У х в а л а

10 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,
Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - управління служби
у справах дітей депаратменту праці та
соціальної політики Харківської
міської ради, про визначення місця
проживання дитини, за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного
суду Харківської області від
15 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
обґрунтовуючи його тим, що з 10 серпня 2006
року по 24 грудня 2012 року сторони по
справі знаходилися в зареєстрованому
шлюбі, від якого мають малолітню доньку
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована
та проживає разом з позивачем за
адресою: АДРЕСА_1. Вказана квартира
належить позивачу на праві власності. З
часу припинення шлюбних відносин
тільки позивач опікується донькою,
приводить її до поліклініки,
співпрацює з вчителями, своєчасно
реагує на пропозиції педагогів,
відвідує батьківські збори, вносить
плату за харчування дитини. Донька
проживає в атмосфері доброзичливості,
тепла, довіри. З огляду на зазначене,
просив визначити місце проживання
доньки з ним за адресою їх проживання:
АДРЕСА_1.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 29 липня 2014 року позов
задоволено.

Визначено місце проживання ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 за
адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 15 вересня
2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати оскаржуване рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свої вимоги порушенням
апеляційним судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК
України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Місце проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків (ч. 1 ст. 160 СК України).

Відповідно до ст. 161 СК України якщо
мати та батько, які проживають окремо,
не дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися органом
опіки та піклування або судом. Під час
вирішення спору щодо місця проживання
малолітньої дитини беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не
можуть передати дитину для проживання
з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю аморальною поведінкою
може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації
прав дитини, прийнятої Генеральною
Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року,
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона має, коли це
можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків,
малолітня дитина не повинна, крім
випадків, коли є виняткові обставини,
бути розлучена зі своєю матір'ю.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову, апеляційний суд обґрунтовано
виходив з того, що виняткові обставини,
які могли бути підставою для
розлучення малолітньої дитини із
матір'ю, відсутні, а тому вимоги
позивача про визначення місця
проживання дитини разом із ним не
відповідають вимогам сімейного
законодавства.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційним судом
правильно встановлено та належно
перевірено обставини, які мають
значення для правильного вирішення
справи, оскаржуване судове рішення
ухвалено із додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстав для його зміни чи
скасування немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 15 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

В.І. Амелін

В.П. Гончар

В.О. Савченко