Приватбанк»
несвоєчасним погашенням TOB «Сервіс №
100» заборгованості за кредитним
договором, а висновок суду про те, що
розмір пені не перевищує збитки не
підтверджено жодними доказами.

Крім цього, суд не спростував доводи
ТОВ «Сервіс № 100» про те, що вони
повністю виконали зобов'язання за
кредитним договором, відсотки за
кредитом сплачували у підвищеному
розмірі та що порушення кредитного
зобов'язання було зумовлено
об'єктивними обставинами та не завдало
значних збитків учасникам
господарських відносин.

Таким чином висновок суду першої
інстанції про стягнення з відповідачів
неустойки (пені) у розмірі 17 825,66 грн не є
безспірним.

Апеляційний суд у порушення вимог,
встановлених статтями 303, 315 ЦПК
України, належним чином не перевірив
рішення суду першої інстанції на
предмет його законності та
обґрунтованості.

За таких обставин суди неправильно
застосували норми матеріального права,
в порушення норм процесуального права
не встановили всіх фактичних обставин,
які мають значення для правильного
вирішення справи, відтак судові
рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції з підстав,
визначених частиною 2 статті 338 ЦПК
України.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сервіс №
100» задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м.
Кривого Рогу від 1 квітня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 2 липня
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. ДьомінаСудді:М.В.
Дем'яносов Г.І. Мостова О.В. Попович О.В.
Ступак