Провадження 2/255/216/2014
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 січня 2014 року Ворошиловський
районний суд м. Донецька у складі:
головуючого судді - Орєхова О.І.,
при секретарі - Ангеліній Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа відділ опіки та
піклування виконавчого комітету
Ясинуватської міської ради про надання
дозволу на виїзд за кордон особи, що не
досягла 16-річного віку, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до
Ворошиловського районного суду м.
Донецька з позовною заявою до ОСОБА_2,
третя особа відділ опіки та піклування
виконавчого комітету Ясинуватської
міської ради про надання дозволу на
виїзд за кордон особи, що не досягла
16-річного віку, посилаючись на наступні
ОСОБА_1 в період з 15 червня 2002 року по 16
жовтня 2003 року перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2.
В цьому шлюбі у сторін народилася
дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Після розірвання шлюбу з відповідачем,
син проживає з позивачкою і перебуває
на її повному утриманні, оскільки
відповідач призначені рішенням
Ясинуватського міськрайонного суду
Донецької області аліменти на
утримання дитини не сплачує, жодної
матеріальної допомоги не надає.
Наприкінці літа 2009 року, позивачка
разом з дитиною переїхала на тимчасове
місце проживання до м. Санкт-Петербург
Російської Федерації і на сьогоднішній
день має намір продовжити там, оскільки
з 07 квітня 2010 року перебуває у
зареєстрованому шлюбі з громадянином
Росії - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.
При цьому позивачка зазначає, що вона
та її чоловік у м. Санкт-Петербурзі
мають постійне місце роботи,
проживають разом із дитиною, з 09 червня
2012 року позивачка отримала вид на
проживання іноземного громадянина
строком до 04 червня 2017 року НОМЕР_3 та
має намір у подальшому отримати
громадянство Російської Федерації і
придбати власне житло, а дитина має
доступ до безкоштовного навчання, а
саме відвідує школу №240 Кіровського
району Санкт-Петербурга, а отже має
можливість отримати повну середню
освіту, а у подальшому і вищу освіту у
Російській Федерації.
За роки проживання ОСОБА_1 разом із
сином у м. Санкт-Петербурзі Російської
Федерації, позивачка кожного літа
привозить дитину в Україну у м.
Ясинувата для літнього відпочинку на
канікулах та відвідування бабусі і
батька , жодних перешкод у спілкуванні
між сином та батьком не створює.
Кожного року наприкінці літа, коли
позивачці разом з дитиною потрібно
виїжджати до м. Санкт-Петербург
Російської Федерації (дитині на
навчання, а позивачці на роботу), між
позивачкою та відповідачем виникають
суперечки стосовно отримання дозволу
на вивіз дитини за межі України. Такі
суперечки ініціює відповідач, ставлячи
перед позивачкою різноманітні умови,
за яких він надасть ОСОБА_1 нотаріальну
заяву про дозвіл вивозу за межі
України, і такі умови вперш за все
стосуються аліментних зобов'язань щодо
утримання дитини. Так, у 2011 році,
позивачка для отримання раніш
зазначеного дозволу на 2011-2012 роки за
умовами відповідача була вимушена
відкликати виконавчий лист, щодо
стягнення з відповідача аліментів на
утримання дитини, а у 2012 році для
отримання дозволу на 2012-2013 роки,
передала останньому оригінал цього
документу безпосередньо у нотаріуса,
щоб він підписав відповідну
нотаріальну заяву. В обґрунтування
своїх умов, відповідач у грубій формі
вимагає від ОСОБА_6 докази того. що в
подальшому вона не буде звертатися до
виконавчої служби для стягнення з
нього аліментів на утримання дитини,
хоча оригінал відповідного
виконавчого документу знаходиться у
нього, мотивуючи це своїм низьким
матеріальним становищем, вимагає гроші
і навіть придбання для нього в Україні
житла, в обмін на вивіз дитини. Таким
чином, відповідач на компроміс не йде і
турбується лише про своє матеріальне
Позивачка зазначає, що вона хоче мати
можливість без перешкод привозити сина
до України та вивозити його за межі
України в будь-який час по мірі
необхідності, крім того, ОСОБА_1 має
реальну можливість, а дитина бажання
відпочивати та оздоровлюватися на
території України і за її межами, але
така поведінка відповідача є основною
перепоною для цього.
Тому, позивачка ОСОБА_1 звернулася до
суду з даним позовом і просить суд
надати ОСОБА_1, дозвіл на вивіз
малолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
до Російської Федерації на постійне
місце проживання за місцем проживання
матері без згоди та супроводу його
батька, ОСОБА_2 з правом оформлення всіх
провізних документів та всіх
документів необхідних для реєстрації
місця перебування дитини на території
Російської Федерації до досягнення
дитиною 16-ти річного віку; надати
ОСОБА_1, дозвіл на тимчасовий вивіз з
території України малолітнього сина,
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у супроводі ОСОБА_1
або супроводі будь-якої іншої
повнолітньої особи за вибором позивача
до досягнення дитиною 16-ти річного
віку на відпочинок та оздоровлення без
згоди та супроводу батька дитини -
ОСОБА_2; стягнути з ОСОБА_2 на користь
позивачки судовий збір у розмірі 114,70
В судове засідання представник
позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_7, яка діє на
підставі довіреності, не з'явилася,
надавши заяву про розгляд справи у її
відсутність, в якій також зазначила, що
позовні вимоги вона підтримує
повністю, наполягає на їх задоволенні,
проти ухвалення заочного рішення не
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, будучи повідомленим про
час та місце розгляду справи належним
чином, про що свідчить оголошення в
газеті (відповідно до вимог ч.9 ст. 74 ЦПК
Представник третьої особи відділ опіки
та піклування виконавчого комітету
Ясинуватської міської ради в судове
засідання не з'явився, будучи
повідомленим про час та місце розгляду
справи належним чином, про що свідчить
судова розписка. В матеріалах справи
міститься рішення виконавчого
комітету Ясинуватської міської ради
від 27.11.2013 року №341, згідно якого орган
опіки та піклування Ясинуватської
міської ради вважає доцільним надати
ОСОБА_1 дозвіл на тимчасовий вивіз
малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
в Російську Федерацію за місцем
проживання матері без згоди та
супроводу батька ОСОБА_2 з правом
оформлення всіх проїзних документів та
всіх документів, необхідних для
реєстрації місця перебування дитини
на території Російської Федерації до
досягнення дитиною 16-річного віку, а
також дозволити тимчасовий вивіз з
території України малолітнього сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері
або інших повнолітніх осіб, за вибором
ОСОБА_1, до досягнення дитиною 16 річного
віку, на відпочинок, оздоровлення,
навчання без згоди та супроводу батька
дитини ОСОБА_2 (а.с.28-30).
Зі згоди позивачки, суд вважає за
можливе ухвалити по справі заочне
рішення відповідно до вимог ст. 224 ЦПК
України, на підставі наявних в
матеріалах справи доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позов ОСОБА_1 про надання
дозволу на виїзд за кордон особи, що не
досягла 16 річного віку, не підлягає
задоволенню, з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
перебували у зареєстрованому шлюбі, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу (а.с.15, зворотній бік).

Від даного шлюбу у сторін є дитина -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження,
підтвердженням чого є свідоцтво про
народження, серія НОМЕР_1 виданого
відділом реєстрації актів
громадянського стану Ясинуватського
міського управління юстиції Донецької
області (а.с.5, зворотній бік).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу,
серія НОМЕР_2, виданого відділом РАГС
Кіровського району комітету по справам
РАГС Керівництва Санкт-Петербурга,
ОСОБА_1 07 квітня 2010 року уклала шлюб з
ОСОБА_5 (а.с.16).

Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 має
намір мешкати зі своїм чоловіком
ОСОБА_5 в м. Санкт-Петербурзі.

Так, на теперішній час, позивачка
мешкає і працює в м. Санкт-Петербурзі,
підтвердженням чого є вид на мешкання
іноземного громадянина в Російській
Федерації НОМЕР_3 та довідка з місця
роботи (а.с.8, зворотній бік, 10, 11,13).
ОСОБА_3, мешкає разом зі своєю матір'ю і
відвідує середню школу №240 (а.с.5, 13).

Згідно ст.8 Сімейного кодексу України,
якщо особисті немайнові та майнові
відносини між подружжя, батьками та
дітьми, іншими членами сім'ї та
родичами не врегульовано цим Кодексом,
вони регулюються відповідними
нормами Цивільного кодексу України,
якщо це не суперечить суті сімейних
відносин.

Відповідно до ч.3 ст. 313 ЦК України,
фізична особа, яка досягла шістнадцяти
років, має право на вільний
самостійний виїзд за межі України.
Фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або супроводі осіб,
які уповноважені ними.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» та
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 січня 1995 року №57 «Про
затвердження Правил перетинання
державного кордону громадянами
України» в'їзд за межі України
громадянина, який не досяг 16 річного
віку, і без згоди та супроводу другого
з батьків може бути дозволено на
підставі рішення суду.

Відповідно до п. 22 ч.1 вказаних Правил
перетинання державного кордону
громадянами України, виїзд за межі
України громадян, які не досягли 16
річного віку, у супроводі одного з
батьків або у супроводі осіб, які
уповноважені одним із батьків за
нотаріального посвідченою згодою,
здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням держави прямування та
відповідного часового проміжку
перебування у цій державі, якщо другий
з батьків не перебуває у пункті
пропуску через державний кордон.

Отже зазначені норми закону, регулюють
порядок тимчасового виїзду дитини за
кордон.

Статті 141 Сімейного кодексу України
визначає рівність прав і обов'язків
батьків, щодо дитини.

Відповідно до ст. 153 СК України, мати,
батько та дитина мають право на
безперешкодне спілкування між собою,
крім випадків, коли таке право обмежене
законом.

Перевіривши матеріали справи та надані
докази, суд встановив, що позивачкою
ОСОБА_1 фактично ставиться питання про
надання дозволу на вивіз дитини та
перебування дитини за кордоном
впродовж чотирьох років без згоди
батька, яке не носить тимчасовий
(одноразовий характер). Надання такого
дозволу є грубим порушенням прав
відповідача ОСОБА_2 на спілкування з
дитиною та на участь у його вихованні,
який в свою чергу не позбавлений
батьківських прав відносно свого сина
ОСОБА_3

Згідно положень Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», місцем
постійного проживання особи
вважається місце,де особа проживає
більш, ніж 6 місяців на рік, проживання
протягом трьох років в іншій державі
слід вважати постійним.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що між сторонами фактично є спір про
визначення місця проживання дитини
ОСОБА_3 разом зі своєю матір'ю в м.
Санкт-Петербурзі. Однак, позивачкою
ОСОБА_1 вимога про визначення місця
проживання дитини з нею в Російській
Федерації, не заявлялася.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Крім того, позивачкою ОСОБА_1 не надано
доказів того, що дитина ОСОБА_3
потребує лікування та оздоровлення за
кордоном, а у разі якщо потребує, то в
якій країні та з яким кліматом, із
зазначенням відповідного часового
проміжку перебування (початок та
кінець перебування).

Проаналізувавши матеріали справи та
наведені норми закону, суд вважає
позовні вимоги ОСОБА_1 про надання
дозволу на виїзд за кордон особи, що не
досягла 16-річного віку,
необґрунтованими і такими, що не
підлягають задоволенню.

На підставі ст.4 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзд в
Україну громадян України», Постановою
Кабінету Міністрів України «Про
затвердження правил перетинання
державного кордону громадянами
України» від 27.01.1995 року №57, Правил
оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України від 31 березня 1995 року
№23, Заокну України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», ст.313 ЦК України,
ст. ст.8, 141,153 СК України, та керуючись
ст.ст.10,11,60,209,212,213-215,218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа відділ опіки та
піклування виконавчого комітету
Ясинуватської міської ради про надання
дозволу на виїзд житини за кордон
особи, що не досягла 16-річного віку -
відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідачів, поданою протягом
10 днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне
рішення у загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Донецької області через
Ворошиловський районний суд м.
Донецька протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя Ворошиловського районного

суду міста Донецька О.І. Орєхов