У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О., суддів:
Горелкіної Н.А., Іваненко Ю.Г.,
Завгородньої І.М., Ситнік
О.М.,розглянувши в судовому засіданні
справу за справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Одеської обласної
дирекції акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_7,
ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за
кредитом та звернення стягнення на
предмет іпотеки; за зустрічним позовом
ОСОБА_8 до публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» в
особі Одеської обласної дирекції
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль», приватного нотаріуса
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_9, третя особа −? ОСОБА_7,
про визнання поруки та іпотеки
припиненими, визнання правочинів
недійсними, зобов'язання вчинити певні
дії, за касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» на рішення апеляційного
суду Одеської області від 01 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2009 року публічне акціонерне
товариство «Райффайзен Банк Аваль» в
особі Одеської обласної дирекції
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль») звернулося до суду з позовом, у
якому зазначало, що відповідно до
генеральної кредитної угоди від 03
березня 2006 року № 010/03-4/06-125 ОСОБА_7 було
відкрито відновлювану кредитну лінію у
розмірі 120 тис. доларів США зі
строком повернення до 03 березня 2011
року.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем ОСОБА_7 зобов'язань за
кредитними договорами утворилася
заборгованість у розмірі 150 224,06 доларів
США, що за курсом НБУ становить 1 200 740
грн. 93 коп.

На забезпечення виконання зобов'язань
за генеральною кредитною угодою 06
березня 2006 року між позивачем та
відповідачем ОСОБА_8 було укладено
іпотечний договір та договір поруки.

Позивач просив стягнути солідарно з
відповідачів вказану заборгованість
за кредитом та у рахунок погашення
заборгованості звернути стягнення на
предмет іпотеки.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 16 січня

2013 року позов задоволено. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі
Одеської обласної дирекції АТ
«Райффайзен Банк Аваль»
заборгованість за генеральною
кредитною угодою № 010/03-4/06-125 від 03
березня 2006 року, за якою:

заборгованість за кредитним договором
від 03 березня 2006 року № 014/03-4/06-126,
а саме: заборгованість за кредитом - 236
814 грн. 05 коп., що за курсом НБУ на 04
вересня 2012 року складає 29 627,68 доларів
США, заборгованість за відсотками - 132 546
грн. 56 коп., що за курсом НБУ на 04
вересня 2012 року складає 16 582,83 доларів
США, пеня - 53 491 грн.

35 коп., що за курсом НБУ на 04 вересня 2012
року складає 6692,27 доларів США;

заборгованість за кредитним договором
від 07 червня 2007 року № 014/15-79/07-302,
а саме: заборгованість за кредитом - 313
880 грн. 15 коп., що за курсом НБУ на 04
вересня 2012 року складає 39 269,38 доларів
США, заборгованість за відсотками - 169 975
грн. 70 коп., що за курсом НБУ на 04 вересня
2012 року складає 21 265,57 доларів США, пеня -
69435 грн. 40 коп., що за курсом НБУ на 04
вересня 2012 року складає 8687,03 доларів
США;

заборгованість за кредитним договором
від 09 серпня 2007 року № 014/15-79/07-422,
а саме: заборгованість за кредитом - 110
714 грн. 96 коп., що за курсом НБУ на
04 вересня 2012 року складає 10 705,65 доларів
США, пеня - 28 312 грн. 50 коп., що за курсом
НБУ на 14 вересня 2012 року складає 3542,16
доларів США.

Звернуто стягнення на нерухоме майно,
що належить ОСОБА_8, та є предметом
іпотеки за договором від 06 березня 2006
року, в рахунок погашення
заборгованості перед ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Одеської обласної
дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль»
шляхом проведення прилюдних торгів із
зазначенням початкової вартості та
пріоритетності вимог інших кредиторів.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.У задоволенні зустрічного
позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 01 жовтня 2013 року рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 16 січня 2013 року задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
заборгованість за кредитним договором
№ 014/03-4/06-126 від 03 березня 2006 року, яка
складається із заборгованості за
кредитом −? 236 814 грн. 05 коп., що за
курсом НБУ складає 29 627,68 доларів США,
заборгованості за відсотками −? 132 546
грн. 56 коп., що за курсом НБУ складає 16
582,83 доларів США, пені −? 53491 грн. 35 коп.,
що за курсом НБУ складає 6692,27 доларів
США; заборгованості за кредитним
договором від 07 червня 2007 року №
014/15-79/07-302, яка складається із
заборгованості за кредитом −? 313 880 грн.
15 коп., що за курсом НБУ складає 39 269,38
доларів США, заборгованості за
відсотками −? 169 975 грн. 70 коп., що за
курсом НБУ складає 21 265,57 доларів США,
пені −? 69 435 грн. 40 коп., що за курсом НБУ
складає 8687,03 доларів США;
заборгованості за кредитним договором
від 09 серпня 2007 року № 014/15-79/07-422, а саме:
заборгованості за кредитом −? 110 714 грн.
96 коп., що за курсом НБУ на 04 вересня 2012
року складає 13 851,49 доларів США,
заборгованості за відсотками −? 85 570
грн. 26 коп., що за курсом НБУ складає 10
705,65 доларів США, пені −? 28 312 грн. 50 коп.,
що за курсом НБУ складає 3542,16 доларів
США, а всього −? 1 200 740 грн. 93 коп., що за
курсом НБУ складає 150 224,06 доларів США.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат. У іншій частині позову
відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_8 задоволено
частково. Визнано припиненою поруку за
договорами поруки № 010/03-4/06-125/2 від

03 березня 2006 року та № 014/15-79/07-302/1 від 07
червня 2007 року. У іншій частині
зустрічного позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Одеської обласної
дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль»,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити у
силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
вивчивши матеріали цивільної справи та
дослідивши доводи касаційної скарги,
вважає, що вона має бути задоволена
частково.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для цієї справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», суд першої
інстанції вважав, що за кредитними
договорами ОСОБА_7 має заборгованість
із повернення коштів, відсотків за
користування кредитами та пеню за
неналежне виконання своїх зобов'язань,
тому задовольнив позовні вимоги у
повному обсязі, погодившись із
розрахунком заборгованості, наданим
банком. Також вважав, що задоволенню
підлягають вимоги про солідарне
стягнення заборгованості з
позичальника та поручителів, які
зобов'язувалися відповідати за
зобов'язаннями ОСОБА_7 у повному обсязі
та звернув стягнення на предмет
іпотеки, вважаючи за необхідне
реалізувати його шляхом проведення
публічних торгів.

Відмовляючи у зустрічному позові,
вважав, що ОСОБА_8 при підписанні
договору поруки була обізнана з
можливістю укладання та надала згоду
на укладання додаткових договорів.

Суд апеляційної інстанції,
задовольняючи зустрічний позов,
врахував, що договором поруки
передбачена письмова згода сторін на
внесення змін до умов та строку
виконання договору. Також зазначено, що
звернення стягнення на предмет іпотеки
не можливо, оскільки у закладеній
квартирі проживають неповнолітні
дочка та онуки ОСОБА_8, а органом опіки
та піклування не залучено до участі у
справі.

Судами встановлено, що 03 березня 2006
року між позивачем та відповідачем
ОСОБА_7 укладено генеральну кредитну
угоду

№ 010/03-4/06-125, відповідно до якої було
відкрито відновлювану кредитну лінію у
розмірі 120 тис. доларів США строком до 03
березня 2011 року. У рамках генеральної
кредитної угоди між позивачем та
відповідачем ОСОБА_7 укладені:

- кредитний договір від 03 березня 2006
року № 014/03-4/06-126, за умовами якого
ОСОБА_7 надано кредит на споживчі цілі у
розмірі

50 тис. доларів США, із сплатою 15 % річних,
строком погашення до

03 березня 2011 року;

- додаткова угода № 1 від 12 грудня 2007
року до кредитного договору № 014/03-4/06-126
про збільшення процентів за
користування кредитом до 16,5 %;

- кредитний договір від 07 червня 2007 року
№ 014/15-79/07-302, за умовами якого ОСОБА_7
надано кредит на споживчі цілі у
розмірі

60 тис. доларів США, із сплатою 14,5 %
річних, строком погашення до

07 червня 2010 року;

- додаткова угода № 3 від 12 грудня 2007
року до кредитного договору № 014/15-79/07-302
про збільшення процентів за
користування кредитом до 16,5 %;

- кредитний договір від 09 серпня 2007
року № 014/15-79/07-422, за умовами якого
ОСОБА_7 надано кредит на споживчі цілі у
розмірі

20 тис. доларів США, із сплатою 14,5 %
річних, строком погашення до

09 серпня 2010 року;

- додаткова угода № 3 від 12 грудня 2007
року до кредитного договору № 014/15-79/07-422
про збільшення процентів за
користування кредитом до 16,5 %.

На забезпечення виконання зобов'язань
за вказаними договорами укладено:
договір іпотеки від 06 березня 2006 року,
відповідно до якого ОСОБА_8 передано в
іпотеку квартиру АДРЕСА_4 договори
поруки від 03 березня 2006 року №
010/03-4/06-125/2 та від 07 червня 2007 року №
014/15-79/07-302/1, згідно з якими ОСОБА_8 у
повному обсязі взяла на себе
зобов'язання ОСОБА_7, що виникають з
генеральної кредитної угоди від 03
березня 2006 року.

Відповідно ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитор)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальнику у розмірі та на
умовах, передбачених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити відсотки.
Відповідно п. 5.1. генеральної кредитної
угоди позичальник зобов'язався
використовувати кредит забезпечити
повернення отриманого кредиту і сплату
нарахованих відсотків відповідно до
умов кредитних договорів, укладених у
рамках цієї угоди.

Суди визначили розмір заборгованості
за кредитними договорами та стягнули
її з позичальника.

Разом з тим суд апеляційної інстанції,
задовольняючи позов ОСОБА_8, правильно
зробив висновок, що з укладанням
додаткових угод до кредитних договорів
кредитор та позичальник дійшли згоди
про підвищення процентної ставки за
користування кредитом з 14,5 % та 15 % до 16,5
%, що тягне за собою збільшення
відповідальності поручителя, яка не
надавала згоди на вказані зміни
договору.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновки суду
апеляційної інстанції щодо визнання
договору поруки припиненим.

Згідно зі ст. ст. 589, 590 ЦК України та ст. 33
Закону України «Про іпотеку» у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду. Згідно зі ст. 39
Закону України «Про іпотеку» у разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки в рішенні
суду зазначаються і спосіб реалізації
предмета іпотеки шляхом проведення
публічних торгів або із застосуванням
процедури продажу, встановленою ч. 1 ст.
38 цього Закону, яка передбачає право
іпотекодержателя на продаж предмета
будь-якій особі−?покупцеві.

Судом апеляційної інстанції
відмовлено у зверненні стягнення на
предмет іпотеки, оскільки до участі в
справі не притягувався орган опіки та
піклування, який повинен був надати
суду висновок щодо охорони інтересів
неповнолітніх дітей при вирішенні
питання про звернення стягнення на
майно, в якому мешкають неповнолітні.

Суд апеляційної інстанції не врахував
той факт, що перед укладанням договору
іпотеки та договору внесення змін та
доповнень до договору іпотеки
позивачем були витребувані у ОСОБА_8
необхідні документи, а саме, довідки
про осіб (враховуючи неповнолітніх), що
зареєстровані та мешкають у квартирі,
яка була предметом іпотеки.

Із матеріалів справи встановлено, що на
момент укладення договору іпотеки (06
березня 2006 року) та на момент укладення
договору про внесення змін та
доповнень до договору іпотеки (07 червня
2007 року) ОСОБА_8 з 1994 року мешкала та
була зареєстрована не у заставній
квартирі, а за адресою: квартира
АДРЕСА_1 що підтверджується наявними у
матеріалах справи копіями паспорта
ОСОБА_8 (а.с. 40, 59, том 1), а також
відповідними договорами поруки та
іпотеки, укладеними за період з 06
березня 2006 року по 07 червня 2007 року.

Укладаючи спірні договори іпотеки та
змін і доповнень до нього, ОСОБА_8
усвідомлювала, що в разі передачі
зазначеної квартири в іпотеку
позивачу, вона не порушує права власної
неповнолітньої (малолітньої) дитини,
яка зареєстрована, мешкає та має право
користування іншим житлом.

З метою встановлення місця реєстрації
членів родини

ОСОБА_8, які мешкають у заставній
квартирі, судом були витребувані дані
адресного бюро щодо кожного з них.

Згідно з отриманими судом відповідями
адресного бюро станом на грудень 2012
року нижчевказані особи зареєстровані
за такими адресами:

ОСОБА_8 −? АДРЕСА_1;

ОСОБА_10 −? АДРЕСА_2;

ОСОБА_11 - АДРЕСА_5

ОСОБА_12 −? АДРЕСА_3;

ОСОБА_13, 01 серпня 2012 року, за місцем
реєстрації чи матері −? ОСОБА_10 -
АДРЕСА_2, чи батька −? ОСОБА_12 −?
АДРЕСА_3.

Відповідно до п. 44 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
суди повинні виходити із того, чи мала
дитина право власності на предмет
іпотеки чи право користування
предметом іпотеки на момент укладення
договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені
без згоди іпотекодержателя після
укладення договору іпотеки (наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки) не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування.

Відповідно до листа Міністерства
юстиції України від 25 липня

2006 р. № 19- 50-556 «Щодо отримання згоди
органів опіки та піклування» для
встановлення факту користування
нерухомим майном нотаріуси
витребовують довідку про реєстрацію
місця проживання або місця перебування
дитини за адресою майна, що
відчужується або заставляється, видану
житлово-експлуатаційною організацією
або іншим відповідним уповноваженим
органом з питань реєстрації. Коли з
поданих документів нотаріусом
встановлено, що така дитина проживає за
іншою адресою, ніж адреса майна, що
відчужується, а також те, що така дитина
не має права власності на це майно (його
частину) нотаріус має право не
витребувати згоду органу опіки та
піклування на посвідчення такого
правочину.

Таким чином, як на момент укладання
іпотечного договору, так і на момент
розгляду справи судом першої інстанції
вищевказані особи, враховуючи
малолітніх дітей, у зазначеній
заставній квартирі не мешкали і не були
зареєстровані, а мешкали в іншому
житлі, у зв'язку з чим ані майнового
права, ані права користування
квартирою, що є предметом іпотеки, не
мали.

Аналогічна правова позиція висловлена
у постанові Верховного Суду України
від 12 вересня 2012 року № 6-82цс12.

Враховуючи зазначене, рішення суду
апеляційної інстанції в частині
відмови у зверненні стягнення на
предмет іпотеки необхідно скасувати із
направленням справи на новий судовий
розгляд до суду апеляційної інстанції,
а в решті судове рішення залишити без
змін.

Керуючись статтями 333, 336, 338, 343, 344, 345, 349
ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Одеської обласної
дирекції акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 01 жовтня 2013 року у частині
відмови у зверненні стягнення на
предмет іпотеки скасувати, справу у цій
частині направити до суду апеляційної
інстанції на новий судовий розгляд.

В іншій частині рішення апеляційного
суду Одеської області від 01
жовтня 2013 року залишити без змін

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: П.О.
Гвоздик Судді: Н.А.
Горелкіна І.М. Завгородня Ю.Г.
Іваненко О.М. Ситнік