Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/366/14-ц
Провадження №: 4-с/332/20/14
У Х В А Л А

Іменем України

04 лютого 2014 р.
м. Запоріжжя

Заводський районний суд міста
Запоріжжя у складі головуючого судді
Яцуна О.С., при секретарі Вінник Л.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за скаргою
Міського комунального підприємства
«ОСНОВАНІЄ» на постанову старшого
державного виконавця Заводського
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції Кеніх О.Й. про відмову у
відкритті виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

МКП «ОСНОВАНІЄ» звернулось до суду зі
скаргою на постанову старшого
державного виконавця Заводського
відділу державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції Кеніх О.Й. про відмову у
відкритті виконавчого провадження.
Зазначили, що 15.10.13 Заводським районним
судом м. Запоріжжя видано судовий наказ
про стягнення солідарно з ОСОБА_2 на
користь МКП «ОСНОВАНІЄ»
заборгованості по квартирній платі в
сумі 1491,45 грн. та судових витрат у
розмірі 28,67 грн. Заявником був
направлено наказ для примусового
виконання до Заводського відділу
державної виконавчої служби ЗМУЮ,
однак постановою від 19.12.13 старшим
державним виконавцем Кеніх О.Й.
відмовлено у відкритті виконавчого
провадження відповідно п. 6 ч. 1 ст. 26
Закону України "Про виконавче
провадження", через відсутність
ідентифікаційних номерів боржників.
Заявник вважає вказану постанову про
відмову у відкритті виконавчого
провадження незаконною та просить суд
скасувати її, зобов'язавши прийняти
судовий наказ до виконання та відкрити
виконавче провадження.

Від представника заявника
надійшла заява про розгляд справи без
його участі, скаргу підтримує та
просить її задовольнити.

Від представника Заводського ВДВС
Запорізького МУЮ надійшли заява про
розгляд скарги без її участі та відзив
на скаргу, в якій Заводський ВДВС
Запорізького МУЮ заперечує щодо
доводів скарги та вважає, що державний
виконавець діяла відповідно до вимог
Закону України «Про виконавче
провадження».

Вивчивши та проаналізувавши матеріали
справи, суд приходить до висновку про
повне задоволення скарги з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 15.10.13
Заводським районним судом м. Запоріжжя
видано судовий наказ про стягнення
солідарно з ОСОБА_2 на користь МКП
«ОСНОВАНІЄ» заборгованості по
квартирній платі в сумі 1491,45 грн. та
судових витрат у розмірі 28,67 грн.

Судове рішення, яке набрало законної
сили, є обов'язковим до виконання на
всій території України (ст. 124 ч. 5
Конституції України, ст. 14 ч.ч. 1, 2 ЦПК
України). Примусове виконання судового
рішення покладено на державну
виконавчу службу і здійснюється
відповідно до Закону України "Про
виконавче провадження".

Заявником був направлений зазначений
судовий наказ для примусового
виконання до Заводського відділу
державної виконавчої служби ЗМУЮ

19.12.2013 року старшим державним
виконавцем Заводського відділу
державної виконавчої служби ЗМУЮ Кеніх
О.Й. відмовлено у відкритті виконавчого
провадження відповідно п. 6 ч. 1 ст. 26
Закону України "Про виконавче
провадження", про що було винесено
відповідну постанову.

У вищевказаній постанові зазначено, що
виконавчий документ не відповідає
вимогам ст. 18 Закону України "Про
виконавче провадження", а саме відсутні
ідентифікаційні коди боржників.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який визначає
умови і порядок виконання рішень судів,
що відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, є Закон України "Про виконавче
провадження".

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про
виконавче провадження", виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначений цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про
виконавче провадження", державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про
виконавче провадження", державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення, зазначеного в ст. 3 цього
Закону.

Згідно до ст. 3 Закону України "Про
виконавче провадження", примусове
виконання рішень державною виконавчою
службою здійснюється на підставі
документів, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про
виконавче провадження", у виконавчому
документі повинні бути зазначені також
повне найменування (для юридичних осіб)
або ім'я (прізвище, власне ім'я та по
батькові) (для фізичних осіб) стягувача
і боржника, їх місцезнаходження (для
юридичних осіб) або місце проживання чи
перебування (для фізичних осіб),
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника (для юридичних осіб),
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржника (для фізичних
осіб - платників податків) або номер і
серія паспорта стягувача та боржника
для фізичних осіб - громадян України,
які через свої релігійні або інші
переконання відмовилися від прийняття
ідентифікаційного номера, офіційно
повідомили про це відповідні органи
державної влади та мають відмітку в
паспорті громадянина України, а також
інші дані, якщо вони відомі суду чи
іншому органу, що видав виконавчий
документ, які ідентифікують стягувача
та боржника чи можуть сприяти
примусовому виконанню, зокрема, дата
народження боржника та його місце
роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 25 Закону
України "Про виконавче провадження",
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання і цей документ відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, та
пред'явлений до виконання до відділу
державної виконавчої служби за
належним місцем виконання рішення.

Відповідно вимогам частини 3 статті 11
Закону України "Про виконавче
провадження", державний виконавець у
процесі здійснення виконавчого
провадження має право з метою захисту
інтересів стягувача одержувати
безоплатно від органів, установ,
організацій, посадових осіб, сторін та
учасників виконавчого провадження
необхідні для проведення виконавчих
дій пояснення, довідки та іншу
інформацію, у тому числі конфіденційну.
Всупереч вказаній нормі, державним
виконавцем виконавчий документ
направлено стягувачу.

Стаття 215 ЦПК України, якою
врегульовано зміст судового рішення,
на підставі якого складається
виконавчий лист, не передбачає
обов'язку суду в своєму рішенні
зазначати дані про ідентифікаційний
номер боржника.

При постановленні рішень та виданні
судових наказів, суди керуються саме
процесуальним законодавством, а не
Законом України «Про виконавче
провадження». Відтак, якщо в справі
відсутня інформація про
ідентифікаційні коди сторін, суд не міг
зазначити ці відомості у судовому
наказі.

Цивільний процесуальний кодекс
України не передбачає будь-які зміни до
судових наказів, тому неможливо на
теперішній час привести раніше
прийняті судові накази до
відповідності із Закону України "Про
виконавче провадження".

Системний аналіз наведених норм закону
вказує на те, що індивідуальний
ідентифікаційний номер боржника
зазначається судом у виконавчому
документі лише за наявності таких
відомостей у суду. Дані про
ідентифікаційний номер боржника є
інформацією з обмеженим доступом.
Процесуальним законом не зобов'язано
суд зазначати такий номер в своєму
рішенні.

Проте діючи у порушення зазначених
вимог закону, старший державний
виконавець Заводського відділу
державної виконавчої служби ЗМУЮ Кеніх
О.Й., постановою від 19.12.2013 року
відмовила у відкритті виконавчого
провадження.

За таких обставин, суд вважає, що доводи
заявника є обґрунтованими, а тому
скарга підлягає задоволенню в повному
обсязі.

Керуючись ст.ст.383-388 ЦПК України, суд
-

УХВАЛИВ:

Скаргу Міського комунального
підприємства «ОСНОВАНІЄ» на постанову
старшого державного виконавця
Заводського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції Кеніх О.Й.
про відмову у відкритті виконавчого
провадження - задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документа) від 19.12.13 за виконавчим
провадженням № 41282294 про примусове
виконання судового наказу Заводського
районного суду м. Запоріжжя від 15.10.13
про стягнення солідарно з ОСОБА_2 на
користь МКП «ОСНОВАНІЄ»
заборгованості по квартирній платі в
сумі 1491,45 грн. та судових витрат у
розмірі 28,67 грн.

Зобов'язати Заводський відділ
державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції відкрити виконавче
провадження про примусове виконання
судового наказу Заводського районного
суду м. Запоріжжя від 15.10.13 про
стягнення солідарно з ОСОБА_2 на
користь МКП «ОСНОВАНІЄ»
заборгованості по квартирній платі в
сумі 1491,45 грн. та судових витрат у
розмірі 28,67 грн., в порядку вимог ст. 19
Закону України „Про виконавче
провадження".

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Запорізької області
через Заводський районний суд м.
Запоріжжя шляхом подачі апеляційної
скарги в 5-денний строк з дня її
проголошення.

Суддя
О.С. Яцун