Справа № 101/2097/13-ц
У Х В А Л А

13 лютого 2014 року Алуштинський
міський суд Автономної Республіки
Крим у складі:

головуючого судді - Гордєйчик Т.Ф.

при секретарі - Левченко К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Алушті скаргу ОСОБА_1
на дії державного виконавця та
бездіяльність начальника Відділу
Державної виконавчої служби
Алуштинського міського управління
юстиції , визнання постанови про
накладення арешту на частину квартири
неправомірною та її скасування , -

В С Т
А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із
зазначеною скаргою , у якій просив
поновити йому пропущений
процесуальний строк для звернення до
суду із такою скаргою , визнати
неправомірними дії державного
виконавця Відділу Державної
виконавчої служби Алуштинського
міського управління юстиції Савка
Ганни Богданівни , а також
неправомірною бездіяльність
начальника ВДВС Алуштинського
міського управління юстиції
Плотнікова Максима Сергійовича щодо
накладення арешту на 1/ 2 частку
квартири АДРЕСА_1 , що належить йому на
праві власності.

Також просив визнати неправомірною
та скасувати постанову державного
виконавця Відділу Державної
виконавчої служби Алуштинського
міського управління юстиції Савка
Ганни Богданівни від 07. 08. 2013 року про
накладення арешту на 1/ 2 частку
квартири АДРЕСА_1 та заборони
здійснювати її відчуження і стягнути
із начальника Алуштинського ВДВС
Плотнікова М.С. на свою користь витрати
за отриману юридичну допомогу в сумі
1147, 00 гривень згідно до договору про
надання правової допомоги від 02. 09. 2013
року.

Вимоги мотивовані тим, що згідно до
рішення Алуштинського міського суду
від 05 червня 2013 року з нього на користь
його дружини на її утримання та
утримання їхньої неповнолітньої
дитини із 07. 05. 2013 року були стягнуті
аліменти . У справі були видані
виконавчі листи на примусове виконання
цього судового рішення.

Але тривалий час аліменти з нього не
стягувалися і ніяких повідомлень від
виконавчої служби щодо відкриття
виконавчого провадження до нього не
надходило.

Не бажаючи мати відповідну
заборгованість за аліментами, він 05. 07.
2013 року особисто звернувся до
бухгалтерії свого підприємства із
письмовою заявою про утримання із його
заробітної плати по 50 % на користь
стягувача в рахунок сплати аліментів.

03 вересня 2013 року за викликом
державного виконавця він з'явився до
виконавчої служби, де при ознайомленні
із матеріалами виконавчого
провадження йому стало відомо , що на
його частку квартири АДРЕСА_1, де він
мешкає, накладений арешт 22. 08. 2013 року.

Вважає такі дії державного
виконавця Савка Г.Б. , у провадженні
якої знаходилося на той час виконавче
провадження по примусовому виконанню
вказаного судового рішення про
стягнення аліментів, неправомірними,
оскільки виконавець не перевірила
наявність у нього заборгованості по
аліментам, якої фактично не було , не
повідомила його про наявність такої
заборгованості і не надала її
розрахунку . Вона також не зазначила
ринкову вартість квартири , не
прийняла ніяких заходів щодо виявлення
рухомого майна, а скористалася лише
наданою його дружиною ОСОБА_4 копією
витягу з Державного реєстру
правочинів, отриманою тою 18. 01. 2012 року ,
не впевнившись в достовірності
наданого документу.

Окрім того, спірну постанову про
арешт частки квартири та оголошення
заборони на її відчуження державним
виконавцем винесено 07. 08. 2013 року , а
затверджено виконуючим обов'язки
начальника ВДВС 13. 08. 2013 року , чим
порушені вимоги п. 1.4. 8 розділу IV
Інструкції з організації примусового
виконання рішень.

Далі, в порушення вимог вказаної
Інструкції та положень Закону України
«Про виконавче провадження» його так і
не було належним чином повідомлено про
відкриття виконавчого провадження та
про накладення арешту на належну йому
на праві власності частки вказаної
квартири. Його вимогу надати йому
копії цих документів, державний
виконавець проігнорував.

За таких підстав вважає, що він
пропустив процесуальний строк для
звернення із такою скаргою до суду із
поважних причин, а тому наполягає на
його поновленні.

03 вересня 2013 року на адресу
начальника ВДВС Алуштинського
міського управління юстиції він в
порядку Закону України «Про зверення
громадян» подав письмову заяву про
скасування постанови про накладення
арешту на його нерухоме майно у вигляді
частки вказаної квартири як такої, що
не відповідає вимогам законодавства ,
але і досі в порушення строків,
передбачених ст. 20 Закону України «Про
звернення громадян» не отримав щодо
цього будь - якого повідомлення , а тому
вважає таку бездіяльність начальника
ВДВС Плотнікова М.С. протиправною, у
зв'язку з чим просить стягнути із нього
на свою користь понесені правові
витрати, що пов'язані із юридичною
консультацією та оформленням скарг у
розмірі 1147 гривень згідно до наданого
розрахунку.

У судовому засіданні свою вимоги
підтримав у відповідності до
наведеного, але остаточне вирішення
його скарги залишив на розсуд суду.
Пояснив також, що на даний час шлюб із
стягувачем ОСОБА_4 розірваний , однією
сім'єю вони не проживають. Він справно
сплачує аліменти, із 2009 року постійно
офіційно працює на підприємстві, а
саме в Алуштинському управлінні по
експлуатації газового господарства
ПАТ «Кримгаз» і не має ніякого наміру
ухилятися від сплати аліментів. Між
тим, наявність арешту на його нерухоме
майно у вигляді частки зазначеної
квартири , фактично позбавляє його
можливості розпоряджатися своєю
власністю на свій розсуд , що являється
порушенням його конституційних прав .
До того ж, вказана квартира являється
спільної частковою власністю його та
його колишньої дружини, із якою у нього
склалися стійкі неприязні стосунки,
що унеможливлює їхнє сумісне
проживання у даній квартирі. Отже, це
житлове питання потребує вирішення
шляхом здійснення купівлі - продажу
або дарування його частки квартир. Між
тим, його неодноразові звернення у
різноманітні інстанції з приводу
зазначених неправомірних дій
державного виконавця ніякого
результату не надали.

Отже, єдиним засобом захисту його
порушеного права явилося звернення із
вказаною скаргою до суду.

Начальник Відділу Державної
виконавчої служби Алуштинського
міського управління юстиції Плотніков
М.С., будучі належним чином
повідомленим, до судового засідання не
з'явився.

Державний виконавець Савка Г.Б. до
суду не з'явилася, на даний час не
працює у Відділі Державної виконавчої
служби Алуштинського міського
управління юстиції.

З приводу вищевикладеного суд
зазначає, що неявка осіб , які беруть
участь у справі , належним чином
повідомлених про час та місце судового
розгляду справи, являється їх
волевиявленням, яка свідчить по
відмову від реалізації свого права на
безпосередню участь у судовому
розгляді справи та інших процесуальних
прав, а тому за таких підстав вважає за
можливе розглянути скаргу за
відсутністю вказаних осіб за
наданими матеріалами справи.

Представник ВДВС Алуштинського
міського управління юстиції державний
виконавець Мазур І.В., у провадженні
якого на даний час знаходиться
виконавче провадження щодо
примусового виконання судового
рішення про стягнення аліментів із
ОСОБА_1, у судовому засіданні скаргу не
визнав з тих підстав, що дії державного
виконавця щодо накладення арешту на
частку квартири, яка належить
заявникові, відповідала вимогам
закону, а саме п. 5 ч. 2 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
та ч. 2 ст. 57 цього ж Закону. Отже,
отримавши заяву про накладення арешту
на майно боржника , яка надійшла від
стягувача ОСОБА_4, державний виконавець
скористалася своїм таким правом, що
передбачене вказаними нормами
Закону України «Про виконавче
провадження», та винесла постанову
про накладення арешту в забезпечення
вимог стягувача. Щодо твердження
заявника про протиправну
бездіяльність начальника ВДВС
Плотнікова М.С. , який не відмінив
постанову державного виконавця Савка
Г.Б. про накладення арешту, то
заявникові надавалася про це письмова
відповідь 16. 09. 2013 року за вих. № 2292/ 03-
34/ 4/ 03- 212 про відсутність підстав для
відміни вказаної постанови , що
підтверджується матеріалами
виконавчого провадження. Окрім того,
заявник неодноразово приходив до
виконавчої служби , знайомився із
матеріалами виконавчих проваджень ,
був на прийомі начальника ВДВС, де йому
роз'яснювалися положення закону. За
таких обставин вважати, що він з
поважних причин пропустив строк для
звернення із такою скаргою до суду ,
безпідставно. Також пояснив, що на
даний час будь - якої заборгованості по
аліментам у заявника не існує, але
зняти арешт з його частки квартири
можливо лише із закриттям виконавчого
провадження, але стягувач ОСОБА_4 із
такою заявою до суду не зверталася.

Суд, заслухавши учасників судового
процесу та дослідивши матеріали справи
, а також матеріали виконавчих
проваджень за № 1661/ 4 та за № 1662/ 4 ,
прийшов до висновку, що скарга підлягає
часткову задоволенню з наступних
підстав.

Так, у відповідності до ст.1 Закону
України «Про виконавче провадження»,
виконавче провадження - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
зазначених у цьому Законі, спрямованих
на примусове виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Згідно до матеріалів вказаних
проваджень встановлено, що 08. 07. 2013 року
державним виконавцем Відділу
Державної виконавчої служби
Алуштинського міського управління
юстиції Савка Ганною Богданівною була
винесена постанова про відкриття
виконавчого провадження ВП № 38998173 про
примусове виконання виконавчого листу
№ 101/ 2097/ 13- ц , виданого 25. 06. 2013 року
Алуштинським міським судом про
стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4
на її утримання аліментів у розмірі 1/ 4
частки всіх видів заробітку та доходів
, щомісячно, починаючи із 07. 05. 2013 року і
до досягнення дитиною трьохрічного
віку , а саме до 04. 06. 2015 року.

В цей же день 08. 07. 2013 року державним
виконавцем Савка Г.Б. була винесена
постанова про відкриття провадження ВП
№ 38998616 про примусове виконання
виконавчого листу № 101/ 2097/ 13- ц ,
виданого 25. 06. 2013 року Алуштинським
міським судом про стягнення із ОСОБА_1
на користь ОСОБА_4 на утримання сина
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів у
розмірі 1/ 4 частки всіх видів заробітку
та доходів , але не менше ніж 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку щомісячно,
починаючи із 07. 05. 2013 року і до
досягнення дитиною повноліття .

Згідно до ст. 5 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів щодо примусового виконання
рішень, встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно , повно вчиняти
виконавчі дії.

У відповідності до ст. 25 ч. 2 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження, у якій вказує про
необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови ( у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів).

Отже, закон вимагає державного
виконавця довести до відома боржника
вказану інформацію.

У відповідності до статті 31 Закону
України «Про виконавче провадження»
копії постанов державного виконавця та
інші документи виконавчого
провадження (далі - документи
виконавчого провадження), що державний
виконавець зобов'язаний довести до
відома сторін та інших учасників
виконавчого провадження, надсилаються
адресатам із супровідними листами
простою кореспонденцією, крім постанов
про відкриття виконавчого провадження
або відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Але матеріали зазначених виконавчих
проваджень не містять даних про те , що
вказані постанови про відкриття
виконавчого провадження надсилалися
ОСОБА_1 рекомендованим письмом із
повідомленням, так само , як і не
містять даних по отримання ним таких
постанов.

Отже,суд погоджується із твердженням
заявника про те, що він не був належним
чином повідомленим державним
виконавцем про відкриття виконавчого
провадження по примусовому виконанню
судового рішення про стягнення з нього
аліментів на користь отримувача ОСОБА_4

Між тим, 05. 07. 2013 року ОСОБА_1
звернувся із заявою на адресу
начальника Алуштинського управління
по експлуатації газового господарства
ПАТ «Кримгаз» , робітником якого він
являється із 2009 року, про відрахування
із його заробітної плати 50% в рахунок
сплати аліментів на користь
отримувача ОСОБА_4 ( а.с. 9).

Така заява за резолюцією начальника
підприємства була прийнята
бухгалтерією до виконання і , як
йдеться із наданого розрахунку по
аліментам , із заробітної плати ОСОБА_1
проводилося утримання аліментів у
зазначеному розмірі що до надходження
повідомлення державного виконавця про
необхідність проведення таких
виконавчих дій.

Отже, заявник добровільно прийняв
заходи щодо уникнення заборгованості
по аліментам.

Між тим, державний виконавець Савка
Г.Б., не перевіривши наявність у ОСОБА_1
заборгованості по аліментам, не
повідомивши його належним чином про
відкриття виконавчого провадження
щодо примусового виконання судового
рішення про стягнення з нього
аліментів на користь стягувача ОСОБА_4
, на підставі заяви останньої, без
обчислювання розміру заборгованості
по аліментам , не склавши відповідний
розрахунок і не повідомивши про це
боржника, 07. 08. 2013 року винесла
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження, у відповідності до якої
був накладений арешт на 1/ 2 частку
квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1
та заборонено здійснювати відчуження
будь - якого майна, яке належить
боржнику ОСОБА_1

Але суд не може погодитися із
правомірністю таких дій державного
виконавця , саме як із правомірністю
винесеної постанови з вищенаведених
підстав , а також виходячи з наступного.

Так, у відповідності до статті 57
Закону України «Про виконавче
провадження» арешт може бути
накладений у розмірі суми стягнення з
урахуванням виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій та
застосованих державним виконавцем
штрафів, на все майно боржника або на
окремі предмети. Копії постанови, якою
накладено арешт на майно боржника та
оголошено заборону на його відчуження,
державний виконавець надсилає органам,
що здійснюють реєстрацію майна або
ведуть реєстр заборони на його
відчуження.

Копії постанови державного
виконавця про арешт коштів чи майна
боржника надсилаються не пізніше
наступного робочого дня після її
винесення боржнику та банкам чи іншим
фінансовим установам або органам,
зазначеним у частині другій цієї
статті. Постанова державного виконавця
про арешт коштів чи майна боржника може
бути оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Але матеріали виконавчого
провадження не містять даних про те, що
копія такої постанови надсилалася
ОСОБА_1

Так, супровідне письмо на адресу
ОСОБА_1 про нібито направлення йому для
відома копії такої постанови, що
прикріплено до спірної постанови про
накладення арешту, не містить ні дати
відправки такого документу , ні
вихідного номеру, а тому до уваги судом
не приймається.

Окрім того, спірна постанова
взагалі не мотивована . В неї не
зазначені підстави накладення арешту
та заборони відчуження майна ОСОБА_1, а
тому така постанова являється
безпідставною та неправомірною.

Отже, посилки представника ВДВС на
те, що державний виконавець Савка Г.Б. ,
приймаючи рішення про накладення
арешту на майно заявника, діяла в
межах своєї компетенції та у
відповідності до вимог, передбачених
ст. 11 Закону України «Про виконавче
провадження» , у якій лише перелічені
права та обов'язки державного
виконавця, не являються переконливими
.

Так, згідно до положень ст. 6 Закону
України «Про виконавче провадження» ,
яка передбачає гарантії прав громадян
і юридичних осіб у виконавчому
провадженні , державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права у точній відповідності із
законом і не допускати у своїй
діяльності порушення прав та законних
інтересів громадян.

Але державний виконавець Савка Г.Б. ,
приймаючи рішення про накладення
арешту на майно заявника та заборону
на його відчуження, не дотрималася
вищеназваних вимог закону , чим
фактично позбавила без належних на то
підстав права останнього на
користування та розпорядження своєю
власністю, що вказує на порушення вимог
статті 41 Конституції України.

Так, згідно до статті 41 Конституції
України кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Щодо бездіяльності начальника ВДВС
Плотнікова М.С., яка виразилася на
думку заявника у тому, що останній не
прийняв заходи по відміні спірної
постанови про накладення арешту, а
також в тому, що останній не надав йому
письмової відповіді на його заяву, із
якою він звернувся 03. 09. 2013 року до ВДВС
на ім'я начальника, то суд звертає увагу
на те, що матеріали виконавчих
проваджень містять дані та докази
тому, що така заява ОСОБА_1 була
розглянута і йому на його адресу,
зазначену у його заяві , була
направлена письмова відповідь ще 16. 09.
2013 року за вих. № № 2292/ 03- 34/ 4/ 03- 212 про
відсутність підстав для відміни
вказаної постанови .

Твердження заявника про те, що він не
отримав такої відповіді особисто, суд
не може прийняти до уваги як безспірний
його довід в підтвердження заявленої
вимоги, оскільки у даному випадку
закон не потребує направлення такої
інформації рекомендованим письмом із
повідомленням. Отже, вважається, що
заявник був належним чином
повідомленим про результати розгляду
його заяви. Той факт, що його вимога про
скасування постанови державного
виконавця про накладення арешту не
була задоволена начальником ВДВС
Плотніковим М.С. , не свідчить про
протиправну бездіяльність останнього.

Отже, суд відмовляє у задоволенні
скарги щодо визнання бездіяльності
начальника ВДВС Алуштинського
міського управління юстиції
Плотнікова М.С. протиправною .

За таких обставин не підлягають
задоволенню вимоги заявника про
стягнення з останнього на його користь
судових витрат, пов'язаних із
здійсненням правової допомоги у
розмірі 1147 гривень.

При цьому суд також звертає увагу на
те, що договір про надання правової
допомоги від 02. 09. 2013 року із викладкою
розцінок виконаних робіт адвокатом
ОСОБА_6, не підписаний заявником ОСОБА_1,
а тому правового значення не має.

Також суд не приймає до уваги надану
ксерокопію квитанції за № 026356 від 02. 09.
2013 року про отримання адвокатом ОСОБА_6
1147 гривень, оскільки остання не містить
даних про надходження цієї суми саме
від заявника, мешканця міста Алушти АР
Крим, і саме з яких підстав.

Посилки заявника як на доказ на те, що
отримувач грошей ОСОБА_6 являється
адвокатом його родини , що проживає у
місті Донецьку , а тому вказану грошову
суму сплатили його батьки, суд до
уваги не приймає у зв'язку із їх
безпідставністю.

Щодо клопотання про поновлення
пропущеного процесуального строку для
звернення із такою скаргою до суду, то
суд вважає його обґрунтованим,
оскільки безспірних доказів тому, що
заявник належним чином сповіщався про
відкриття виконавчого провадження з
приводу примусового виконання
судового рішення про стягнення з нього
аліментів , а також про винесення
постанови про накладення арешту на
його майно, судові з боку представника
ВДВС не надано, не встановлено таких
доказів і в ході судового розгляду
справи.

При цьому суд приймає до уваги, що
постанова державного виконавця Савка
Г.Б. від 07. 08. 2013 року про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження містить порядок її
оскарження,а саме: «Постанова може бути
оскаржена до Алуштинського міського
суду в 10 - денний строк з моменту її
отримання».

Отже, державний виконавець,
приймаючи таку постанову і
передбачаючи вказаний порядок її
оскарження, повинна була у такому разі
прийняти всі необхідні заходи,
передбачені законом, для отримання
її заявником. Але цього всупереч
передбаченого постановою порядку
зроблено не було.

Таким чином, суд прийшов до висновку,
що за таких обставин заявник пропустив
процесуальний строк для оскарження
цієї постанови з поважних причин, а
тому поновляє його.

З огляду на наведене, керуючись
ст. 41 Конституції України, ст. ст. 383- 386
ЦПК України, ст. 1, 11, 5, 6, 25, 31, 57, Закону
України «Про виконавче провадження»,
суд, -

У Х В А
Л И В:

Скаргу задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 пропущений
процесуальний строк для звернення із
даною скаргою до суду.

Визнати дії державного виконавця
Відділу Державної виконавчої служби
Алуштинського міського управління
юстиції Савка Ганни Богданівни щодо
накладення арешту на 1/ 2 частку
квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві
власності ОСОБА_1 , неправомірними.

Визнати неправомірною та скасувати
постанову державного виконавця
Відділу Державної виконавчої служби
Алуштинського міського управління
юстиції Савка Ганни Богданівни від 07.
08. 2013 року про накладення арешту на 1/ 2
частку квартири АДРЕСА_1 та заборони
здійснювати її відчуження, що
належить на праві власності ОСОБА_1.

В задоволенні решти скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду АР Крим через
Алуштинський міський суд шляхом подачі
в 5-денний строк з дня її оголошення
апеляційної скарги, а особою, яка не
була присутня в судовому засіданні, в
той же строк з дня отримання
мотивованої копії даної ухвали.

Суддя

Алуштинського міського суду
Т.Ф. Гордєйчик.