У х в а л а

іменем україни

29 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Мостової Г.І..,

Мартинюка
В.І., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Запорізького
міжрайонного екологічного прокурора в
інтересах держави в особі державного
підприємства «Кам'янсько-Дніпровське
лісове господарство», Запорізького
обласного управління лісового та
мисливського господарства до
Енергодарської міської ради, ОСОБА_3
про визнання незаконним та скасування
рішення Енергодарської міської ради,
визнання недійсним виданого на його
підставі державного акта на право
власності на землю та повернення
земельної ділянки, за касаційною
скаргою заступника Дніпровського
екологічного прокурора на рішення
Енергодарського міського суду
Запорізької області від 27 травня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 29 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року Запорізький
міжрайонний екологічний прокурор
звернувся до суду в інтересах
державного підприємства
«Кам'янсько-Дніпровське лісове
господарство» ( далі - ДП
«Кам'янсько-Дніпровське лісове
господарство»), Запорізького обласного
управління лісового та мисливського
господарства до Енергодарської
міської ради, ОСОБА_3 про визнання
незаконним та скасування рішення
Енергодарської міської ради, визнання
недійсним виданого на його підставі
державного акта на право власності на
землю та повернення земельної ділянки.

В обґрунтування позову зазначав, що
проведеною прокурорською перевіркою
встановлено, що рішенням
Енергодарської міської ради № 249 від 16
червня 2010 року ОСОБА_3 було передано у
власність земельну ділянку площею 0,12
га для садівництва, на підставі
вказаного рішення відповідач отримав
державний акт на право власності на
землю.

Посилаючись на те, що зазначене рішення
міської ради прийнято усупереч вимогам
чинного земельного та лісового
господарства, оскільки спірна земельна
ділянка належить до земель
лісогосподарського призначення й
знаходиться у постійному користуванні
ДП «Кам'янсько-Дніпровське лісове
господарство», крім того, входить до
складу земель ландшафтного заказника
місцевого значення «Іванівський бір» і
відноситься до земель
природно-заповідного фонду, а відтак -
підлягає скасуванню з визнанням
недійсним виданого на його підставі
державного акта на право власності на
земельну ділянку й повернення її до
державної власності, Запорізький
міжрайонний екологічний прокурор
просив визнати незаконним та скасувати
рішення Енергодарської міської ради №
249 від 16 червня 2010 року в частині
надання у приватну власність ОСОБА_3
для ведення садівництва земельної
ділянки площею 0,12 га, що розташована по
АДРЕСА_1; визнати недійсним державний
акт на право власності на землю серії
ЯК № 934825, виданий ОСОБА_3 15 липня 2010
року; скасувати реєстрацію права
власності та повернути вказану
земельну ділянку у державну власність.

Рішенням Енергодарського міського
суду Запорізької області від 27
травня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 29 жовтня 2013 року, в
задоволенні позову Запорізького
міжрайонного екологічного прокурора
ДП «Кам'янсько-Дніпровське лісове
господарство», Запорізького обласного
управління лісового та мисливського
господарства відмовлено.

У касаційній скарзі заступник
Дніпровського екологічного прокурора
просить рішення Енергодарського
міського суду Запорізької області від

27 травня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Запорізької області від

29 жовтня 2013 року скасувати й ухвалити у
справі нове рішення про задоволення
позову в повному обсязі, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційних скарг, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення
зазначеним вимогам закону не
відповідають.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України суд не
бере до уваги докази, які одержані з
порушенням порядку, встановленого
законом.

Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Частиною 1 ст. 55 ЗК України передбачено,
що до земель лісогосподарського
призначення належать землі, вкриті
лісовою рослинністю, а також не вкриті
лісовою рослинністю, нелісові землі,
які надані та використовуються для
потреб лісового господарства.

За правилами ст. 20 ЗК України
віднесення земель до тієї чи іншої
категорії здійснюється на підставі
рішень органів державної влади та
органів місцевого самоврядування
відповідно до їх повноважень.

Згідно з ч. 4 ст. 20 ЗК України зміна
цільового призначення земель, зайнятих
лісами, провадиться з урахуванням
висновків органів виконавчої влади з
питань охорони навколишнього
природного середовища та лісового
господарства.

Право власності на земельну ділянку і
право постійного користування
земельною ділянкою посвідчується
державними актами (ч. 1 ст. 126 ЗК України).

Відповідно до положень п. 5 Прикінцевих
положень Лісового Кодексу України
(далі - ЛК України) до одержання в
установленому порядку державними
лісогосподарськими підприємствами
державних актів на право постійного
користування земельними лісовими
ділянками, документами, що
підтверджують це право на раніше
надані землі, є планово-картографічні
матеріали лісовпорядкування.

Як убачається з матеріалів справи,
предметом судового спору є земельна
ділянка площею 0,12 га, що розташована по
АДРЕСА_1, передана у власність
відповідачу ОСОБА_3

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної

інстанції, виходив із недоведеності та
безпідставності вимог прокурора,

оскільки позивачем суду не надано
державного акта на право користування
спірною земельною ділянкою особами, в
інтересах яких подано позов, отже
доводи про належність земельної
ділянки до земель лісового фонду та до
складу земель ландшафтного заказника
місцевого значення «Іванівський бір»
нічим не підтверджені.

При цьому суди попередніх інстанцій
послалися на листи ДП
«Кам'янсько-Дніпровське лісове
господарство», які не є допустимими й
належними доказами у розумінні ст. ст.
57-59 ЦПК України, доказами підтвердження
цільового призначення земель та
доказами на наявність чи відсутність
прав у авторів таких листів.

Між тим, із матеріалів справи
вбачається, що обставини про
належність спірної земельної ділянки
до земель лісового фонду та до складу
земель ландшафтного заказника
місцевого значення «Іванівський бір»
позивач підтверджував
планово-картографічними матеріалами
лісовпорядкування, які є допустимими
доказами з огляду на правила,
встановлені п. 5 Прикінцевих положень
ЛК України, та яким суди на порушення
вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України не дали
належної правової оцінки й дійшли
передчасного висновку щодо
відсутності правових підстав для
задоволення позову

Матеріали справи не містять відомостей
про те, що питання зміни цільового
призначення спірної земельної ділянки
вирішувалось у встановленому законом
порядку у відповідності до положень ст.
57 ЛК України та ч. 4 ст. 20 ЗК України.

Також відсутні відомості про
розмежування земель міста й ДП
«Кам'янсько-Дніпровське лісове
господарство», відсутні державні акти
про віднесення спірної земельної
ділянки до земель м. Енергодара чи до
земель ДП «Кам'янсько-Дніпровське
лісове господарство».

Судом не вирішувалось питання та
належним чином не було роз'яснено
сторонам щодо призначення експертизи
землевпорядних документів.

Крім того, судами не було з'ясовано, чи є
ОСОБА_3 членом СГТ «Волна», оскільки з
відповіді СГТ «Волна» вбачається, що
станом на

23 серпня 2012 року ОСОБА_3 не був членом
товариства та на території як СГТ
«Волна» так і м. Енергодара вулиця з
назвою «Каховська» відсутня.

Оскільки допущені судами порушення
норм процесуального права
унеможливлюють встановлення фактичних
обставин справи, що мають значення для
правильного її вирішення, судові
рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції відповідно до
правил ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів Судової

палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу заступника
Дніпровського екологічного прокурора
задовольнити частково.

Рішення Енергодарського міського суду
Запорізької області від 27 травня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 29 жовтня 2013
року скасувати.

Справу за позовом Запорізького
міжрайонного екологічного прокурора в
інтересах держави в особі державного
підприємства «Кам'янсько-Дніпровське
лісове господарство», Запорізького
обласного управління лісового та
мисливського господарства до
Енергодарської міської ради, ОСОБА_3
про визнання незаконним та скасування
рішення Енергодарської міської ради,
визнання недійсним виданого на його
підставі державного акта на право
власності на землю та повернення
земельної ділянки передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

В.О.
Кузнєцов

Судді:
Т.Л.
Ізмайлова

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

Д.О. Остапчук