Номер провадження № 22-ц/785/144/14
Головуючий у першій інстанції Єршова
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Суворова В.О.,

Черевка П.М.,

при секретарі Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 24 вересня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
Державного підприємства «Одеська
залізниця», третя особа - в.о.
начальника пасажирського вагонного
депо Одеса-Головна Назаренко Микола
Олександрович про визнання частково
недійсним п. 18 трудового контракту № 945,
укладеного 24.07.2007 року між пасажирським
вагонним депо Одеса-Головна та ОСОБА_3,
визнання недійсним та скасування
наказу № ЛВЧДК-3-05/67-ОС від 18.01.2013 року,
поновлення на роботі, стягнення
моральної шкоди та середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,-

встановила:

У лютому 2013 року позивачка звернулася
до суду з позовом до Державного
підприємства „Одеська залізниця",
третя особа - в.о. начальника
пасажирського вагонного депо
Одеса-Головна Назаренко Микола
Олександрович, про визнання недійсним
пункту 18 трудового контракту № 945,
укладеного 24.07.2007 року між Пасажирським
вагонним депо Одеса-Головна Одеської
залізниці та ОСОБА_3, в наступній
частині: „ - встановлення факту
перевезення безквіткових пасажирів та
надлишкової ручної поклажі"; визнання
незаконним та скасування наказу №
ЛВЧДК-3-05/67-ОС від 18.01.2013 року про
припинення трудового договору
(контракту) та звільнення ОСОБА_3 з
18.01.2013 року з посади провідника
пасажирського вагону з підстав,
передбачених контрактом від 26 липня 2010
року № 945, п. 8 ст. 36 КЗпП України;
поновлення на посаді провідника
пасажирського вагону з 18.01.2013 року;
стягнення з Одеської залізниці на
користь ОСОБА_3 моральної шкоди у
розмірі 10000,00 грн., стягнення з Одеської
залізниці на користь ОСОБА_3 середнього
заробітку за весь час вимушеного
прогулу - з 18.01.2013 року по день винесення
рішення по справі.

Позовні вимоги позивачка обґрунтовує
тим, що 24 липня 2007 року між Пасажирським
вагонним депо Одеса-Головна Одеської
залізниці та ОСОБА_3 був укладений
трудовий контракт № 945, відповідно до
якого остання була прийнята на роботу в
пасажирське вагонне депо Одеса-Головна
за посадою провідник пасажирського
вагону. У зв'язку з закінченням терміну
дії вказаного трудового контракту № 945
між сторонами була укладена додаткова
угода від 15.07.2010 р., якою контракт № 945
від 24.07.2007 року був подовжений.

29 грудня 2012 року працівниками ЦІК УЗ на
шляху прямування пасажирського поїзду
№ 23 сполученням «Москва - Одеса», у
вагоні № 8, провідником якого була
ОСОБА_3, з грубими та численними
порушеннями норм діючого
законодавства, як стверджує позивачка,
була проведена перевірка на дільниці
Київ-Казатін, в ході якої було виявлено
перевезення 14 безквіткових пасажирів.

Наказом від 18.01.2013 року ОСОБА_3 була
звільнена з посади провідника
пасажирського вагону з підстав,
передбачених контрактом. Позивачка
вважає її звільнення з посади
провідника пасажирського вагону
незаконним та необґрунтованим,
оскільки перевірка була проведена з
порушенням вимог Правил перевезення
пасажирів, багажу, вантажобагажу та
пошти залізничним транспортом України,
затверджених Наказом Міністерства
транспорту та зв'язку № 1196 від 27.12.2006
року, Положення про інспекцію з
контролю обслуговування пасажирів на
вокзалах і в поїздах, затвердженому
Наказом Укрзалізниці 23.05.2011 року № 221- Ц,
Порядку проведення перевірок
пасажирських поїздів в системі
залізничного транспорту України,
затвердженого наказом Генерального
директора «Укрзалізниці» № 370 від 24
червня 2011 року.

Крім того, позивачка вважає, що умови
трудового контракту, відповідно до
яких працівник може бути звільнений, а
контракт розірваний з ініціативи
роботодавця до закінчення терміну його
дії у випадку встановлення факту
перевезення безквиткових пасажирів та
надлишкової ручної поклажі, порушують
вимоги КзПП України, Постанови
Кабінету Міністрів України „Про
впорядкування застосування
контрактної форми трудового договору"
№ 170 від 19.03.1994 року, Інструкції
провіднику пасажирських вагонів №
ЦЛ-0038, Постанови Кабінету Міністрів
України „Про затвердження Положення
про дисципліну працівників
залізничного транспорту" від 26 січня 1993
року № 55.

Враховуючи викладене, позивачка
вважала своє звільнення незаконним,
просила поновити її на роботі, стягнути
на її користь компенсацію за вимушений
прогул та моральну шкоду у розмірі 10000
грн..

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 24 вересня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
ОСОБА_3, подала до суду апеляційну
скаргу, в якій просить рішення суду
скасувати, ухвалити по справі нове
рішення, яким її позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, який
доповів зміст рішення, яке оскаржено,
доводи апеляційної скарги, межі, в яких
повинні здійснюватись перевірка
рішення, встановлюватися обставини і
досліджуватися докази, вислухавши
думку учасників процесу, колегія
суддів вважає необхідним апеляційну
скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу та залишає рішення суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті та справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачка була звільнена з
посади провідника пасажирського
вагону на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП
України правомірно, оскільки порушила
умови контракту, допустивши
перевезення безквиткових пасажирів у
потягу, та зазначений факт є
встановленим.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно
та всебічно дослідив обставини по
справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, що їх
регулює.

Так, апеляційним судом встановлено,
підтверджено матеріалами справи та не
спростовується сторонами, що 24 липня
2007 року між Пасажирським вагонним депо
Одеса Головна та ОСОБА_3 був укладений
контракт № 945, відповідно до якого
ОСОБА_3 обіймає посаду провідника
пасажирського вагону, строк дії
контракту з 26.07.2007 року по 25.07.2010 року.
Контрактом визначені особливі умови
зміни, припинення та розірвання
контракту.

Відповідно до п.18 п.п. «а» контракту
працівник може бути звільнений, а
контракт розірваний з ініціативи
роботодавця до закінчення терміну його
дії у випадку встановлення факту
перевезення безквиткових пасажирів та
надлишкової ручної поклажі

Додатковою угодою від 15.07.2010 року, строк
дії зазначеного контракту № 945 від
24.07.2007 року було продовжено до 25.07.2013
року.

29.12.2012 року працівниками ЦІК УЗ
проведена перевірка поїзда № 23
сполученням «Москва-Одеса» на дільниці
«Київ-Вінниця». В результаті
зазначеної перевірки ЦІК був
встановлений факт перевезення
безквіткових пасажирів у вагоні № 8/16770
в кількості 14 осіб, який зафіксовано в
акті № 008245. Під час проведення
перевірки черговим провідником вагону
№ 8/16770 була ОСОБА_3

Під керівництвом начальника поїзда
Дібрової Л.М. 02.01.2013 року була проведена
оперативна нарада щодо випадку
перевірки поїзда № 23 сполученням
Москва-Одеса.

29.12.2012 року працівниками ЦІК УЗ на
нараді було вирішено розірвати
трудовий договір з позивачкою за
порушення підпункту "а" п. 18 контракту
(перевезення безквиткових пасажирів)
згідно з п. 8 ст. 36 КЗпП України.

04.01.2013 року було проведено засідання
комісії з розгляду та погодження
матеріалів, які є підставою для
притягнення до дисциплінарної
відповідальності працівників поїзних
бригад, при першому заступнику
начальника залізниці, на якому комісія
погодилась з протокольним рішенням
оперативної наради при в.о. начальника
пасажирського вагонного депо
Одеса-Головна від 02.01.2013 № ЛВЧД-3-16/01
щодо розірвання трудового договору за
порушення підпункту «а» п. 18 контракту
(встановлення факту перевезення
безквіткових пасажирів) з провідниками
вагонів, зокрема з ОСОБА_3.

Відповідно до наказу від 18.01.2013 року №
ЛВЧДК-3-05/67-ОС ОСОБА_3 була звільнена на
підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України, що
передбачено контрактом (п. 18 п.п. «а»
контракту - «встановлення факту
перевезення безквіткових пасажирів»).

Статтею 36 КЗпП України передбачена
можливість припинення трудового
договору на підставах, передбачених
контрактом. Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП
України контракт є особливою формою
трудового договору, в якому, за
узгодженням сторін, встановлюються
також умови дострокового розірвання
договору. Правомірність укладання з
провідником пасажирського вагону
трудового контракту підтверджується
вимогами ст. 15 ЗУ «Про залізничний
транспорт» та переліком категорій та
посад працівників залізничного
транспорту, які працевлаштовуються за
контрактною формою трудового договору,
затвердженого Постановою КМУ № 764 від 15
липня 1997 року.

Відповідно до укладеного з ОСОБА_3
контракту передбачені особливі умови
її відповідальності та припинення дії
контракту.

Суд першої інстанції обґрунтовано не
прийняв до уваги посилання ОСОБА_3 про
те, що ревізія, за результатами якої
було виявлено факт провезення
безквиткових пасажирів, не може бути
визнана правомірною, оскільки
проведена з порушенням Правил
перевезення пасажирів, багажу,
вантажобагажу та пошти залізничним
транспортом України, затверджених
Наказом Міністерства транспорту та
зв'язку № 1196 від 27.12.2006 року та
Положення про інспекцію з контролю
обслуговування пасажирів на вокзалах і
в поїздах, оскільки підставою для
припинення контракту є лише
встановлення факту перевезення
безквиткових пасажирів.

А факт провезення безквіткових
пасажирів підтверджений актом та не
спростований позивачкою.

Приписи Порядку проведення перевірок
пасажирських поїздів в системі
залізничного транспорту України,
затвердженого наказом Генерального
директора «Укрзалізниці» № 370-Ц від 24
червня 2011 року, не розповсюджуються на
Інспекцію з контролю обслуговування
пасажирів на вокзалах і в поїздах (ЦІК
УЗ), що безпосередньо вказано в самому
Порядку (розділ 1 «Загальні положення»).

Суд першої інстанції також
обґрунтовано не прийняв до уваги
посилання представника позивача на те,
що п. 18 п.п. «а» може бути підставою для
звільнення лише у випадку встановленні
двох фактів одночасно: і перевезення
безквиткових пасажирів, і надлишкової
ручної поклажі, оскільки зазначеним
пунктом не передбачено, що
встановлення зазначених фактів лише
одночасно є підставою для дострокового
розірвання контракту.

Укладення самого контракту з ОСОБА_3 та
включення додаткових підстав
відповідальності в контракт не
суперечать положенням КЗпП України, та
не порушують прав позивачки, п. 18
контракту не визначає встановлення
факту перевезення безквиткових
пасажирів у якості форми
дисциплінарного порушення, а є
додатковою підставою для розірвання
контракту, визначеною сторонами, яка
була передбачена в контракті, тому, як
правильно зазначив суд першої
інстанції, вимоги позивачки
задоволенню не підлягають.

Доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про
те, що умови контракту погіршили її
становище як працівника порівняно з
діючими нормами трудового
законодавства є необґрунтованими,
оскільки законом допускається
встановлення у контракті, як особливій
формі трудового договору, додаткових
умов його дострокового розірвання.

Крім того, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 36
КЗпП України підстави, передбачені
контрактом, є самостійною підставою
припинення трудового договору, а норми
щодо порядку застосування
дисциплінарних стягнень за
«Положенням про дисципліну
працівників залізничного транспорту»,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 55 від 26.01.1993 року,
на порушення якого, як на підставу
поновлення на роботі зазначає в
апеляційній скарзі позивач, спірних
правовідносин не стосується.

Колегія суддів не приймає до уваги
посилання апелянта на порушення
інспекторами ЦІК УЗ «Порядку
проведення перевірки пасажирських
поїздів...» під час здійсненої
перевірки, на відсутність форменого
одягу, на непред'явлення посвідчення на
перевірку, на відсутність притягнення
безквиткових пасажирів до
адміністративної відповідальності з
наступних підстав.

Відповідно до «Порядку проведення
перевірки пасажирських поїздів...»,
затвердженого наказом № 370, Інспекція з
контролю обслуговування пасажирів на
вокзалах і в поїздах керується в роботі
Положенням, затвердженим наказом
Укрзалізниці № 221-Ц від 23.05.2011 року, а
тому посилання позивача на порушення
порядку, затвердженого наказом № 370,
також є безпідставним.

У відомчому листі по Укрзалізниці №
ЦЗГ-8/148 від 28 травня 2012 року вказано, що
працівники інспекції ЦІК під час
проведення перевірок мають право
носіння форменого одягу з відповідними
знаками розрізнення згідно положення
від 23.05.2011 року № 221-Ц, але для
збереження конфіденційності та
фактору раптовості можуть знаходитись
при перевірці у цивільному одязі.
(а.с.143).

Інших доводів, які б спростовували
висновки суду першої інстанції та які б
мали правове значення для правильного
вирішення спору, в апеляційній скарзі
не наведено.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають зібраним у
справі доказам, яким судом дана належна
оцінка, правильно визначена юридична
природа правовідносин і закон, який їх
регулює.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
правильно встановлені фактичні
обставини по справі, рішення суду
відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК
України, а тому не вбачає підстав для
його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 24 вересня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає законної
сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня
проголошення до суду касаційної
інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області

І.А. Артеменко

В.О. Суворов

П.М. Черевко