№243/6405/13-ц
№2/243/17/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року Слов'янський
міськрайонный суд Донецької області в
складі:

головуючого - судді
Чернишова Ю.В.

при секретарі - Гречко
О.О.

за участі:

представник позивача -
ОСОБА_1

представник відповідача-
ОСОБА_9

прокурорів - Бакуменко А.М.,
Тимошенко М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду м. Слов'янська
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, Відділу державної
реєстрації прав та обтяжень прав на
нерухоме майно відділу Слов'янської
державної реєстраційної служби
Слов'янського міськрайонного
управління юстиції, третя особа:
приватний нотаріус Слов'янського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
про визнання договору купівлі-продажу
та договору дарування недійсним, та
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
про усунення перешкод у здійсненні
права користування та розпорядження
майном, виселення з житлового будинку,
вселення в житловий будинок,
відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася з позовом до
ОСОБА_4, ОСОБА_3, Відділу державної
реєстрації прав та обтяжень прав на
нерухоме майно відділу Слов'янської
державної реєстраційної служби
Слов'янського міськрайонного
управління юстиції, третя особа:
приватний нотаріус Слов'янського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений між нею та ОСОБА_4 30 серпня
2011року, посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_5 за реєстром №5651.
Просила витребувати зазначену
квартиру від набувача по договору
дарування ОСОБА_3, а також зобов'язати
відділ Слов'янської державної
реєстраційної служби Слов'янського
міськрайонного управління юстиції,
здійснення державної реєстрації права
власності на квартиру АДРЕСА_1 за нею та
скасування реєстрації права власності
в державному реєстрі прав за ОСОБА_3,
реєстраційний номер 25153183 від
18.10.2011року.

Свої вимоги позивач
обґрунтована тим, що на теперішній час
їй стало відомо, що 31 серпня 2011 року
вона підписала договір купівлі-продажу
належної їй квартири, в якому
зазначено, що вона продала ОСОБА_4
належну їй квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_4
подарувала цю квартиру ОСОБА_3 13 жовтня
2011 року. Спірна квартира належала їй на
праві власності. Вона є одинокою
жінкою, рідних та родичів не має. В 2011
році стан її здоров'я різко погіршився,
вона відчула, що потребує сторонньої
матеріальної та фізичної допомоги. В
цей період вона познайомилася з
відповідачами. Відповідачі стали її
провідувати, обіцяли здійснювати
догляд, наполягали, щоб вона на випадок
своєї смерті вирішила питання так, щоб
належна їй квартира залишилася їм, і
запевнили її, що будуть її доглядати та
надавати матеріальну і фізичну
допомогу, пояснили, що для цього їй
потрібно підписати якийсь документ та
про їх домовленість у нотаріуса. В один
з днів відповідачі привезли її до
нотаріуса і показали, де вона має
поставити свій підпис, вона підписала
наданий їй документ.

Продавати квартиру вона наміру не
мала, оскільки це її єдине місце
проживання. Мови про продаж квартири
між сторонами не було. За станом
здоров'я вона не могла читати, повірила
словам відповідачів, що цей договір про
те, що відповідачі матимуть право на її
квартиру після її смерті. Ніяких грошей
за квартиру за вказаним договором
позивач не отримувала.

Починаючи з січня 2012 року відповідачі
змінили своє відношення до неї,
відмовилися займатися її доглядом ,
надавати матеріальну допомогу. В
квартиру почали приходити сторонні
особи, які казали, що вони покупці,
після чого відповідачі заявили, що
мають намір продати вказану квартиру.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 навела аналогічні
доводи.

Відповідач - ОСОБА_4, здійснюючи
свої права через представника ОСОБА_9,
позов не визнала, вважаючи його не
обгрунтованим.

Відповідач- ОСОБА_3 позов ОСОБА_2
не визнала та звернулась із
зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2,
та просить виселити ОСОБА_2 з житлового
приміщення квартири АДРЕСА_1,
зобів'язавши останню, не чинити їй
перешкод у здійсненні нею права
користування та розпорядження
зазначеною квартирою. А також вселити
її до квартири АДРЕСА_1. Стягнути з
ОСОБА_2 на її користь на відшкодування
моральної шкоди 3000грн.

Свої вимоги обґрунтовала тим, що
їй на підставі договору дарування від
13.10.2011р. належить квартира АДРЕСА_1. На
момент прийняття в дарунок
вищевказаної квартири їй не було
відомо, що в даному приміщенні була
зареєстрована ОСОБА_2, яка здійснила
відчуження вказаної квартири 30.08.2011р.
на підставі договору купівлі-продажу.
До теперішнього часу ОСОБА_2 не знялася
з реєстрації у вказаній квартирі та
чинить перешкоди в користуванні
вказаною квартирою позивачеві не
пускаючи її до квартири. Внаслідок
таких дій ОСОБА_2 вона перенесла
хвилювання та стрес, у зв'язку з чим
вважає що їй завдано моральної шкоди в
зазначеному розмірі.

Відповідач- Відділ державної
реєстрації прав та обтяжень прав на
нерухоме майно відділу Слов'янської
державної реєстраційної служби
Слов'янського міськрайонного
управління юстиції, в судове засідання
не з'явився, суду надано заяву з
проханням розглянути справу без участі
представника відділу та вирішити її на
розсуд суду.

Третя особа- приватний нотаріус
Слов'янського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, в судове засідання не
з'явився, надав суду заяву з проханням
розглянути справу без його
присутності.

Прокурор Слов'янської
міжрайонної прокуратури в судовому
засіданні позов ОСОБА_2 підтримав
повністю та просив суд його
задовольнити в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3 просив
відмовити за відсутністю підстав для
задоволення.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
допитавши свідків, та дослідивши
матеріали справи прийшов до висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_2 та зустрічний
позов ОСОБА_3 не підлягають
задоволенню.

Так в суді встановлено, що відповідно
до свідоцтва про право власності,
виданого згідно з розпорядженням
міського голови В.Л. Рибачука №541-р від
10.10.2008р., квартира АДРЕСА_1 дійсно
належала на праві приватної власності
ОСОБА_2 (а.с.4,7).

Як вбачається з довідки КП «БТІ» м.
Слов'янська № 2015-4/0.45/сл. від 31.05.2012р.
право власності на квартиру АДРЕСА_1
було зареєстровано за ОСОБА_4 09.09.2011р. на
підставі договору купівлі-продажу
квартири, посвідченого приватним
нотаріусом Слов'янського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 30.08.2011р.
р/№ 5651 (а.с.26-27).

13.10.2011р. вищевказана квартира була
подарована ОСОБА_3, право власності за
ОСОБА_3 на вищезгадану квартиру
зареєстроване на підставі договору
дарування, посвідченого приватним
нотаріусом Слов'янського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 13.10.2011р.
р/№ 6194, що підтверджується витягом про
державну реєстрацію прав КП «БТІ» м.
Слов'янська від 18.10.2011р. (а.с.28, 128).

Як вбачається з договору
купівлі-продажу, посвідченого 30.08.2011р.
приватним нотаріусом Слов'янського
міського нотаріального округу ОСОБА_5 ,
ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_4 купила у
приватну власність однокімнатну
квартиру під АДРЕСА_1. В договорі
купівлі-продажу зазначено, що договір
сторонами прочитаний та схвалений,
права та обов'язки сторонам роз'яснено,
зміст вчинюваної нотаріальної дії
зрозуміло, договір підписано сторонами
у присутності нотаріуса, особу сторін
встановлено, їх дієздатність
перевірено.

Звертаючись із позовними
вимогами про визнання договору
купівлі-продажу недійсним позивач
ОСОБА_2 посилається, як на
обґрунтування недійсності зазначеного
правочину, на ту обставину, що при
укладенні договору її волевиявлення не
було вільним і не відповідало її волі,
оскільки під час укладання вказаного
договору, в силу стану свого здоров'я,
вона не усвідомлювала значення своїх
дій та не могла керувати ними.

За приписами ст.60 ЦПК України ,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Як , на обґрунтування своїх вимог
позивач послалась на свідків та
висновки судово- психіатричної
експертизи.

Так допитана в судовому
засіданні в якості свідок ОСОБА_12 суду
пояснила, що мешкає по сусідству з
ОСОБА_2. Родичів остання не має,
мешкає сама. В листопаді 2011року. із
квитанцій, що приходили на сплату
комунальних послуг, позивачці а також
сусідам стало відомо, що квартира
належить іншій людині. В розмові ОСОБА_2
повідомила їй, що її ввела в оману
ОСОБА_4, яка обіцяла її догодувати за те,
що вона передасть їй у власність
квартиру. А фактично було оформлено не
договір довічного утримання а договір
купівлі-продажу, хоча ніяких грошей
вона не отримувала. Також зазначила, що
за станом здоров'я ОСОБА_2 страждає на
пам'ять . Так вона може пройти і не
поздороватись із сусідами, забуває де
її під'їзд. ОСОБА_2 ніколи не казала, що
збирається продавати квартиру. так як
іншого житла в неї не має. Вона казала
лише, що відповідачі обіцяли їй
доглядати її до смерті та зробити
ремонт в квартирі. Казала також, що в
нотаріуса вона не була, якісь
документи підписувала коли її везли в
автомобілі.

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_13 пояснив, що є
сусідом ОСОБА_2. Зазначив, що ОСОБА_2
страждає від високого тиску, приходить
до нього за ліками, сама до лікарні не
ходить, оскільки відчуває брак коштів.
Припускає, що ОСОБА_2 є хворою, оскільки
вона інколи звертається з безглуздими
питаннями, втрачає пам'ять, неадекватно
реагує на життєві ситуації. Часто
звертається до нього та позичає
грошові кошти. Вона ніколи не казала,
що має намір продати квартиру. З
приводу оскаржуваного договору ОСОБА_2
йому нічого конкретно не казала, казала
лише , що вона перебувала в якомусь
автомобілі де їй дали якісь документи
та показали де треба підписати.

Свідок ОСОБА_14 в суді пояснив, що
в серпні 2011року ОСОБА_3 просила його
відвезти її матір на АДРЕСА_1. Коли вони
приїхали за вказаною адресою вони
втрьох, тобто ОСОБА_4, ОСОБА_3 та він
зайшли до квартири. він чув. Як
власниця квартири, як звуть не знає, та
відповідачі у справі, домовлялись про
ціну за квартиру. Він в цей час
перебував в коридорі, чув цю розмову та
зробив висновок, що цю квартиру мають
намір продати а купувати її мала намір
ОСОБА_4.

Відповідно до акту
судово-психіатричної експертизи від
27.11.2012р. ОСОБА_2 в момент укладення
договору купівлі-продажу квартири
30.08.2011р. виявляла ознаки органічного
ураження головного мозку сосудистого
ґенезу (церебральний атеросклероз,
дисциркуляторна енцефалопатія,
гіпертонічна хвороба з помірним
інтелектуально-мнестичним та
емоційно-вольовим розладами). В період
укладення договору купівлі-продажу
квартири вона не могла в повній мірі
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними. Наявні у ОСОБА_2
астенічні, емоційно-вольові,
інтелектуально-мнестичні, психічні
відхилення були класичними ознаками
психічного захворювання - органічного
ураження головного мозку судинного
ґенезу. Індивідуальні особливості
психічних процесів ОСОБА_2, а саме
виражена астенічна симптоматика,
зниження уваги, особливості емоційних
реакцій, особливості мислення і
сприйняття дійсності в момент
укладення договору купівлі-продажу
квартири були обумовлені наявними
психічними розладами внаслідок
органічного ураження головного мозку
судинного ґенезу і позбавляли її
можливості в повній мірі усвідомлювати
значення своїх дій і керувати ними. (т.1
а..с. 142-150)

Допитана в судовому засіданні в якості
експерта лікар-психіатр, голова
експертної комісії Божко А.М., пояснила,
що висновки, зроблені у зазначеному
вище акті повністю відповідають
дійсності. Більши ніж останні 20 років
ОСОБА_2 хворіє на гіпертонічну хворобу.
У 1991 році ОСОБА_2 вперше виставлений
діагноз гіпертонічна хвороба 2 стадія.
В наступні роки ставилися діагнози:
гіпертонічна хвороба 2 стадія,
стенокардія напруги, дисциркуляторна
енцефалопатія 2 ступінь. В 1998 році
виставлений діагноз церебросклероз 2
стадія. Констатація дисциркуляторної
енцефалопатії означає органічне
ураження головного мозку з хронічним
перебігом і незворотними порушеннями
вищих коркових функцій, які включають
пам'ять, мислення, розуміння, критику,
прогнозування, зниження
інтелектуальної діяльності з
наростанням значних змін всієї
особистості з неможливістю осмислення
в повному обсязі ситуації, що склалася.
У зв'язку з цим судження хворих з
приводу елементарних життєвих питань
можуть бути відносно правильними, але
порушення вищих форм психічної
діяльності (аналіз, синтез, умовивід)
обумовлює порушення критичної оцінки
здійснюваних дій і подій. Її психічний
стан говорить про те, що вона не
повністю а частково( не в повній мірі)
не може усвідомлювати складні життєві
ситуації, критично оцінювати свої дії.
У зв'язку з цим вона не могла в повній
мірі усвідомити суть укладеної угоди,
оцінити її та зробити належні висновки.
Така оцінка її стану зроблена суто по
медичним критеріям. У ОСОБА_2 виявлено
психічний дефект особистості а не
повне слабоумство. Вона може в
елементарних межах обслуговувати себе
, орієнтуватись. Однак для неї є
складним усвідомлювати складність
юридичних термінів при укладенні
угоди.

В частині 1 статті 215 ЦК України,
зазначено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених ЦК України, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
недійсним.

Однією з загальних вимог,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину, відповідно до
норми ч. 2 ст. 203 ЦК України є наявність у
особи, яка вчиняє правочин, необхідного
обсягу цивільної дієздатності.

Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а у разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Відповідно до п. 6 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №9 від
06.11.2009р. «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» правила статті
225 ЦК України поширюються на ті випадки,
коли фізичну особу не визнано
недієздатною, однак у момент вчинення
правочину особа перебувала в такому
стані, коли вона не могла усвідомлювати
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними (тимчасовий психічний
розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану
на момент укладення правочину суд
відповідно до 145 ЦПК зобов'язаний
призначити судово-психіатричну
експертизу за клопотанням хоча б
однієї зі сторін. Справи про визнання
правочину недійсним із цих підстав
вирішуються з урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до статті 212
ЦПК.

Аналізуючи надані сторонами по справі
докази, у їх сукупності, суд приходить
до переконання, що позовні вимоги
ОСОБА_2 є такими, що не підлягають
задоволенню, оскільки позивачем в
судовому засіданні не було надано
достовірних та належних доказів в
обґрунтування своїх позовних вимог,
які підтверджують факт того, що
правочини по укладанню договору
купівлі-продажу квартири, посвідченого
приватним нотаріусом Слов'янського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
30.08.2011р., був вчинений позивачем, коли
вона не усвідомлювала значення своїх
дій та не могла керувати ними.

Так з наведеного вище висновку
судово-психіатричної експертизи
вбачається, що період укладення
договору купівлі-продажу квартири
ОСОБА_2 не могла в повній мірі
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними.

В той же час підставою
передбаченими ст. 225 ч.1 ЦК України, для
визнання недійсним правочину, є та
обставина, що особа на момент вчинення
правочину не усвідомлювала значення
своїх дій та (або) не могла керувати
ними.

Аналіз пояснень експерта наданих
в суді, стосовно психічного стану
ОСОБА_2, свідчить про те, що остання
усвідомлює значення своїх дій та може
керувати ними, однак вона не повністю
а частково( не в повній мірі) не може
усвідомлювати складні життєві
ситуації, критично оцінювати свої дії,
для неї є складним усвідомлювати
складність юридичних термінів при
укладенні угоди. Тобто за аналогією
можна сказати, що вона була обмежено
дієздатна.

Окрім того, як вбачається із
пояснення свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13,
ОСОБА_2, проживає одна, на час укладення
спірного договору, сама себе
обслуговує, здійснює необхідні для
життя заходи, тобто отримує пенсію,
купує продукти харчування , тощо. При
цьому із спілкування з останньою їм
стало відомо, що остання скаржилась на
те, що з нею мали укласти договір
довічного утримання, обіцяли доглядати
її а вона за це обіцяла передати у
власність відповідачів квартиру, однак
замість цього уклали договір
купівлі-продажу, який вона не мала
наміру укладати. Тобто такі обставини
свідчать, що ОСОБА_2 таки мала намір
укласти з відповідачами договір, однак
інший за умовами ніж договір
купівлі-продажу. Вона розуміла це та
бажала укласти договір.

Аналогічні пояснення ОСОБА_2
давала при проведенні психіатричного
огляду 07.12.2012року, комісією
лікарів-психіатрів. (а.с. 148-149)

Таким чином наведені вище
обставини, свідчать про те, що
позивачем не надано доказів, які
свідчили б про неспроможність ОСОБА_2 в
момент укладення договору
купівлі-продажу спірної квартири
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними , що є підставою
відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України ,
визнати недійсним правочин. Висновки
експертизи свідчать лише про те, що
існуючі на час укладенні договору,
порушення психічної діяльності
ОСОБА_2, істотно впливали на здатність
нею усвідомлювати значення свої дій і
керувати ними, що не є підставою для
застосування вимог ч.1 ст. 225 ЦК України.

Відповідно до ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивачем ОСОБА_2 інших вимог та
підстав для визнання оспорюваного
правочину, не заявлялось.

Відповідачем ОСОБА_3 заявлено
зустрічний позов, стосовно усунення
перешкод у користуванні належною їй
власністю, квартирою №61 в будинку 12 по
АДРЕСА_1 м. Слов'янська Донецької
області.

Вирішуючи зазначений позов , суд
виходить з того, що відповідно до ст.3
ЦПК України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Тобто підставою для звернення та
захисту судом прав, є наявність їх
порушення, невизнання або оспорювання.

Звертаючись із зустрічним позовом
ОСОБА_3 в позові зазначила, що ОСОБА_2
чине їй перепони в користуванні її
власністю, а саме не пускає її до
належної їй квартири АДРЕСА_1,
заявляючи, що вона не має прав на цю
квартиру. вона ж має намір вселитись до
квартири та користуватись належним
їй майном. Як на підстави своїх вимог
позивач послалась на положення ст.
319,391.1167 ЦК України.

Керуючись приписами ст.11 ЦК
України, суд розглядає вимоги за
зустрічним позовом в межах заявлених
вимог.

Вирішуючи питання про наявність
порушеного права ОСОБА_3 та підстав для
його захисту , суд приходить до
переконання, що доводи зазначені
позивачем не знайшли свого
підтвердження в суді.

Так позивач зазначає, що вона є
власником спірної квартири, що
підтверджується наведеною вище
довідкою БТІ та договором дарування (
а.с.28, 128)

Посилаючись на ту обставину, що
ОСОБА_2 не пускає в належну їй квартиру,
перешкоджає в користуванні та
розпорядженні, ОСОБА_3 доказів цьому не
надала.

Разом з тим такі доводи ОСОБА_3
спростовуються іншими доказами
наданими суду. А саме, як вбачається з
довідки КП «ЖЕК №7» №541 від 30.05.2012р.
ОСОБА_3 дійсно проживає за адресою:
АДРЕСА_1. Склад сім'ї один чоловік-
ОСОБА_2.(а.с.29).

Свідок ОСОБА_18 в суді пояснив,
що ОСОБА_2 він бачив двічі. Перший раз,
коли на початку вересня 2011року на
прохання ОСОБА_3 проконсультувати її з
приводу ремонту в спірній квартирі,
він разом з останньою приходив до
квартири АДРЕСА_1. Квартиру відчинила
ОСОБА_2 та впустила їх до квартири.
Вдруге на прохання ОСОБА_3 він разом з
нею приходив до зазначеної квартири в
лютому 2012року, аби допомогти винести
сміття з квартири, так як там йшов
ремонт. Як він зрозумів ремонт робила
ОСОБА_3, яка і зверталась з проханням.

Квартиру їм відчиняла ОСОБА_2. При цьому
вона тне скаржилась, що її хтось ввів в
оману та не заявляла претензій до
ОСОБА_3.

Як вбачається із договору
дарування за яким ОСОБА_4 подарувала
ОСОБА_3 спірну квартиру, останній було
укладено 30.11.2011року. Довідка КП «ЖЕК№7»
надана 30.05.2012року.

Сукупність наведених обставин
дають підстави суду зробити висновок,
що доводи ОСОБА_3,стосовно порушення
її прав щодо користування та
розпорядження належною їй квартирою з
боку ОСОБА_2, не знайшли своє
підтвердження в суді та таких доказів
позивачем не надано.

Та навпаки вони спростовуються
наведеними вище доказами, які
свідчать про те, що ОСОБА_3 після
набуття власності на спірну квартиру
приходила туди, здійснювала там ремонт.
Та ніхто їй в цьому не чинив перепон.

Відповідно до ст.4 ЦПК України-
Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Статтею 16 ЦК України визначені
способи захисту цивільних прав та
інтересів. Окрім цього суд може
захистити цивільне право або інтерес
іншим способом, що встановлений
договором або законом.

Позивачем ОСОБА_3 обрано захист
своїх прав, шляхом виселення ОСОБА_2 із
квартири АДРЕСА_1 а також шляхом
вселення її в зазначену квартиру.

Разом з тим встановлені
обставини дають підстави зробити
висновок, що виниклі між сторонами
правовідносини не відповідають
обраному способу захисту та не
передбачені ст. 319, 391 ЦК України, на які
як на підставу своїх вимог посилається
ОСОБА_3, питання виселення із
житлового приміщення та вселення,
регулюються нормами ЖК України, який
регулює відносини у сфері житлових
правовідносин, а тому підстав для
задоволення позову суд не знаходить.

Позивачем ОСОБА_3 також заявлено
вимоги про стягнення моральної шкоди.
Такі вимоги позивач обгрунтовує тим,
що внаслідок порушення ОСОБА_2 її прав
на користування, розпорядження
належним їй майном, вона переживала
хвилювання та душевні страждання,
внаслідок чого вважає , що їй завдано
моральної шкоди.

За загальним правилом (ст. 1167 ЦК
України), моральна шкода, завдана
фізичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю ,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Відповідно до роз'яснень наданих
в Постанові Пленуму Верховного Суду
України №4 від 31.03.1995р. із змінами,
зазначено, що спори про відшкодування
заподіяної фізичній чи юридичній особі
моральної (немайнової) шкоди
розглядаються, зокремаё коли право на
її відшкодування безпосередньо
передбачено нормами Конституції або
випливає з її положень; у випадках,
передбачених нормами ЦК України та
іншим законодавством, яке встановлює
відповідальність за заподіяння
моральної шкоди.

Як встановлено судом, з
наведених вище обставин, факт
порушення прав ОСОБА_3, відповідачем
ОСОБА_2, не встановлено. А окрім того
виниклі між сторонами правовідносини
не передбачають відшкодування
моральної шкоди. Таким чином зазначені
вимоги є безпідставними та такими , що
не підлягають задоволенню.

У відповідності зі ст. 88 ЦПК
України, не передбачено стягнення
судових витрат в разі відмови в
задоволенні позову.

На підставі викладеного,
керуючись ст. 16,215, 225 ч.1, 319, 391, 1167 ЦК
України, ст.3, 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК
України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, Відділу державної реєстрації
прав та обтяжень прав на нерухоме майно
відділу Слов'янської державної
реєстраційної служби Слов'янського
міськрайонного управління юстиції,
третя особа: приватний нотаріус
Слов'янського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 про визнання договору
купівлі-продажу та договору дарування
недійсним - залишити без задоволення.

В задоволенні зустрічних
позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про
усунення перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження майном,
виселення з житлового приміщення,
вселення в житлове приміщення,
відшкодування моральної шкоди -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Донецької області
через Слов'янський міськрайонный суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а для осіб які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Повне рішення складено 11 лютого
2014 року .

Суддя Слов'янського міськрайонного
суду
Ю.В. Чернишов