АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1480/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Галічий В. М. Доповідач -
Свистунова О.В.Категорія 37
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати по цивільним справам
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді
Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої
В.Ю.,Ремеза В.А.

при секретарі Книш К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська від 10 грудня 2013
року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
яка діє в інтересах неповнолітнього
ОСОБА_4, третя особа - Сьома
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора про встановлення факту
спільного проживання однією сім»єю та
зміну черговості спадкування, -

В С Т А Н ОВ И Л А :

У жовтні 2013 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом, сплативши
судовій збір, відповідно вимог чинного
законодавства, мотивуючи свої вимоги
тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5, з
якою вони проживали однією сім'єю без
реєстрації шлюбу понад 28 років.
Водночас, на своє звернення до Сьомої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори із заявою про
отримання спадщини, яка відкрилась
після її смерті, ним отримано постанову
про відмову у вчиненні нотаріальної
дії - видачі свідоцтва про спадщину,
оскільки, відсутній документ який
підтверджує факт його перебування із
померлою у зареєстрованому шлюбі.
Також, позивач посилається на те, що
опікувався померлою, надавав їй
допомогу, оскільки остання, страждала
на тяжку хворобу та потребувала
сторонньої допомоги, а також здійснив
її поховання, у зв'язку з чим, просив
визнати за ним право спадкування за
законом разом із спадкоємцями першої
черги після смерті ОСОБА_5

Рішенням Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська від 10 грудня 2013
року

позов задоволено частково. Встановлено
юридичний факт, що ОСОБА_2 з 01 березня 1985
року по ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав однією
сім»єю разом із ОСОБА_5, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2. Визнано ОСОБА_2
спадкоємцем четвертої черги за законом
після смерті ОСОБА_5 Однак, у
задоволенні вимог щодо визнання за
ОСОБА_2 права спадкування за законом
разом із спадкоємцями першої черги
після смерті ОСОБА_5 - відмовлено.

Позивач ОСОБА_2, не погодившись з
рішенням суду першої інстанції у
частині щодо відмови у визнанні за ним
права спадкування за законом разом із
спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_5 звернувся з апеляційною
скаргою. В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення суду у оскаржуваній
частині скасувати та постановити нове
рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги, оскільки рішення суду
першої інстанції, у оскаржуваній
частині, ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а рішення суду
першої інстанції у оскаржуваній
частині, скасуванню, оскільки, в
наслідок неналежного з'ясування
обставин у справі, суд першої інстанції
допустив неправильне застосування
закону.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла
цивільна дружина позивача - ОСОБА_5, про
що здійснено актовий запис № 426 від
ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується
Свідоцтвом про її смерть серія НОМЕР_1
від ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась
спадщина.

20 березня 2013 року Сьомою
Дніпропетровською державною
нотаріальною конторою було заведено
спадкову справу №289/2013 після смерті
ОСОБА_5, на підставі заяви
неповнолітнього ОСОБА_4, в інтересах
якого діє ОСОБА_3.

30 травня 2013 року позивач ОСОБА_2
звернувся до Сьомої Дніпропетровської
державної нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_5, з якою він прожив понад 28
років однією сім'єю, без реєстрації
шлюбу.

Постановою державного нотаріуса
Сьомої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори від 04 червня 2012
року про відмову у вчиненні
нотаріальної дії - було відмовлено
ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про спадщину,
оскільки, відсутній документ який
підтверджує факт його перебування із
померлою у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Жовтневого районного суду
м. Дніпропетровська від 10 грудня 2013
року

встановлено юридичний факт, що ОСОБА_2 з
01 березня 1985 року по ІНФОРМАЦІЯ_2
проживав однією сім»єю разом з ОСОБА_5,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2
визнано спадкоємцем четвертої черги за
законом після смерті ОСОБА_5, у
зазначеній частині рішення суду не
оскаржувалось. Однак, у задоволенні
вимог щодо визнання за ОСОБА_2 права
спадкування за законом разом із
спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_5 - відмовлено.

Підставами для відмову у
задоволенні зазначеної вимоги, судом
першої інстанції визначено, що у
матеріалах справи відсутні будь-які
докази того, що ОСОБА_5 перебувала у
безпорадному стані, внаслідок якого
неспроможна була самостійно
забезпечувати свої потреби. А оскільки,
у справі не встановлена уся сукупність
обставин, визначених ст. 1259 ЦК України,
для зміни черговості спадкування за
законом, правових підстав для
задоволення цієї позовної вимоги у
суду першої інстанції не було, у зв'язку
з чим у задоволенні цієї частини
позовних вимог і було відмовлено.

Однак, з урахуванням тих доказів,
які зібрані у справі, колегія суддів
вважає, що погодитись із зазначеними
висновками суду першої інстанції не
можливо.

Проживання однією сім'єю жінки та
чоловіка без шлюбу не є підставою для
виникнення в них права на спадкування
за законом як спадкоємців першої черги
на підставі ст. 1261 ЦК України.

Черговість одержання права на
спадкування може бути змінена шляхом
договору між спадкоємцями, які
прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК
України), або на підставі рішення суду
(ч. 2 ст. 1259 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична
особа, яка є спадкоємцем за законом
наступних черг, може за рішенням суду
одержати право на спадкування разом із
спадкоємцями тієї черги, яка має право
на спадкування, за умови що вона
протягом тривалого часу опікувалася,
матеріально забезпечувала, надавала
іншу допомогу спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Судовий порядок зміни черговості
застосовується на підставі
задоволення позову спадкоємця
наступних черг до спадкоємців тієї
черги, які безпосередньо закликаються
до спадкування. Право на пред'явлення
позову про зміну черговості
спадкування мають лише спадкоємці за
законом.

Підставами для задоволення такого
позову є сукупність наступних
юридичних фактів, встановлених у
судовому порядку: 1) здійснення опіки
над спадкодавцем, тобто надання йому
нематеріальних послуг (спілкування,
поради та консультації, поздоровлення
зі святами): 2) матеріальне забезпечення
спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої
допомоги спадкодавцеві, тобто такої
допомоги, яка має матеріалізоване
вираження: прибирання приміщення,
приготування їжі, ремонт квартири; 4)
тривалий час здійснення дій,
визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний
стан спадкодавця, тобто такий стан, під
час якого особа неспроможна самостійно
забезпечувати свої потреби, викликаний
похилим віком, тяжкою хворобою або
каліцтвом.

Системний аналіз наведених вимог
законодавства вказує на те, що для
задоволення позову вказаної категорії
необхідна наявність всіх п'яти
вищезазначених обставин.

Щодо обставин справи: юридичний
факт, що ОСОБА_2 з 01 березня 1985 року по
ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав однією сім»єю
разом з ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2
встановлено рішенням Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
10 грудня 2013 року. Крім того, ОСОБА_2
визнано спадкоємцем четвертої черги за
законом після смерті ОСОБА_5

Також, судом було встановлено, що в
літку 2012 року стан здоров'я ОСОБА_5
різко погіршився, при проведенні
обстежень ОСОБА_5 був встановлений
діагноз - рак правої нирки. З 02 липня 2012
року по 18 липня 2012 року вона
знаходилася, на стаціонарному
лікуванні в МСЧ-6, де 15 липня 2012 року їй
була проведена операція - нефректомія
правої нирки, часткова резекція
печінки. Була виписана в задовільному
стані під нагляд дільничного
терапевта. Однак, у жовтні 2012 року стан
її здоров'я різко погіршився, в зв'язку
з негативною динамікою захворювання.

Відповіддю головного лікаря КУ
«ДЦП МСД №2» від 14.06.2013 року за № 771/13
(а.с.10), наданої на адвокатський запит,
зазначено, що ОСОБА_5 знаходилась під
наглядом КУ «ДЦП МСД №2» з 15.08.2012 року з
діагнозом: «Рак правої нирки» У період
з 29.10.2012 року по 08.11.2012 року вона знову
знаходилася на стаціонарному
лікуванні в МСЧ-6. В подальшому, 03.01.2013
року хвора була оглянута терапевтом КУ
«ДЦП МСД №2», яким встановлено, що хвора
немобільна, потребує постійної
сторонньої допомоги. 08 січня 2013 року
консультована онкологом обласного
онкоцентру. Встановлений остаточний
діагноз - рак правої нирки з
метастазами в печінці, лімфатичні
вузли черевної порожнини, ІV клінічна
група.

Зазначений доказ, наданий позивачем
у обґрунтування своїх вимог у
відповідності до ст.. 60 ЦПК України, є
офіційною відповіддю лікарняної
установи на адвокатський запит. Якщо, в
ході розгляду справи виникали сумніви
щодо формулювання даної відповіді, суд,
у відповідності до вимог ст.ст. 10,11 ЦПК
України, мав би роз'яснити сторонам
право на звернення з відповідним
клопотанням щодо проведення судової
медичної експертизи у забезпечення
доказів у справі, як у підтвердження
своїх вимог, так і заперечень.

Однак, суд першої інстанції взагалі
не звернув увагу на зазначену
відповідь та не надав їй належної
оцінки, як доказу у справі.

Основним і єдиним показником для
зарахування хворого до IV клінічної
групи або

переводу з III клінічної до IV є
поширеність пухлинного процесу, що
виключає

можливість оперативного, променевого
чи лікарського радикального лікування.

Зазначенні хворі вимагають
кваліфікованого симптоматичного
лікування, що включає комплекс заходів:
паліативні оперативні втручання,
променеве, медикаментозне лікування,
психотерапію, раціональний режим
харчування, побуту, догляду. Крім того,
для невиліковно хворих важливо
підтримувати надію на видужання і
робити все можливе для зменшення
страждання шляхом призначення
відповідного лікування та надання
відповідного догляду. Догляд за
важкими хворими IV клінічної групи
вимагає дотримання деонтологічних
принципів у взаємовідносинах із ними,
підтримки в них надії на видужання, та
полегшення страждання хворого.

Колегією суддів встановлено, що з
перших днів хвороби, з червня 2012 року,
саме ОСОБА_2 опікувався ОСОБА_5,
забезпечив належні умов по догляду та
лікуванню хворої, підтримував її
морально, виконував всі приписи
лікарів, купував та готував їжу, ліки,
здійснював оплату за проведення
аналізів, консультації лікарів,
проведення операції, здійснював
чергування та догляд за нею після
проведеного оперативного втручання у
лікарні та після її виписки додому. У
зв'язку з тяжкою хворобою дружини та
необхідністю догляду за нею позивач
був змушений звільнитися з роботи, про
що є відповідний запис у трудовій
книжці ОСОБА_2 від 16 липня 2012 року за №22.

Тяжкий та безпорадний стан ОСОБА_5
також підтверджується випискою з її
історії хвороби № 16168, № 9651, висновок
лікаря-онколога від 08.01.2013 року та
вищевказаною відповіддю від 14.06.2013 року
Головного лікаря КУ «ДЦП МСП Л12» на
адвокатський запит.

Крім того, в подальшому, саме ОСОБА_2
здійснив всі необхідні дії по
проведенню та організації поховання
ОСОБА_5 власними коштами та силами, що
підтверджується копією свідоцтва про
поховання серія НОМЕР_2, фіскальним
чеком від ІНФОРМАЦІЯ_2 року та товарним
чеком №507/ч від ІНФОРМАЦІЯ_2.

Факт того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5
проживали разом понад 28 років однією
сім'єю як чоловік та жінка без
реєстрації шлюбу та вели спільне
господарство; факт того, що ОСОБА_5 під
час хвороби потребувала постійного
догляду, піклування, матеріальної і
моральної підтримки збоку рідних і
близьких; факт того, що ОСОБА_2 під час
хвороби ОСОБА_5 утримував її та
забезпечував всім необхідним
(доглядом, увагою, харчуванням, одягом,
ліками, тощо); факт, того, що ОСОБА_2
здійснив всі необхідні дії по
проведенню та організації поховання
ОСОБА_5 та її сина - ОСОБА_6, були також
підтвердженні поясненнями свідків по
справі: ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які є рідними
сестрами померлої, подругою та
сусідкою померлої - ОСОБА_9, ОСОБА_10
Зазначені факти також підтверджували і
свідки з боку відповідача.

Таким чином, колегія суддів вважає,
що зібраними у справі доказами
підтверджено той факт, що за час
хвороби здатність на
самообслуговування ОСОБА_5 була
втрачена, вона потребувала постійного
догляду та допомоги від сторонньої
особи, оскільки, через тяжку хворобу
ОСОБА_5 перебувала у безпорадному
стані.

Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень. Колегія
суддів вважає, що відповідачі у справі,
заперечуючи проти заявлених вимог, не
надали суду належних доказів у
обґрунтування своїх заперечень, тоді
як позивач, наданими доказами
обґрунтовано довів свої вимоги.

Колегія суддів погоджується з доводами
апелянта та вважає, що у справі
встановлена вся сукупність обставин,
визначених ст. 1259 ЦК України, для зміни
черговості спадкування за законом та
вважає, що є правові підстави для
задоволення позовних вимог позивача.

На думку колегії суддів, суд першої
інстанції при розгляді справи в
порушення вимог ст.ст.212, 213, 214 ЦПК
України не повністю визначився з
характером спірних правовідносин, не
надав належної оцінки зібраним у
справі доказам, зосередився лише на
нормах закону, які передбачають
наявність у позивача такого права,
однак, без дослідження наявних умов у
конкретному випадку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції, в
оскаржуваній частині, підлягає
скасуванню та ухваленню у цій частині
нового рішення. В іншій частині рішення
суду першої інстанції не
оскаржувалось.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 10 грудня
2013 року в частині відмови у визнанні за
ОСОБА_2 право спадкування за законом
разом із спадкоємцями першої черги
після смерті ОСОБА_5, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2 - скасувати.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
право спадкування за законом разом із
спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 актовий
запис № 426 від ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді