АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Головуючий у 1 й інстанції -
Зосименко С.Г. Доповідач -
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року м.
Дніпропетровськ Судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого судді - Черненкової
Л.А.

суддів - Дерев`янка
О.Г., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Бойко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 14 березня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до
державного закладу «Дніпропетровська
медична академія Міністерства охорони
здоров'я України» про визнання
незаконними недоплати заробітної
плати та стягнення недоплаченої суми
за трудовим договором, -

В С Т А
Н О В И Л А:

22 січня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду із зазначеним позовом, за яким
просила суд визнати незаконною
фактичну недоплату відповідачем її
заробітної плати за період з 01 червня
2013 року по 31 січня 2014 року; стягнути з
відповідача на її користь 45 781,27 грн. В
обґрунтування позову посилалась на те,
що рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 16 квітня
2013 року, яке набрало законної сили,
позивач є доцентом кафедри фтизіатрії
відповідача. Рішенням Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
14 листопада 2013 року, яке набрало
законної сили, заробіток позивача, який
підлягає виплаті їй зі сторони
відповідача на травень 2013 року складає
5 365,03 грн. Таким чином, за період з
початку червня 2013 року по січень 2014
року позивач мала отримати у
відповідача в якості прямих виплат
заробітної плати не менш чим 42 920,24 грн.
(5 365,03 грн. х 8 = 42 920,24 грн.). Відповідач у
порушення законодавства про працю та
прав позивача за цей час виплатив
позивачу 2504 грн., чим порушив вимоги ст.
115 КЗпП України і на кінець січня 2014
року умисно недоплатив в якості
заробітної плати 40 416,24 грн. (42 920,24 грн. -
2504 грн. = 40 416,24 грн.) без урахування
компенсації інфляції. Крім того,
відповідач не виплатив позивачу
обов'язкові для виплати суми на
оздоровлення в розмірі одного
місячного заробітку, тобто 5 365,03 грн.
Загальна сума боргу відповідача по
трудовому договору між ним та
позивачем перед останньою складає 45
781,27 грн. (40 416,24 + 5 365,03 = 45 781,27).

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 14 березня
2014 року ухвалено: у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким заявлені позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Справа неодноразово розглядалась
судовими інстанціями.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги
в її межах та межах позовних вимог,
вважає за необхідне її задовольнити
частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно наказу Державної установи
«Дніпропетровська медична академія
Міністерства охорони здоров'я України»
№ 811-о від 17.10.2013 року позивача ОСОБА_2
звільнено з 27.08.2013 року на підставі п. 4
ст. 40 КЗпП України. Відповідно до
відомостей перерахування авансів,
заробітної плати працівникам ДЗ «ДМА
МОЗ України» вбачається, що позивачці
ОСОБА_2 відповідачем було перераховано
всі необхідні виплати по заробітній
платі, а також сума допомоги на
оздоровлення.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення
про відмову у задоволенні позову
виходив з того, що жодних належних
доказів, які б підтверджували факти, на
які позивач посилається як на підставу
своїх вимог, суду не представлено.
Також суд не може прийняти до уваги
посилання позивача у позові та
представника позивача у судовому
засіданні на те, що позивач на момент
подання позову являється доцентом
кафедри фтизіатрії у Державній
установі «Дніпропетровська медична
академія Міністерства охорони здоров'я
України». Заочне рішення
Індустріального суду м.
Дніпропетровська від 13 січня 2014 року,
яким наказ Державної установи
«Дніпропетровська медична академія
Міністерства охорони здоров'я України»
№ 811-о від 17.10.2013 року про звільнення
ОСОБА_2 визнано незаконним, на яке
посилається представник позивача, не
містить вказівки щодо поновлення на
посаді позивача та виплаті їй
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та негайного виконання рішення
суду. Крім того, дане рішення суду не
набрало законної сили. Як пояснив у
судовому засіданні представник
позивача, вона до відповідача з приводу
негайного виконання рішення суду не
зверталася і до моменту подачі даного
позову на робочому місці не з'являлася,
тобто фактично весь цей час не
працювала. Враховуючи викладене, а
також те, що заявлені позовні вимоги
ОСОБА_2 спростовуються матеріалами
цивільної справи, поясненнями
представників сторін, суд не вбачає
підстав у їх задоволенні.

Але з висновками суду першої інстанції
погодитись не можна, оскільки висновки
суду не відповідають обставинам
справи, при неправильному застосуванні
судом норм діючого законодавства.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції не виконав
зазначені вимоги закону, оскільки не
вирішив питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України
"Про оплату праці" заробітна плата - це
винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Стаття 115 КЗпП України, ч.1 - заробітна
плата виплачується працівникам
регулярно в робочі дні у строки,
встановлені колективним договором, але
не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів.

Суд першої інстанції не звернув уваги
на зазначені вимоги закону та
помилково не застосував їх до спірних
правовідносин.

Судова колегія вважає, що вказані
порушення призвели до неправильного
вирішення справи, тому суд апеляційної
інстанції на підставі п.п.1-4 ч.1 ст.309 ЦПК
України рішення суду першої інстанції
скасовує та ухвалює нове рішення з
наступних підстав.

Спірні правовідносини виникли між
сторонами у справі щодо не нарахування
заробітної плати позивачу у
відповідності до вимог закону у зв'язку
з чим виникла недоплата заробітної
плати за період з 01 червня 2013 року по 31
січня 2014 року, яку позивач просила
стягнути на її користь з відповідача.

Судова колегія встановила і це
підтверджується матеріалами справи, що
рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 16 квітня
2013 року, яке набрало законної сили, про
що не заперечували сторони у справі,
ухвалено: позов ОСОБА_2 - задовольнити
частково; визнати незаконною фактичну
недоплату Державним закладом
«Дніпропетровська медична академія
Міністерства охорони здоров'я України»
заробітної плати ОСОБА_2 у зв'язку з
встановленням з 01 вересня 2012 року
посадового окладу, який відповідає
посаді асистента; стягнути з
Державного закладу «Дніпропетровська
медична академія Міністерства охорони
здоров'я України» на користь ОСОБА_2
недоплачену заробітну плату, починаючи
з 01 вересня 2012 року в розмірі 2111,00 грн.; в
задоволенні решти позовних вимог -
відмовити; стягнути з Державного
закладу «Дніпропетровська медична
академія Міністерства охорони здоров'я
України» судовий збір в розмірі 229,40
грн.(а.с.3-8).

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 14
листопада 2013 року, яке залишено без
змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 13 січня
2014 року, та є таким, що має законну силу,
про що не заперечували сторони у
справі, ухвалено: позовні вимоги
ОСОБА_2 - задовольнити частково; визнати
незаконним наказ Державного закладу
«Дніпропетровська медична академія
Міністерства охорони здоров'я України»
№ 409-о від 06.06.2013 року; стягнути з
Державного закладу «Дніпропетровська
медична академія Міністерства охорони
здоров'я України» на користь ОСОБА_2
недоплачену заробітну плату за січень,
лютий, березень, квітень, травень 2013
року в розмірі 6215 гривень 15 коп.; в
задоволені іншої частини позовних
вимог ОСОБА_2 - відмовити; стягнути з
Державного закладу «Дніпропетровська
медична академія Міністерства охорони
здоров'я України» на користь держави
судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп.
(а.с.9-18).

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилалася в своїй позовній заяві саме
на вказані рішення суду, які мають
преюдиціальне значення для вирішення
спору.

Преюдиціальність рішення суду
відповідно до вимог ч.3 статті 61 ЦПК
України стосується тих обставин, які
встановлені судовим рішенням за
розглядом спору та не підлягають
доказуванню при розгляді інших справ.

Оскільки позовні вимоги заявлені між
тими же сторонами, з тих же підстав, а
саме: не нарахування відповідачем
належної позивачу заробітної плати за
інший період часу, то судова колегія
приймає вказані докази, як належні та
допустимі по справі.

За вказаними рішеннями суду
встановлено, що ОСОБА_2 наказом № 5-о від
03.01.2006 року прийнята на посаду
асистента кафедри сімейної медицини в
ДЗ «ДМА МОЗ України». ОСОБА_2 рішенням
Спеціальної вченої ради
Дніпропетровської державної медичної
академії МОЗ України та інституту
гастроентерології АМН України від 13
квітня 2006 року присуджено наукову
ступінь кандидата медичних наук, що
підтверджується дипломом серії ДК
№033542. З 01.09.2010 року наказом № 624-о ОСОБА_2
була переведена на посаду доцента
кафедри фтизіатрії на умовах
строкового трудового договору по 31.08.2011
року. Наказом № 519-о від 29.07.2011 року з
01.09.2011 року ОСОБА_2 продовжено роботу на
умовах строкового трудового договору
по 31.08.2014 року, без змін та умов оплати
праці. Після присвоєння наукового
ступеню кандидата медичних наук
позивачка вчене звання не отримувала.

Судом за вказаним рішенням
встановлено, що відповідач, керуючись
підзаконним нормативним актом
стосовно оплати праці позивача -
приведеною вище Інструкцією (затв.
наказом МОУ №90 від 02.04.1993) та
встановлюючи оклад позивачу з 01
вересня 2012 року у розмірі окладу
асистента кафедри за тарифним розрядом
16, в порушення вимог ст. 32, 103 КЗпП
України, додержання яких є обов'язковим
у випадку зміни умов оплати праці в бік
погіршення, що у даній справі має місце
у зв'язку зі зменшенням в
односторонньому порядку окладу
позивача з окладу доцента (розряд 19) до
окладу асистента (розряд 16), не
попередив позивача про істотну зміну
умов оплати праці в установлений строк
- за два місяці до зміни, будь-якого
наказу з цього питання не видав, не
попередив про умови збереження
попередньої оплати праці як доценту
кафедри, як і не повідомив ОСОБА_2 про її
право у разі незгоди з новими умовами
оплати праці на звільнення, що на
переконання суду є грубим порушенням
прав працівника з боку відповідача,
внаслідок чого ним допущена
неправомірна недоплата заробітної
плати.

Наказом Державного закладу
«Дніпропетровська медична академія
Міністерства охорони здоров'я України»
№409-о від 06.06.2013 року ОСОБА_2, к.м.н.,
доценту кафедри фтизіатрії
встановлено з 01.01.2013 року оклад в
розмірі 2377 грн. 00 коп. в місяць, доплата
за наукову ступінь у розмірі 356 грн. 55
коп. в місяць, доплату за
лікувально-діагностичну роботу в
розмірі 1188 грн. 50 коп. в місяць; доплату
за роботу із шкідливими та важкими
умовами праці 12% у розмірі 285 грн. 234 коп.
в місяць, надбавку за вислугу років 237
грн. 70 коп. в місяць. З вказаним наказом
ОСОБА_2 ознайомлена 10.06.2013 року.

Судом за вищевказаним рішенням
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 14 листопада 2013
року вказаний наказ визнано
незаконним, оскільки відповідач
зменшив в односторонньому порядку за
минулий відпрацьований час оклад
позивача.

Також вищезазначеним рішенням суду
встановлено, що згідно з поданими
відповідачем розрахунковими листками
про виплати заробітної плати позивачу
вбачаться, що заробітна плата
розраховувалася із окладу 2377 грн., а
повинна була розраховуватися із окладу
2869 грн. та складала: в січні 2013 року - 3450
грн.; лютому 2013 року - 4396 грн.; березні 2013
року - 3260 грн.; квітні 2013 року - 4893 грн.;
травні 2013 року - 4611 грн., а повинна була
становити в січні 2013 року - 5365,03 грн.;
лютому 2013 року - 5364,03 грн.; березні 2013
року - 5365,03 грн.; квітні 2013 року - 5365,03
грн.; травні 2013 року - 5365,03 грн. Тобто
різниця в недоплаті становить 6212,15 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_2 заявлені
виходячи із встановлених за
вищевказаним рішенням суду обставин та
вона вважає, що відповідач не виплачує
їй належну заробітну плату в розмірі
5365,03 грн. з 01 червня 2013 року по 31 січня 2014
року.

Судова колегія встановила і це
підтверджується матеріалами справи, що
позивач у червні 2013 року працювала 10
днів із 18 робочих днів, що підтверджено
табелем виходу на роботу, в інші робочі
дні позивач перебувала на лікарняному
листі (а.с.63).

Згідно розрахункового листа за червень
2013 року позивачу нараховано заробітну
плату з окладу 2 377 гривень (а.с. 33).

Таким чином, судова колегія встановила,
що відповідач не зважаючи на
вищевказані рішення суду, які набрали
законної сили, продовжував
нараховувати заробітну плату позивачу
із окладу 2377 грн., всупереч рішенню суду
за яким відповідач повинен був
розраховувати заробітну плату із
окладу 2869 грн.

Згідно розрахункового листа за червень
2013 року позивачу нараховано заробітну
плату за 10 робочих днів, що складається
з окладу - 1 320,56 грн.; вислуги років - 132,06
грн.; доплати за роботу із шкідливими та
важкими умовами праці -158,47 грн.; доплати
за наукову ступінь - 198,08 грн.; доплати за
лікувально-діагностичну роботу - 660,28
грн., а всього заробітна плата
позивачка за 10 робочих днів у червні 2013
року склала 2 469,45 грн. (1 320,56 грн. + 132,06
грн. + 158,47 грн. + 198,08 грн. + 660,28 грн. = 2 469,45
грн.).

Судова колегія виходячи з
установленого рішенням суду, набравшим
законну силу, місячного заробітку
позивача в розмірі 5365,03 грн., розраховує
розмір заробітку за один робочий день у
червні 2013 року з огляду на табель
обліку робочого часу за червень 2013
року, де зазначено, що в цім місяці 18
робочих днів, що складає 298,05 грн. (5365,03
грн.:18=298,05 грн.) та розраховує заробіток
позивача за 10 робочих днів, які позивач
відпрацювала, що складає суму у розмірі
2 980,50 грн. (298,05 грн.х10=2 980,50 грн.).

Вказана сума є більшою аніж нарахована
відповідачем за цей час на 511,05 грн. (2
980,50 грн. - 2 469,45 грн. = 511,05 грн.).

Таким чином, судова колегія встановила,
що відповідач незаконно не нарахував
заробітну плату позивачу у червні 2013
року в сумі 511,05 грн., яка підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача з урахуванням утримань по
обов'язковим платежам, тобто зазначена
судом сума визначена без урахування
утримань по обов'язковим платежам.

Згідно розрахункового листа за липень
2013 року позивачу нараховано
матеріальну допомогу на оздоровлення з
окладу 2 377 гривень (а.с. 34) в сумі 2 377
гривень.

Ці обставини також підтверджені
наказом відповідача № 75-ов від 17.06.2013
року (а.с.35).

Судова колегія встановила, що
відповідач не зважаючи на вищевказані
рішення суду, які набрали законної
сили, при нарахуванні матеріальної
допомоги на оздоровлення виходив із
окладу 2377 грн., а повинен був
розраховувати із окладу 2869 грн.

Таким чином, судова колегія встановила,
що відповідач незаконно не нарахував
позивачу матеріальну допомогу на
оздоровлення у липні 2013 року із окладу
в сумі 2869 грн., а тому недорахована сума
складає 492 грн. (2869 грн. - 2377 грн. = 492 грн.),
яка підлягає стягненню з відповідача
на користь позивача з урахуванням
утримань по обов'язковим платежам,
тобто зазначена судом сума визначена
без урахування утримань по
обов'язковим платежам.

Судова колегія встановила і це
підтверджується матеріалами справи, що
позивач у липні та серпні 2013 року
знаходилась у черговій відпустці, що
підтверджено табелем обліку робочого
часу (а.с.62,64).

Судова колегія встановила і це
підтверджується матеріалами справи, що
нарахування заробітної плати по
лікарняним листкам позивача у липні 2013
року, оплата чергової відпустки не є
предметом спору, ці обставини не
обґрунтовувались в позовній заяві, не
були предметом розгляду суду першої
інстанції, позивач не працювала у липні
та серпні 2013 року, а відповідно до ч. 1
ст. 1 Закону України "Про оплату праці"
заробітна плата - це винагорода,
обчислена за виконану ним роботу,
нарахування сум за лікарняним листком
та за чергову відпустку передбачено
спеціальними нормативними актами, а
відтак судова колегія не вбачає
незаконність дій відповідача відносно
нарахування по лікарняним листкам
позивача та оплати чергової відпустки
за цей період часу, оскільки такі
позовні вимоги суду не заявлено.

Згідно наказу відповідача № 811-о від
17.10.2013 року позивача ОСОБА_2 звільнено
роботи з 27.08.2013 року (а.с.32).

З часу звільнення і по 31 січня 2014 року
позивач фактично не працювала та
заробітна плата за цей період часу їй
відповідачем не нараховувалась. Ці
обставини підтверджені в судовому
засіданні суду апеляційної інстанції
сторонами у справі, а відтак судова
колегія не вбачає незаконність дій
відповідача відносно неправильного
нарахування заробітної плати позивача
за цей період часу з підстав зазначених
у позовній заяві, яку позивач не
змінювала, не доповнювала та не
уточнювала на протязі розгляду справи
в суді першої інстанції.

За період часу з 27.08.2013 року по 31 січня
2014 року позивач має право на
компенсацію середнього заробітку за
вимушений прогул за умовами поновлення
її на роботі відповідно до рішення
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 15 серпня 2014 року,
залишеного без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 09 жовтня 2014 року (а.с.121,122)
наданих суду касаційної інстанції,
тобто зазначені судові рішення не були
предметом розгляду суду першої
інстанції.

Посилання позивача в судовому
засіданні апеляційної інстанції, що
предметом її позову є суми середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
спростовується її позовною заявою,
матеріалами справи, та оглянутої
ухвали суду про відкриття провадження
в іншій справі за її позовом про
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу за період саме з
27.08.2013 року.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Судова колегія не погоджується з
розміром, визначеним позивачем до
стягнення в сумі 45 781,27 грн. тому, що він
не підтверджений належними та
допустимими доказами у справі,
спростовується матеріалами справи.

Відповідно до ст. ст. 94, 95 КЗпП України
заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від
складності та умов виконуваної роботи,
професійно-ділових якостей працівника,
результатів його праці та
господарської діяльності
підприємства, установи, організації і
максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного
регулювання оплати праці, прав
працівників на оплату праці та їх
захисту визначається цим Кодексом,
Законом України "Про оплату праці" та
іншими нормативно-правовими актами.

Аналізуючи докази у справі, судова
колегія дійшла висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому
задоволенню та вважає за необхідне
визнати незаконною фактичну недоплату
державним закладом «Дніпропетровська
медична академія Міністерства охорони
здоров'я України» заробітної плати
ОСОБА_2 за червень 2013 року та липень 2013
року; стягнути з державного закладу
«Дніпропетровська медична академія
Міністерства охорони здоров'я України»
на користь ОСОБА_2 ненараховану
заробітну плату за червень 2013 року в
розмірі 511 грн.05 коп., ненараховану суму
матеріальної допомоги на оздоровлення
за липень 2013 року в розмірі 492 грн., а
всього суму у розмірі 1003 грн.05 коп.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

На підставі ст. 88 ЦПК України ч.5, - якщо
суд апеляційної інстанції змінює
рішення або ухвалює нове, то відповідно
змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що позивач не
сплачувала судові витрати відповідно
до своїх позовних вимог пов'язаних з
трудовим спором згідно з вимогами
закону та позов задоволено частково, то
пропорційно задоволених позовних
вимог судовий збір у розмірі 243,60
гривень стягується з відповідача на
користь держави.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п.1-4 ч.1 ст.309, ст.316,
ч.1 ст.218 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 14 березня
2014 року -скасувати з ухваленням нового
рішення.

Позов ОСОБА_2 до державного закладу
«Дніпропетровська медична академія
Міністерства охорони здоров'я України»
про визнання незаконними недоплати
заробітної плати та стягнення
недоплаченої суми за трудовим
договором - задовольнити частково.

Визнати незаконною фактичну недоплату
державним закладом «Дніпропетровська
медична академія Міністерства охорони
здоров'я України» заробітної плати
ОСОБА_2 за червень 2013 року та липень 2013
року.

Стягнути з державного закладу
«Дніпропетровська медична академія
Міністерства охорони здоров'я України»
на користь ОСОБА_2 ненараховану
заробітну плату за червень 2013 року в
розмірі 511 грн.05 коп.(п'ятсот одинадцять
гривень 05 копійок), ненараховану суму
матеріальної допомоги на оздоровлення
за липень 2013 року в розмірі 492 грн.
(чотириста дев'яносто дві гривні), а
всього суму у розмірі 1003 грн.05 коп. (одна
тисяча гривень 05 копійок).

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з державного закладу
«Дніпропетровська медична академія
Міністерства охорони здоров'я України»
на користь держави судовий збір в
розмірі 243,60 гривень (двісті сорок три
гривні 60 копійок).

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя
Л.А.
Черненкова

Судді
М.Ю.
Петешенкова

О.Г.
Дерев`янко