ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2014 р.Дарницький районний суд м.
Києва в складі:

головуючої судді Сирбул О.Ф.

при секретарі Семенченко Я.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя
особа: приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
про визнання договору купівлі-продажу
удаваним правочином, витребування
майна із чужого незаконного володіння,

встановив:

У серпні 2013 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 про визнання договору
купівлі-продажу удаваним правочином,
витребування майна із чужого
незаконного володіння.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що
17.07.2004 року між ним та ОСОБА_3 був
зареєстрований шлюб. Від шлюбу
народилася дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1
Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 21.03.2013 року шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 розірвано. 27.01.2009 року ОСОБА_2 для
проживання сім'ї була придбана
квартира АДРЕСА_1. Квартира була
новобудовою, придбана після
будівельників та не була придатна для
проживання. За наполяганням ОСОБА_3 та
її матері, ОСОБА_4, 27.01.2009 року квартиру
було придбано на ім'я останньої. Метою
укладення цього договору було
приховати в подальшому права на це
майно дітей позивача від першого
шлюбу. 23.02.2009 року ОСОБА_4 подарувала
ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1. ОСОБА_4 ніколи
не була зареєстрована у спірній
квартирі та дотепер залишається
зареєстрованою за своїм попереднім
місцем проживання. З січня 2009 року
ОСОБА_2 у квартирі розпочав ремонт.
Розрахунок здійснював позивач. У
спірній квартирі знаходяться його
особисті речі, іншого житла у ОСОБА_2 не
має. ОСОБА_3 ніколи не працювала
взагалі, її мати у період
працездатності отримувала незначну
заробітну плату, у теперішній час
перебуває на пенсії за віком та
продовжує проживати у Донецькій
області.

В позовних вимогах просив визнати
договір купівлі-продажу від 27.01.2009 року
удаваним правочином, визнавши його
недійсність у частині покупця. Визнати,
що 27.01.2009 року був укладений договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1
покупцем за яким був ОСОБА_2.
Витребувати у ОСОБА_3, квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та
його представник ОСОБА_7 позовні вимоги
підтримали та просили позов
задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник в
судовому засіданні проти позову
заперечували та просили у задоволені
позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник в
судовому засіданні проти позову
заперечували та просили у задоволені
позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання
не з'явився, надіслав до суду заяву,
проти позову заперечує та просив
розглядати справу у його відсутність.

Заслухавши пояснення позивача,
представника позивача, заперечення
відповідачів, представника
відповідачів, третьої особи,
дослідивши матеріали справи, судом
встановлені наступні обставини.

Позивач просив визнати поважною
причину та поновити строк позовної
давності для захисту порушеного права
на майно, оскільки про порушення свого
права він дізнався в зв'язку з
пред'явленням ОСОБА_3 позову до нього
про втрату права користування спірною
квартирою.

Під час розгляду справи представниками
відповідачів були подані до суду заяви
про застосування строку позовної
давності та з цих підстав просили у
задоволені позову відмовити (том І а.с.
82 - 84, том ІІ а.с. 45 - 46).

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу
України, позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 Цивільного кодексу
України, загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного
кодексу України, сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Посилання позивача ОСОБА_2 про те, що
про порушення його майнових прав він
дізнався в зв'язку з пред'явленням
ОСОБА_3 позову до нього про втрату права
користування квартирою та просив
визнати поважною причину та поновити
строк позовної давності для захисту
порушенного права на майно знайшли
своє підтвержєення в судовому
засіданні.

Суд приходить до висновку про
поважність причини пропуску звернення
позивачем за захистом свого права до
суду.

Судом встановлено, що 17.07.2004 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відділом реєстрації
цивільного стану Шевченківського
районного управління юстиції м. Києва
за актовим записом № 500 був
зареєстрований шлюб (том І а.с. 14).

Від шлюбу народилася дитина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (том І а.с. 15).

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 21.03.2013 року шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 розірвано (том І а.с. 16).

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідно до ст. 235 Цивільного кодексу
України та п. 25 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочині недійсними» № 9 від
06.11.2009 року при вирішенні спору про
визнання правочину удаваним
встановленню підлягає наявність
умислу сторін укласти один правочин,
але при тому, між ними насправді
встановлюються інші правовідносини.

27.01.2009 року між товариством з обмеженою
відповідальністю «Монтажспецстрой» та
ОСОБА_4 укладений договір
купівлі-продажу квартири (том І а.с. 67-68).

Як вбачається з квитанції № 35 від 27.01.2009
року ОСОБА_4 була повністю сплачена
вартість спірної квартири в сумі 924 000,00
грн.

Право власності ОСОБА_4 на квартиру
АДРЕСА_1 зареєстроване в установленому
порядку, що підтверджується
реєстраційним посвідченням № 028337 (том
І а.с. 157).

Згідно заяви ТОВ «Монтажспецстрой»
ОСОБА_4 здійснила повний розрахунок за
договором купівлі-продажу квартири від
27.01.2009 року (том І а.с. 160).

Як вбачається з нотаріально
засвідченої заяви ОСОБА_8 (чоловік
ОСОБА_4), від 21.01.2009 року йому відомо про
наміри ОСОБА_4 здійснити купівлю
квартири у місті Києві (том І а.с. 152).

30.01.2009 року між ОСОБА_4 та ТОВ фірма
«КОМПАС» укладено договір № 299/18-А про
надання комунальних послуг та послуг з
утримання будинку та прибудинкової
території у відповідності до Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» (том І а.с. 73 - 78).

Підтвердженням намірів ОСОБА_4 на
набуття квартири у свою власність
свідчить також те, що остання до
теперішнього часу проживає в спірній
квартирі, що підтверджується її
поясненнями як свідка.

Відповідно до договору дарування
квартири від 23.02.2009 року ОСОБА_4
подарувала ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1
(том І а.с. 80).

З матеріалів справи вбачається, що на
дарування квартири ОСОБА_4 була
отримана нотаріальна згода чоловіка
ОСОБА_8 (а.с. том І а.с. 165).

Отже, всі вищевказані документи
свідчать про реальні наміри ОСОБА_4
придбати квартиру, зареєструвати право
власності у встановленому законом
порядку на своє ім'я, вчинити дії,
спрямовані на реалізації свого права
власності.

Стовно доводів позивача про належність
особисто йому грошових коштів, за які
придбавалась спірна квартира, оплати
за проведення ремонтних робіт, суд
звертає увагу, що підставою для
визнання правочину удаваним, є дійсні
наміри його сторін, а не джерело
походження коштів, необхідних для його
вчинення.

Належність коштів, за які було придбано
квартиру особисто ОСОБА_2, оплата
ОСОБА_2 пов'язаних з угодами послуг тощо
в порушення ст.ст. 10, 60 ЦПК України не
підтверджується доказами по справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяв всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи.

Так, були задоволені клопотання сторін
про допит свідків.

Свідок, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, повідомив
суду, що він працює з ОСОБА_2 з 2005 року. В
2009 році ОСОБА_2 купив квартиру у Києві.
Він допомогав у пошуках квартири,
дивились разом з ОСОБА_2 на Святошина,
однак сподобалась квартира на
Григоренка, та ОСОБА_2 купив саме її.
Коли придбавалась квартира я був
присутнім, саме ОСОБА_2 виносив гроші з
квартири. У ОСОБА_2 гроші були у кульку.
В нотаріальній конторі був він, ОСОБА_3,
її мати, ОСОБА_2. У нотаріуса чекали
людину, яка поміняла гроші, оскільки
частина суми була у доларах США. Вітя
робив всі платежі. Після підписання
угоди я поїхав. Помогав перевозити
ОСОБА_3 з речами до квартири, оскільки у
меня була велика машина. ОСОБА_3
переїзджала сама до квартири, оскільки
так бистріше завершиться ремонт. На
кого оформляли квартиру не знаю,
мабуть, що на ОСОБА_2, оскільки саме його
гроші були.

Свідок, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив
суду, що ОСОБА_2 позвонив та
запропонував роботу, ремонт у квартирі.
Квартира була трьохкімнатна. Перший
раз зустрів дружину ОСОБА_2 у листопаді
2012 року, прийшов перемірів потолок,
сказав скільки це буде коштувати.
ОСОБА_3 вибирала кольори та сказала, що
порядиться з чоловіком відносно ціни
за роботу. Предоплату за роботу давал
ОСОБА_2 та два раза розраховувалась
ОСОБА_3.

Свідок, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомив
суду, що знає подружжя ОСОБА_2, був з
ними на морі в Алушті. Знаю, що у ОСОБА_2
є квартира у Києві, але хто купив йому
не відомо.

Свідок, ОСОБА_4 повідомила суд, що вона
разом з чоловіком працювали, збирали
кожну копійчку. Коли приїхала до Києва
займалась посудою. В спірній квартирі
проживає з онучкою та донькою. ОСОБА_2
ніколи не проживав в квартирі. Шукали
квартиру з брокером. Донька ОСОБА_3
допомогала, також ходила вибирала. Коли
купила квартиру, думала с чоловіком
переїзджати до Києва, однак стала
ОСОБА_3 дзвонити та повідомила, що з
чоловіком проблеми (сори), та з
чоловіком вона порадилась про
укладення договору дарування на
доньку. Була з самого початку їх
відношень проти цього шлюбу.

Свідок, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 повідомила
суду, що мати збиралась купувати
квартиру у Києві. Та вони втрьох (вона,
мати та брокер) ходили вибирали
квартиру. ОСОБА_2 не давав грошей на
купівлю спірної квартири, речей
позивача у квартирі немає.

Пояснення свідків ОСОБА_9, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, на які посилається позивач, в
даному випадку не можуть бути взяті
судом до уваги, оскільки за положеннями
ст. 218 Цивільного кодексу України
заперечення однією із сторін факту
вчинення правочину або оспорювання
окремих його частин може доводитись
письмовими доказами, засобами аудіо-,
відеозапису та іншими доказами.
Рішення суду не може ґрунтуватися на
свідченнях свідків.

Окрім того, виходячи з вимог ст. 235
Цивільного кодексу України договір
може бути визнаним удаваним лише в
частині прав і обов'язків, а не в
частині покупця.

Крім того, закон прямо не передбачає
недійсність удаваного правочину, а
лише пропонує застосувати до відносин
сторін норми, що регулюють той
правочин, який сторони насправді мали
на увазі, а якщо правочин, який сторони
насправді вчинили, суперечить
законодавству, суд ухвалює рішення про
встановлення його нікчемності або
визнання його недійсності із
застосування відповідних наслідків
недійсності.

Тобто, позовна вимога про визнання
недійсним договору купівлі-продажу у
частині покупця не ґрунтується на
вимогах закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вислухавши осіб, які беруть участь у
справі, приходить до висновку, що
обґрунтування позовних вимог позивача
є недоведеними та спростовуються
матеріалами справи, а отже суд не бере
до уваги посилання позивача на ці
обставини та приходить до висновку, що
підстави для задоволення позову
відсутні.

Керуючись ст.ст. 203, 204, 218, 235, 256, 267 ЦК
України, п. 25 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочині недійсними» № 9 від
06.11.2009, на підставі ст.ст. 10, 11, 15, 60, 208, 209,
214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 про визнання договору
купівлі-продажу удаваним правочином,
витребування майна із чужого
незаконного володіння - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. У разі якщо рішення було
проголошено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Суддя: