Провадження №2/761/280/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05 лютого 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Малинникова О.Ф.

при секретарях - Бєловій О.І.,
Данилевській Е.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства «БМ Банк» про стягнення
грошових коштів за невиплачену
компенсацію, моральну шкоду, -

в с т а н о в и
в :

У травні 2013 року до суду надійшла
позовна заява ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства (далі ПАТ) «БМ
Банк» про стягнення грошових коштів за
невиплачену компенсацію та
відшкодувати моральну шкоду у розмірі
10.000 грн.

Позивач зазначила, що з вона працювала
у відповідача з січня 2006 року згідно із
строковим договором, укладеним між
сторонами 21.04.2010 року на три роки на
посаді начальника управління
бюджетування, контролінгу та розвитку.
У лютому 2013 року вона змушена була
подати заяву про звільнення у зв'язку
із попередженням відповідача від 27.11.2012
року про зміну умов праці, яка її не
влаштовувала. Однак розпорядження про
зміну умов праці було скасовано
Розпорядженням відповідача від 31
січня 2013 року. За цей час вона
працевлаштовувалась на іншу роботу,
успішно пройшла співбесіду і мала
вийти на нову роботу 04.02.2013 року.

Посилаючись на те, що адміністрація
змусила її подати заяву про звільнення
08.02.2013 року, на яке у неї не було
власного волевиявлення; у той же день
вона була звільнена за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП
України за угодою сторін з виплатою
грошової компенсації за 20 днів
невикористаної відпустки.

У зв'язку із порушенням відповідачем
п.8.6. строкового договору, що передбачає
у разі дострокового припинення
договору по ініціативі адміністрації
працівник має право на компенсацію у
розмірі 6-ти окладів, позивач просила
стягнути з відповідача грошову
компенсацію у сумі 6-ти окладів та
моральну шкоду у сумі 10.000 грн.

Крім того, позивач просила стягнути
моральну шкоду, оскільки порушення її
трудового права призвело до
спричинення стресового стану,
звернення до психолога.

У запереченнях представник
відповідача зазначив, що згідно
розпорядження Правління АТ «ЮМ» Банк»
від 27 листопада 2012 року, прийнятого на
підставі рішення Правління АТ «ЮМ»
Банк» від 26.09.2012 року у зв'язку із
змінами в організації виробництва і
праці з метою забезпечення посилення
матеріального заохочення працівників
до своєчасного та якісного виконання
службових обов'язків з 01 лютого 2013 року
введено нову структуру заробітної
плати Головного офісу.

Про зміни умов праці позивач
ознайомлена 03.12.2012 року, із внесенням
змін вона не погодилась на подальшу
роботу за таких умов. Розпорядженням
Голови Правління АТ «ЮМ» Банк» від
31.01.2013 року було скасовано
розпорядження Правління АТ «ЮМ» Банк»
від 27 листопада 2012 року
стосовно посади начальника управління
бюджетування, контролінгу та розвитку
та відкликано повідомлення у цій
частині. Позивачка перебувала на
лікарняному з 31 січня 2013 року, їй було
направлено у той же день лист про
скасування розпорядження у зазначеній
частині із збереженням розміру
посадового окладу. Незважаючи на це та
інші заходи спрямовані на продовження
трудових відносин з позивачем, остання
написала заяву про звільнення 08.02.2013
року.

Тому обґрунтування викладені у
позовній заяві, що її змусили подати
заяву не відповідають фактичним
обставинам, викладені підстави для
задоволення позовних вимог незаконні.

У судовому засіданні позивач та її
представники підтримали позовні
вимоги з підстав, зазначених у позовній
заяві та усних поясненнях, посилаючись
на наведені ними обставини та докази,
що їх підтверджують.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечуючи проти позову з
посиланням на обставини викладені у
письмових та усних поясненнях,
зазначивши, що твердження ОСОБА_1 про
причини не виплати їй грошової
компенсації в розмірі 6 посадових
окладів при звільненні не відповідають
дійсності та спростовується
фактичними обставинами, при яких
відбулося звільнення та письмовими
доказами.

Суд, заслухавши пояснення позивача, її
представників, пояснення відповідача,
дослідивши матеріали справи, вважає
позов таким, що не підлягає
задоволенню.

Як вбачається із матеріалів справи,
наказом №10-к від 12 січня 2006 року ОСОБА_1
була прийнята на роботу в Банк (на той
час товариство з обмеженою
відповідальністю «БМ-Банк») з 12 січня
2006 року на посаду начальника
Управління планування, бюджету,
контролінгу та розвитку з посадовим
окладом згідно штатного розпису.

Наказом №133-к від 01 лютого 2008 року
ОСОБА_1 була переведена з 01 лютого 2008
року на посаду начальника Управління
бюджетування, контролінгу та розвитку
з посадовим окладом згідно штатного
розпису.

У серпні 2008 року Банк реорганізовано у
Відкрите акціонерне товариство
«БМ-Банк», із записом до Державного
реєстру від 21.08 2008 року.

Згідно із Наказом № 159-к від 20.05.2010 року
за рішенням загальних зборів
акціонерів ВАТ «БМ БАНК» від 20.04.2010 року
прийнято Статут у новій редакції та
змінена назва Банку на Публічне
акціонерне товариства «БМ БАНК», яке
зареєстроване до Державного реєстру
20.05.2010 року.

За домовленістю сторін між ВАТ «БМ
БАНК» та ОСОБА_1 був укладений
строковий трудовий договір від 21
квітня 2010 року строком на 3 (три) роки,
згідно з яким ОСОБА_1 виконувала
обов'язки начальника Управління
бюджетування, контролінгу та розвитку.

Розпорядженням Голови Правління ПАТ
«БМ БАНК» від 27 листопада 2012 року №220 на
підставі рішення Правління АТ «БМ
БАНК» від 26 вересня 2012 року в
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці з метою
забезпечення посилення матеріального
заохочення працівників до своєчасного
та якісного виконання службових
обов'язків, з 01 лютого 2013 року було
введено нову структуру заробітної
плати працівників Головного офісу АТ
«БМ БАНК».

03 грудня 2012 року ОСОБА_1 була як і інші
працівники Головного офісу
ознайомлена з Повідомленням про зміну
істотних умов праці.

Не погодившись із запропонованими
умовами праці, відмовилась
продовжувати роботу в Банку, подавши
заяву про звільнення її з займаної
посади за згодою сторін з 08 лютого 2013
року. (а.с. 55).

Розпорядженням Голови Правління ПАТ
«БМ БАНК» від 31 січня 2013 року №22 на
підставі рішення Правління ПАТ «БМ
БАНК» від 29 січня 2013 року було
скасовано дію Розпорядження Голови
Правління ПАТ «БМ БАНК» від 27.11.2012 № 220
«Про зміну істотних умов праці
працівників Головного офісу» в частині
його поширення на посаду начальника
Управління бюджетування, контролінгу
та розвитку» та відкликано направлене
позивачу (у зв'язку із хворобою не
працювала) повідомлення про зміну
істотних умов праці щодо посади
начальника Управління бюджетування,
контролінгу та розвитку від 03.12.2012 року,
посадовий оклад за посадою начальника
Управління бюджетування, контролінгу
та розвитку залишено без змін. Однак, як
пояснила позивач у позовній заяві за
цей час вона працевлаштовувалась на
іншу роботу, успішно пройшла
співбесіду і мала вийти на нову роботу
04.02.2013 року.

Наказом від 08.02.2013 року позивача
звільнено з посади за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП
України.

Звертаючись до суду з позовом, позивач
посилалась на те, що вона не була
вчасно повідомлена про те що скасовано
дію Розпорядження Голови Правління ПАТ
«БМ БАНК» від 27.11.2012 № 220 «Про зміну
істотних умов праці працівників
Головного офісу» в частині його
поширення на посаду начальника
Управління бюджетування, контролінгу
та розвитку».

Банком було проведено низка заходів,
спрямованих на продовження трудових
відносин з кваліфікованим фахівцем, та
збережено первісні істотні умови праці
відносно ОСОБА_1, останньою було подано
заяву про звільнення її з займаної
посади за згодою сторін, та Наказом
№72-к від 08.02.2013 року ОСОБА_1 була
звільнена з посади начальника
Управління бюджетування, контролінгу
та розвитку за згодою сторін.

Згідно пункту 8.6. Строкового трудового
договору від 21 квітня 2010 року,
укладеного між Банком та ОСОБА_1,
робітник має право на отримання
грошової компенсації в розмірі 6 (шести)
посадових окладів лише при
достроковому припиненні трудових
відносин за ініціативою роботодавця.

Досліджуючи надані сторонами докази на
підтвердження кожною своїх вимог та
заперечень та інші докази, що містяться
у матеріалах справи, суд оцінюючи
зібрані документи у їх сукупності,
дійшов наступних висновків.

Як пояснила позивач у позовній заяві, з
причин зміни посадового окладу, що є
погіршенням умов праці, вона
звільнялась із займаної посади. І саме
коли підходив термін до закінчення
строку відпрацювання було скасовано
повідомлення їй про зміну істотних
умов праці щодо посаду, яку займала
позивач. При цьому вона зазначила, що
зважаючи на те, що на момент скасування
повідомлення вона знайшла іншу роботу,
яка її влаштовувала. І мала вийти на
роботу, тому не могла повернутись на
займану за строковим договором посаду.
(а.с.1 звор.)

Посилаючись на викладене, позивач
вважає, що її «звільнили не за власним
бажанням а під тиском Банку»
стверджуючи, що її змусили написати
заяву про звільнення.

Пред'явлення вимог про виплату
компенсації згідно із п.6 строкового
договору, позивач пов'язує із тим, що
розірвання трудових відносин було по
ініціативі адміністрації.

Однак припинення трудового договору з
ОСОБА_1 відбулося на підставі пункту 1
частини 1 статті 36 Кодексу законів про
працю України, тобто за згодою сторін.
Позивач не оспорювала у встановленому
порядку підстави звільнення за угодою
сторін, які не узгоджуються із записом
у п. 8.6. строкового договору між
сторонами щодо права на отримання
грошової компенсації в розмірі 6 (шести)
посадових окладів лише при
достроковому припиненні трудових
відносин за ініціативою роботодавця.

Посилання позивача на те, що з боку ПАТ
«БМ БАНК» був тиск на неї стосовно
написання заяви на звільнення
спростовуються зібраними судом
доказами. А саме, як зазначив
представник відповідача у
запереченнях та у поясненнях у
судовому засіданні із наданням на їх
підтвердження відповідних документів
Розпорядження Голови Правління АТ «БМ
БАНК» від 31 січня 2013 року №22 на
підставі рішення Правління АТ «БМ
БАНК» від 29 січня 2013 року було
скасовано дію Розпорядження Голови
Правління АТ «БМ БАНК» від 27.11.2012 № 220
«Про зміну істотних умов праці
працівників Головного офісу» в частині
його поширення на посаду начальника
Управління бюджетування, контролінгу
та розвитку, було відкликано
повідомлення про зміну істотних умов
праці за посадою начальника Управління
бюджетування, контролінгу та розвитку
від 03.12.2012 року, посадовий оклад за
посадою начальника Управління
бюджетування, контролінгу та розвитку
залишено без змін. Фактично позивач не
оспорює зазначені докази, посилаючись
лише на те, що вона на той час
домовилась на роботу в іншому Банку, як
її задовольняє.

До того ж зв'язку з перебуванням ОСОБА_1
на лікарняному 31 січня 2012 року на
адресу ОСОБА_1 супровідним цінним
листом (вих. №02-2013 від 31.01.2013 року) було
направлено копію Розпорядження Голови
Правління АТ «БМ БАНК» від 31 січня 2013
року №22 для ознайомлення.

Не дивлячись на те, що Банком було
проведено низка заходів, спрямованих
на продовження трудових відносин з
кваліфікованим фахівцем, та збережено
первісні істотні умови праці відносно
ОСОБА_1, останньою було подано заяву
про звільнення її з займаної посади за
згодою сторін, та Наказом №72-к від
08.02.2013 року ОСОБА_1 була звільнена з
посади начальника Управління
бюджетування, контролінгу та розвитку
за згодою сторін.

Отже суд дійшов висновку, що
адміністрацією не було проявлено
ініціативи щодо припинення достроково
трудових відносин з позивачем, тому
підстав для задоволення вимого про
виплату грошової компенсації в
розмірі 6 (шести) посадових окладів,
оскільки дострокове припинення
трудових відносин було за згодою
сторін.

За таких обставин відсутні підстави
про задоволення вимог щодо моральної
шкоди, яка згідно із ст.237-1 КЗпП України
може бути відшкодована власником або
уповноваженим ним органом у разі, якщо
порушення його законних прав призвели
до моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Позивач працевлаштувалась на роботу,
яка за її ж поясненнями її
влаштовувала. Як вбачається із
трудової книжки позивач за певний
період працювала у різних Банках та
змінювала місце роботи неодноразово.

Стосовно її посилання на погіршення
стану здоров'я при вирішенні питання
про звільнення з посади, яку займала у
відповідача та працевлаштування на
іншу роботу, з посиланням на висновок
психолога-консультанта, то як вище
зазначалось, судом не встановлено
порушення відповідачем законних прав
позивача, тому підстав вважати
спричинення емоційних переживань
діями адміністрації не підтверджено
зібраними доказами.

Отже, суд вважає, що у позові ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«БМ Банк» про стягнення грошових
коштів за невиплачену компенсацію,
моральну шкоду слід відмовити

З огляду на викладені обставини, на
підставі п.1 ч.1 ст. 36, 23, 97, 116, 237-1 КЗпП
України, керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209,
212, 213, 214, 215, 218, 223 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «БМ Банк» про
стягнення грошових коштів за
невиплачену компенсацію, моральну
шкоду - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційному суду
міста Києва через Шевченківський
районний суд м. Києва, який ухвалив
оскаржуване рішення.

Суддя:
Малинников О.Ф.