У Х В А Л А

Іменем України

14 лютого 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА
Р.Ю.

суддів ЛЕСКА В.В.,
ЧУЖІ Ю.Г.

при секретарі ГАВРИЛКО В.С.

за участю представників позивачки
ОСОБА_1 і адвоката ОСОБА_2 розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Ужгороді цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну розміру
аліментів, за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Рахівського
районного суду від 20 листопада 2013 р., -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 12.10.2013 р. звернувся до суду із
зазначеним позовом до ОСОБА_4 і
мотивував наступним. Рішенням
Рахівського районного суду від 09.11.2012 р.
з позивача стягнуто на користь
відповідачки аліменти на утримання
доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій
грошовій сумі 1000,00 грн. до досягнення
дитиною повноліття. Позивачу вистачало
заробітку на сплату цих аліментів і на
допомогу сину від першого шлюбу, який
навчається у вищому навчальному
закладі, тому протягом року він належно
сплачував аліменти, однак, з 26.09.2013 р.
стан його здоров'я різко погіршився, з
того часу позивач не працює, доходів не
має і за станом здоров'я не може
влаштуватися на роботу. Тож сплачувати
аліменти в попередньому розмірі
позивач не в змозі. Посилаючись на ці
обставини та на передбачене ст. 192 СК
України право ставити питання про
зміну розміру сплачуваних аліментів,
позивач просив зменшити розмір
аліментів і стягувати їх у подальшому
щомісячно в розмірі 1/4 від мінімуму, але
не менше 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з
дня набрання рішенням суду законної
сили і до досягнення дитиною
повноліття.

Рішенням Рахівського районного суду
від 20.11.2013 р. у позові відмовлено.

Позивач рішення суду оскаржив, вказує
на неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права. Зазначає,
зокрема, що має можливість сплачувати
аліменти в розмірі 1/4 частини
заробітку, але не менше 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
про що просив у заяві. Водночас вказує,
що перебуває на обліку як безробітний,
щодо нього судом застосовано обмеження
у праві виїзду за кордон, він також
зобов'язаний надавати матеріальну
допомогу і сину, який навчається, у
ВУЗі. Просить рішення скасувати та
ухвалити нове, яким позов задовольнити
і стягнути аліменти щомісячно в
розмірі 1/4 частини заробітку, але не
менше 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

У письмових запереченнях на апеляцію
відповідачка вказує на її
необґрунтованість, просить скаргу
відхилити, рішення суду - залишити без
змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представників позивачки ОСОБА_1 і
адвоката ОСОБА_2, які апеляцію не
визнали, розглянувши справу за
правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України у
відсутність позивача, обговоривши
доводи сторін, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до такого.

Встановлено, що чинним заочним
рішенням Рахівського районного суду
від 09.11.2012 р. з ОСОБА_3 стягнуто на
користь ОСОБА_4 аліменти на утримання
доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій
грошовій сумі 1000,00 грн. починаючи з
23.08.2012 р. і до досягнення дитиною
повноліття (а.с. 9-10). З розрахунку
заборгованості по аліментах,
складеного держвиконавцем, убачається,
що аліменти сплачувалися нерегулярно,
зокрема, у серпні-грудні 2012 р. і в
березні-травні та липні 2013 р. не
сплачувалися зовсім, і станом на 01.10.2013
р. заборгованість складала 1225,34 грн.
(а.с. 7). Обґрунтовуючи свою вимогу та
твердження про погіршення стану
здоров'я, що унеможливлює його
працевлаштування, позивач послався на
довідку від 02.10.2013 р. № 697
поліклінічного відділення Гадяцької
ЦРЛ Полтавської області, у якій
зазначено діагноз «ураження обох
колінних суглобів ІІ ст. у стадії
загострення; потребує стаціонарного
лікування» (а.с. 5). Між тим, інших даних
про стан здоров'я позивача, як і доказів
причинно-наслідкового зв'язку між
указаним захворюванням і неможливістю
працевлаштування, відмови у такому,
перешкод у працевлаштуванні за
конкретною професією, спеціальністю,
посадою, про непрацездатність позивача
тощо - у справі немає.

За таких обставин, позивач не виконав
свого процесуального обов'язку щодо
доведення позову (ст.ст. 10,11, 57-60 ЦПК
України), а суд першої інстанції не мав
підстав для застосування приписів ст.
192 ч. 1 СК України, за якими розмір
аліментів, визначений за рішенням суду,
може бути згодом зменшено за рішенням
суду за позовом платника аліментів у
разі зміни його матеріального стану
або стану здоров'я. Не впливають на
правильне рішення суду і доводи
позивача про необхідність допомоги
сину від першого шлюбу. До того ж, з
доданого до апеляційної скарги
договору № 322/13 про навчання ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, у КНУТКіТ ім. І.К.
Карпенка-Карого випливає, що той є
повнолітнім, тому питання участі
батька в його утриманні, що регулюється
положеннями Глави 16 СК України, не має
стосунку до даної справи.

Окрім наведеного, колегія суддів
вважає за необхідне звернути увагу на
те, що за рішенням суду кошти на
утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі (ст. 181 ч. 3 СК України). При
цьому, визначення розміру аліментів у
частці від заробітку (доходу) матері,
батька дитини (ст. 183 СК України) є
можливим лише у випадку, коли у
платника аліментів є регулярний і
облікований заробіток (дохід), а в
твердій грошовій сумі суд може
визначити розмір аліментів якщо
платник має нерегулярний, мінливий
дохід, частину доходу одержує в натурі,
а також за наявності інших обставин, що
мають істотне значення (ст. 184 СК
України). Беручи до уваги, що позивач не
має регулярного облікованого
заробітку (доходу), що ним визнано та
стверджується, крім іншого,
відсутністю нарахувань допомоги по
безробіттю (а.с. 55), і за рішенням суду
аліменти стягнуті у твердій грошовій
сумі, позивач не мав передбачених
законом підстав ставити питання про
фактичну зміну способу сплати
аліментів шляхом стягнення їх у частці
від заробітку (доходу).

Відтак, суд першої інстанції вірно
виходив з необґрунтованості та
недоведеності позову, рішення суду
відповідає обставинам справи, вимогам
закону та ґрунтується на досліджених у
судовому засіданні доказах, яким дано
правильну оцінку, чого доводи апеляції
не спростовують, тому на підставі ст. 308
ЦПК України скаргу слід відхилити,
рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 1, ст.ст. 308, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити,
рішення Рахівського районного суду від
20 листопада 2013 р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів може бути оскар жена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді