АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Головуючий у 1 й інстанції -
Некрасов О.О. Доповідач - Кочкова
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2014 року м.
Дніпропетровськ

Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Кочкової Н.О.,

суддів - Максюти Ж.І.,
Григорченка Е.І.,

при секретарі - Сичевській
А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна
особистою приватною власністю, за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 12 листопада 2013
року, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із указаним позовом, у якому
просив визнати квартиру АДРЕСА_1 його
особистою власністю. В обґрунтування
позову зазначав, що з 9 червня 1990 року по
28 листопада 2011 року перебував у шлюбі з
ОСОБА_3, під час шлюбу ним за власні
кошти, що були запозичені за договором
позики від 22 серпня 2002 року, було
придбано зазначену квартиру за
договором купівлі-продажу від 21 жовтня
2002 року. У зазначеній квартирі він був
зареєстрований та постійно проживав.
ОСОБА_3 у зазначеній квартирі
зареєстрованою не була та не проживала,
участі у поверненні позики не брала,
однак претендує на її частку для себе
та для їх спільної доньки ОСОБА_4 На
підставі цього він звернувся до суду за
захистом.

Рішенням Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
12 листопада 2013 року позов ОСОБА_2
задоволено. Визнано квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 80,6 кв. м., особистою
приватною власністю ОСОБА_2; вирішено
питання про розподіл судових витрат
(том 1, а.с.221-232).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального і процесуального права,
просила скасувати рішення суду та
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позовних вимог (том 1, а.с.
237-244).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що з 9 червня 1990 року
по 28 листопада 2011 року сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі; 21
жовтня 2002 року за договором
купівлі-продажу, укладеним між ОСОБА_5
та ОСОБА_2, було придбано квартиру
АДРЕСА_1.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції посилався на ч.2 ст. 28
КпШС України і виходив із того, що
квартира набута під час шлюбу, але за
кошти, які належали позивачу особисто.

Із вказаними висновками погодитись
неможливо з наступних підстав.
Відповідно до ст. 22 КпШС України майно,
нажите подружжям за час шлюбу, є
спільною сумісною власністю. Кожен з
подружжя має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном. Згідно із ст. 28 КпШС України в
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
їх частки є рівними. Суд може визнати
майно, нажите кожним із подружжя під
час їх роздільного проживання при
фактичному припиненні шлюбу, власністю
кожного з них.

Посилання позивача у позовній заяві, а
суду 1 інстанції у рішенні, на те, що
сторони з 2002 року фактично мешкали
окремо, - спростовується рішенням
Новомосковського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 28
листопада 2011 року, із якого вбачається,
що шлюбні стосунки між сторонами
припинені у 2009 році (том 1, а.с.19).

За таких обставин апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
не відповідає фактичним обставинам
справи, тому підлягає скасуванню
згідно із п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України з
ухваленням нового рішення.

Виходячи із того, що належних і
допустимих доказів роздільного
проживання подружжя ОСОБА_2 при
фактичному припиненні шлюбу на період
придбання квартири у 2002 році суду не
надано, у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 слід відмовити. При цьому
посилання позивача на відсутність
реєстрації ОСОБА_3 у спірній квартирі
та - не являються підставою для
задоволення позову, оскільки даний
факт не має правового значення для
вирішення даного спору, а посилання на
те, що для придбання квартири він
отримав від ОСОБА_8 у борг 25 000 доларів
США, які у подальшому були стягнуті з
нього рішенням суду, - не являється
підставою для задоволення позову,
оскільки не свідчить про роздільне
проживання з дружиною та фактичне
припинення шлюбу.

Керуючись ст.307, п.3 ч.1 ст.309, ст. 316 ЦПК
України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
12 листопада 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання майна особистою
приватною власністю - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуюча:
Кочкова Н.О.

Судді:
Григорченко Е.І.

Максюта
Ж.І.