Справа № 349/1319/13-ц
Провадження № 22-ц/779/396/2014
Головуючий у 1 інстанції Лошак О. О.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого
Девляшевського В.А.,

суддів:
Меленко О.Є., Фединяка В.Д.,

секретаря Мельник
О.В.,

з участю:
апелянта - ОСОБА_2 та її представника -

ОСОБА_3;
позивача - ОСОБА_4 та його

представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Рогатинського районного суду від 24
грудня 2013 року -

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом до ОСОБА_2, Рогатинської
міської ради про усунення перешкод в
користуванні майном шляхом демонтажу
встановленої огорожі та визнання
недійсним рішення Рогатинської
міської ради від 27 грудня 2012 року.
Позовні вимоги мотивовані тим, що йому
після розірвання шлюбу із
відповідачкою на праві власності
належить 86/100 частин домоволодіння
АДРЕСА_1, а відповідачці ОСОБА_2 -
відповідно 14/100 частин даного
домоволодіння. Закріплена за даним
будинком земельна ділянка, площею 0,0493
га не була приватизована і жодного
розподілу за взаємною згодою між ними
не було. Однак, без його згоди
відповідачка ОСОБА_2 розробила схему
поділу даної земельної ділянки, яка
29.11.2012 року була затверджена актом в
присутності голови земельної комісії
при Рогатинській міській раді та інших
членів комісії, а 27.12.2012 року даний акт
було затверджено рішенням
Рогатинської міської ради. На підставі
даного рішення ОСОБА_2 встановила
огорожу земельної ділянки, яка
перешкоджає користуватися йому
стайнею, захопивши при цьому більшу
частину ділянки, ніж ту яка їй належить.
Посилаючись на те, що такий розподіл
земельної ділянки створює йому
незручності у користуванні належною
йому стайнею, просив позов
задовольнити.

Рішенням Рогатинського районного суду
від 24 грудня 2013 року позов задоволено.
Постановлено визнати недійсним
рішення Рогатинської міської ради від
27.12.2012 року про затвердження акта
комісії від 29.11.2012 року «Відносно
розподілу земельних ділянок громадян
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 по АДРЕСА_1»,
зобов'язано ОСОБА_2 демонтувати
встановлену нею огорожу та не чинити
ОСОБА_4 перешкод у користуванні
присадибною земельною ділянкою та
нерухомим майном - господарською
будівлею. Крім того, постановлено
стягнути солідарно з ОСОБА_2 та
Рогатинської міської ради на користь
ОСОБА_4 229,40 грн судового збору.

ОСОБА_2 на дане рішення подала
апеляційну скаргу, в якій не
погоджується із висновком суду по те,
що нею чиняться перешкоди позивачу в
користуванні належною йому
господарською спорудою, оскільки
позивачем документально не доведено
даного факту. На її думку, судом не було
враховано показання свідків ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та інших про те, що позивач
ОСОБА_4 під час розгляду комісією
земельного спору був згідний із
запропонованим варіантом розподілу
земельної ділянки, іншого варіанту
розподілу не представив, та
зобов'язався при цьому забезпечити
собі доступ до господарської споруди з
іншого боку будинку. Крім того, на думку
ОСОБА_2, дана справа повинна
розглядатися в порядку
адміністративного судочинства,
оскільки рішенням міської ради було
затверджено варіант розподілу
земельної ділянки без встановлення
прав власності на неї. Посилаючись на
вищенаведене, просила рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову ОСОБА_4

В засідання апеляційного суду
представник Рогатинської міської ради
не з'явився. Однак, міський голова
надіслав клопотання про розгляд даної
справи у відсутності представника
міської ради, зазначивши при цьому, що
міська рада підтримує доводи апеляції
ОСОБА_2

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2
та її представник апеляційну скаргу
підтримали з мотивів, наведених у ній.
Апелянт вважає, що оскаржене позивачем
рішення міської ради суд першої
інстанції безпідставно визнав
неправомірним, не прийнявши до уваги
те, що ОСОБА_4 у присутності комісії
погоджувався із запропонованим
варіантом поділу спірної земельної
ділянки. Зауважує, що вона б не
встановлювала огорожу на
прибудинковій ділянці, якби ОСОБА_4 не
вчиняв їй шкоду. Вважаючи оскаржене
рішення незаконним, ОСОБА_2 та її
представник просять його скасувати,
ухвалити нове рішення про відмову у
його позові.

Позивач ОСОБА_4 та його представник
апеляційну скаргу не визнали. ОСОБА_4,
зокрема, зазначив, що забудовником
спірної ділянки був його батько.
Рішення міської ради про надання йому
чи відповідачці цієї ділянки до цього
часу немає. Вказав, що він не
погоджувався із варіантом поділу
спірної ділянки, який затверджено
рішенням міської ради, оскільки при
такому поділі і встановленні огорожі
унеможливлюється доступ до належної
йому господарської споруди, до частини
будинку з метою його обслуговування.
Тому ОСОБА_4 і його представник
вважають, що суд першої інстанції
ухвалив в даній справі законне і
обґрунтоване рішення, просять залишити
його без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін та їх представників, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд
виходив із того, що при затвердженні
акту розподілу земельної ділянки між
сторонами, Рогатинською міською радою
не обрано способу, який завдає найменше
незручностей користувачам. З даним
висновком колегія суддів апеляційного
суду погоджується, оскільки він
підтверджується об'єктивними доказами.

З оглянутої схеми поділу земельної
ділянки вбачається, що по-перше, межа
земельної ділянки, виділена ОСОБА_2,
проходить по стіні житлового будинку
та унеможливлює доступ позивача до
фасаду у випадку потреби у проведенні
ремонту чи обслуговуванні будинку
(схема - а.с.26). По-друге, виділена ОСОБА_2
земля розташована посередині
присадибної ділянки, поперек від
одного її краю до іншого. Тому
встановлення відповідачкою огорожі по
наданій їй ділянці унеможливлює прохід
ОСОБА_4 по присадибній ділянці до
належної йому господарської споруди та
до частини виділеної йому ділянки. Крім
того, виділена відповідачці вбиральня
знаходиться на частині земельної
ділянки, виділеної ОСОБА_4, що ускладнює
їй доступ до даної споруди.

За наведених обставин суд першої
інстанції дійшов до правильного
висновку про те, що затверджений
названим вище рішенням міської ради
варіант поділу присадибної земельної
ділянки сторін та влаштування
відповідачкою огорожі, порушує права і
законні інтереси ОСОБА_4

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі
на пояснення свідків про надання
позивачем згоди на запропонований
варіант розподілу земельної ділянки,
колегія суддів не приймає до уваги,
оскільки на схемі поділу підпис ОСОБА_4
відсутній (а.с.26), а він наявність такої
згоди заперечив.

В підпункті 1 п.21 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16.04.2004 року
№7 із змінами від 19.03.2010 року "Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ" з цього приводу
роз'яснено, що порядок користування
спільною земельною ділянкою, у тому
числі тією, на якій розташовані належні
співвласникам жилий будинок,
господарські будівлі та споруди,
визначається насамперед їхньою угодою
залежно від розміру їхніх часток у
спільній власності на будинок. Тому суд
відповідно до статті 88 Земельного
Кодексу України приймає до уваги цю
угоду при вирішенні спорів як між ними
самими, так і за участю осіб, які
пізніше придбали відповідну частку в
спільній власності на землю або на
жилий будинок і для яких зазначена
угода також є обов'язковою. Це правило
стосується тих випадків, коли жилий
будинок було поділено в натурі. Однак, в
підп. 2 п.21 названої Постанови Пленуму
ВСУ вказано, що суд може не визнати
угоду про порядок користування
земельною ділянкою, якщо дійде до
висновку, що угода явно ущемляє законні
права когось із співвласників,
позбавляє його можливості належно
користуватися своєю частиною будинку,
фактично виключає його з числа
користувачів спільної земельної
ділянки, суперечить
архітектурно-будівельним, санітарним
чи протипожежним правилам.

Виходячи із вище наведеного, колегія
суддів зауважує, що якби ОСОБА_4 й
підписав угоду про згаданий варіант
поділу присадибної ділянки, то й тоді
висновки суду про обґрунтованість його
позовних вимог є правильними, оскільки
така угода явно би ущемляла б його
права та законні інтереси.

Твердження апелянта про те, що даний
спір не підлягає розгляду загальному
суду, є безпідставним. Колегія суддів
зауважує, що незважаючи на те, що одним
із відповідачів є орган місцевого
самоврядування - суб'єкт владних
повноважень, даний спір не являється
публічно-правовим, оскільки по-перше,
між сторонами відсутня така ознака
публічно-правового спору як
підпорядкування одного учасника
відносин іншому. По-друге, цей спір
виник із земельних правовідносин, та
згідно із підставою й предметом позову
стосується права користування
присадибною земельною ділянкою
співвласниками жилого будинку.

Приймаючи до уваги вище викладене,
колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції в даній справі
ухвалено з дотриманням вимог норм
матеріального і процесуального права.
Доводи апелянта правильності
висновків суду не спростовують. Тому
підстав для скасування рішення немає.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 218; 307; 308; 313; 314; 319; 324; 325 ЦПК України,
колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Рогатинського районного суду
від 24 грудня 2013 року по даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її
проголошення, однак може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі двадцяти днів після
набрання нею законної сили.

Головуючий
В.А. Девляшевський

Судді:
О.Є. Меленко

В.Д. Фединяк