Провадження № 22-ц/779/349/2014
Головуючий у 1 інстанції Польська М.В.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Матківського
Р.Й.

суддів
Ковалюка Я.Ю., Шишка А.І.

секретаря
Вилки І.В.

з участю апелянта ОСОБА_2 та його
представника ОСОБА_3, представника
заявника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за скаргою Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» в особі
відокремленого підрозділу
«Івано-Франківська дирекція
залізничних перевезень» на дії відділу
ДВС Івано-Франківського міського
управління юстиції та скасування
постанови про арешт коштів боржника
від 25 листопада 2013 року, з апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
Івано-Франківського міського суду від
13 грудня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського
суду від 13 грудня 2013 року визнано
неправомірними дії відділу ДВС
Івано-Франківського міського
управління юстиції при винесенні
постанови про арешт коштів Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» визнано
недійсною та скасовано постанову
відділу ДВС Івано-Франківського
міського управління юстиції про арешт
коштів боржника від 25 листопада 2013
року. В задоволенні решти вимог
відмовлено.

На дану ухвалу ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу та просить її скасувати.

Апелянт вважає ухвалу необґрунтованою,
зазначає, що утримання податків із
суми, що стягується із заробітної плати
працівника при постановленні рішенні
суду ЗУ «Про виконавче провадження» не
передбачено.

26 вересня 2013 року Державним
територіально-галузевим об'єднанням
«Львівська залізниця» йому
перераховано 31760 гривень, однак дана
сума є неповною та не відповідає сумі,
зазначеній у виконавчому документі.
Враховуючи, що апеляційним судом при
перегляді рішення суду першої
інстанції визначено тверду суму
стягнення, відповідач як податковий
агент та платник податків з доходів
фізичних осіб, повинен самостійно на
вказану суму провести нарахування, не
змінюючи судового рішення, яким
визначено суму стягнення у розмірі
40191,42 гривень. Вважає, що підстав для
стягнення грошових коштів з
відповідача у розмірі меншому, ніж у
судовому рішенні немає.

Вислухавши доповідача, пояснення
апелянта та його представника, які
вимоги скарги підтримали,представника
заявника, який вимоги скарги не визнав,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга до задоволення не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 8 ст. 65 Закону України
«Про виконавче провадження», у разі
виконання судового рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи боржник є
податковим агентом, який виконує
судове рішення, з відрахуванням
податку на доходи фізичних осіб та
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування із сум,
що належать до виплати стягувачу.

Судом встановлено, що згідно
виконавчого листа №0907/7521, виданого 18
вересня 2013 року Івано-Франківським
міським судом про стягнення з
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Львівська залізниця» в
особі відокремленого підрозділу
«Івано-Франківська дирекція
залізничних перевезень» на користь
ОСОБА_2 40191, 42 гривень оплати за час
вимушеного прогулу, було видано
постанову про відкриття виконавчого
провадження 20 вересня 2013 року.

Згідно розрахунку нарахувань та
утримань ОСОБА_2 за рішенням суду
нараховано 40 191,42 гривень оплати за
вимушений прогул, з них 8405,86 гривень
утримано з відрахуванням податку на
доходи фізичних осіб та єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування із сум, членські
внески у первинну профспілкову
організацію.

Судом з'ясовано, що розмір відрахувань
із заробітку за час вимушеного прогулу
апелянт не оспорює.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 згідно платіжної відомості №369
виплачено 1310 гривень, згідно платіжної
відомості №378 - 30450 гривень (а.с. 8-11).

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 100 від 05 лютого 1995 року визначено
порядок обчислення заробітної плати у
разі вимушеного прогулу (п. 1 п.п. «з») і
встановлено, що усі виплати
включаються в розрахунок середньої
заробітної плати у тому розмірі, в
якому вони нараховані, без виключення
сум відрахування на податки, стягнення
аліментів тощо, за винятком
відрахувань із заробітної плати осіб,
засуджених за вироком суду до
виправних робіт без позбавлення волі.

Також, статтею 18 ПК України
передбачено, що податковим агентом
визнається особа, на яку цим Кодексом
покладається обов'язок з обчислення,
утримання з доходів, що нараховуються
(виплачуються, надаються) платнику, та
перерахування податків до
відповідного бюджету від імені та за
рахунок коштів платника податків.
Податкові агенти прирівнюються до
платників податку і мають права та
виконують обов'язки, встановлені цим
Кодексом для платників податків.

Із системного аналізу наведених норми
матеріального права вбачається, що у
разі виконання рішення суду про
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу боржник, тобто
роботодавець, є податковим агентом,
який при виконанні судового рішення
вираховує податок на доходи фізичних
осіб та єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування із сум, що
належать до виплат стягувачу.

Тому ухвала суду першої інстанції
постановлена з дотриманням
матеріального і процесуального
законодавства, а доводи апеляційної
скарги не спростовують її законності і
обґрунтованості.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 312, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Івано-Франківського міського
суду від 13 грудня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
Р.Й. Матківський

Судді
Я.Ю. Ковалюк

А.І. Шишко