Справа № 1013/3653/12 Головуючий у І
інстанції Оладько С.І.Провадження №
22-ц/780/345/14 Доповідач у 2 інстанції
Воробйова Н.С.Категорія 26
РІШЕННЯ

Іменем України

03 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Березовенко Р.В.

при секретарі Бобко О.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 02 жовтня 2013 року у справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк «Надра»
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Товариства з
обмеженою відповідальністю «Правник»
про стягнення заборгованості за
кредитним договором та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра», ОСОБА_3, Товариства з
обмеженою відповідальністю «Правник»
про розірвання договорів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з названим
позовом, посилаючись на те, що 23
листопада 2007 року між банком та
відповідачем ОСОБА_2 був укладений
Кредитний договір "Кредитування
комерційного автотранспорту" №
325/КА/23/2007-980, відповідно до якого
відповідачу ОСОБА_2 у тимчасове
користування на умовах забезпеченості,
повернення, строковості та платності
надано грошові кошти в сумі 480 600 гр на
придбання автотранспортних засобів
під 19,5 % відсотків річних. Відповідач
зобов'язався повернути кредит та
сплачувати відсотки згідно з Графіком
повернення кредиту та сплатити
відсотки, який є невід'ємною частиною
цього договору.

23 листопада 2007 року між позивачем,
ОСОБА_3 та ТОВ "ПРАВНИК" були укладені
договори поруки від 23.11.2007 року.

Відповідно до п. 1.1. Договорів поруки
відповідачі зобов'язалися відповідати
перед позивачем за належне виконання
відповідачем ОСОБА_2 взятих на себе
зобов'язань, що витікають з кредитного
Договору.

Зазначав, що відповідач ОСОБА_2 взяті на
себе зобов'язання по виплаті кредитних
коштів у строки визначені Кредитним
договором не виконує.

22.06.2012 року позивачем було надіслано
вимогу відповідачам з пропозицією
виконати взяті на себе, як позичальника
та поручителя, зобов'язання за
неналежне виконання своїх обов'язків.

Проте відповідачі не виконали
пропозицію позивача. Станом на 13.06.2012
року заборгованість за кредитним
договором становить 753 897,70 грн.

Позивач просив стягнути солідарно на
користь позивача з боржника ОСОБА_2,
поручителів ОСОБА_3. та ТОВ "ПРАВНИК" у
солідарному порядку кредитну
заборгованість на загальну суму 753 397,70
грн. та витрати по сплаті судового
збору, всього 757 116.70 грн.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із
зустрічну позовним позовом, в якому, з
урахуванням уточнень, просив
встановити факт погашення ним
кредитної заборгованості перед ПАТ
«Комерційний банк «Надра» по Договору
«Кредитування комерційного
автотранспорту» №325/КА/23/2007-980, оскільки
він протягом 2007-2008 років сплатив 64275,84
грн., а в подальшому, у зв»язку зі
змінами політичної, економічної
ситуації та фінансової кризи істотно
змінили можливості платоспроможності
кредитороів, що у свою чергу вплинуло
на виконаннч позичальниками кредитних
зобов»язань. Вказував, що в період 2009-2012
року він сплачував грошові кошти в
рахунок погашення кредитних
зобов»язань та сплатив в 2009 році 12000
грн., в 2010 році- 6355 грн.,2011 році-45665 грн., в
2012 році-3000 грн. У зв»чязку з
неможливістю виконати зобов»язання за
кредитним договором, він звернувся до
банку з проханням щодо реалізації його
майна, під яке він брав кредит.

Банк погодився з його проханням, та
виставив транспортні засоби-автобуси
на реалізацію, але протягом тривалого
часу повідомлення про наслідки
реалізації транспорту не надходили.
17.05.2011 року він, усвідомлюючи
необхідність погашення кредиту,
запропонував кандидатуру особи, яка
погодилася придбати транспортні
засоби позивача за зустрічним позовом.
Проте його заява була відхилена
кредитним комітом. На виконання
досудової вимоги від 22.06.2012 року він
повторно звернувся до банку для
врегулювання питання заборгованості.
23.07.2012 року на вимогу представника
банку автотранспортні засоби було
доставлено на площадку банку у м.Київ,
вул..Артема,15. Але до цього часу банк не
надав йому акти прийому-передачі
автобусів, що були переданні на
зберігання. У зв»язку з чим, вважав, що,
з урахуванням вартості транспортних
засобів, які передано банку та грошових
коштів, сплачених на погашення
заборгованості за кредитним договором,
він фактично виплатив борг за
кредитним договором. Крім того,
наголошував на тому, що він не
погоджується з розміром пені, яку
нараховано банком у зв»язку з
простроченням зобов»язань за
кредитним договором

Просив зобов»язати банк передати йому
акт прийому -передачі транспортних
засобів та встановити факт погашення
грошових зобов»язань перед банком.

Крім того, зазначав, що після укладання
ним кредитного договору, обставини
настільки змінилися, що за умови їх
існування, сторони по договору не
укладали договір або уклали його на
інших умовах. Адже у момент укладання
кредитного договору та договорів
поруки сторони (відповідачі по даній
справі) виходили з того, що така зміна
обставин не настане. Подальше
виконання договору порушить
співвідношення його майнових
інтересів і позбавить його того, на що
він розраховував при укладанні
договору.

Просив розірвати договір
«Кредитування комерційного
автотранспорту» від 23.11.2007 року,
укладений між ним та банком, розірвати
договори поруки, укладені 23.11.2007 року
банком з поручителями ОСОБА_4 та ТОВ
«Правник».

Рішенням Ірпінського міського суду від
02 жовтня 2013 року первинний позов
задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2,ОСОБА_3, товариства з
обмеженою відповідальністю «ПРАВНИК»
солідарно на користь публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» заборгованість за
кредитним договором № 325/КА/23/2007-980 від
23.11.2007р у розмірі 753 897гр 70 коп , вирішено
питання про судові витрати.

У задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просив скасувати рішення суду з
підстав невідповідності висновків
суду обставинам справи, порушення норм
матеріального і процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити позивачу у задоволенні
позову та задовольнити зустрічні
позовні вимоги.

Апеляційна скарга підлягає до
задоволення частково з таких підстав.

Відповідно до ст.З ЦПК України
кожна особа має право у порядку
,встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. У випадках,
встановлених законом, до суду можуть
звертатися органи та особи,яким надано
право захищати права,свободи та
інтереси інших осіб, або державні чи
суспільні інтереси.

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України»Кожна
сторона зобов»язз:-:а довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставі сни;-: вимог і
заперечень,крім випадків,встановлених
ст.. 61 цього Кодексу».

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння
відмова від зобов'язання або зміна його
умов не допускається.

Відповідно де ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного Кодексу України.

Статтею 610 ЦК України під порушенням
зобов'язання передбачено його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом .

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у
разі солідарного обов'язку боржників,
кредитор має право вимагати виконання
обов'язку частково або у повному
обсязі, як від усіх боржників разом, так
і від

будь-яких з них окремо.

Відповідно до ст..554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов»язання,
забезпеченого порукою,боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники,якщо
договором поруки не встановлено
додаткову відповідальність
поручителя.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплаті
процентів, у разі прострочення
повернення чергової частини.

Частина 2 статті 625 ЦК України вказую, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України
Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.

По справі встановлено, що 23 листопада
2007 року між позивачем та відповідачем
ОСОБА_2 був укладений кредитний договір
"Кредитування комерційного
автотранспорту" № 325/КА/23/2007-980 ,
відповідно до якого відповідачу ОСОБА_2
надано у тимчасове користування на
умовах забезпеченості, повернення,
строковості та платності грошові кошти
в сумі 480 600 гр на придбання
автотранспортних засобів під 19,5 %
відсотків річних. Відповідач
зобов'язався повернути кредит та
сплачувати відсотки згідно з Графіком
повернення Кредиту та сплати відсотків
, який є невід'ємною частиною цього
договору. Строк користування кредитом -
3 23.11.2007 року по 23.11.2012 року.

23 листопада 2007 року між Позивачем,
ОСОБА_3 та ТОВ "ПРАВНИК" були укладені
Договори поруки від 23.11.2007 р. Відповідно
до п. 1.1. Договорів поруки зобов'язалися
відповідати перед позивачем за належне
виконання відповідачем ОСОБА_2 взятих
на себе зобов'язань, що витікають з
Кредитного договору.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання по
виплаті кредитних коштів у строки
визначені кредитним договором
належним чином не виконував. Станом на
13.06.2012 року загальна сума
заборгованості за кредитним договором
(заборгованість за кредитом,
заборгованість по сплаті відсотків,
пеня за прострочення сплати кредиту,
індексація за період прострочення
платежів ) становила 753 897,70 грн.( а.с.7-9).

22.06.2012 року позивачем було направлено
вимогу відповідачам з пропозицією
виконати взяті на себе, як позичальника
та поручителя, зобов'язання за
неналежне виконання своїх обов'язків
(а.с.21-23).Проте відповідачі пропозицію
позивача залишили без задоволення.

Відповідно до п. 1.2. Договорів поруки
позичальник та поручителі
відповідають перед позивачем, як
солідарні боржники. Згідно п. 1.4.
Договорів поруки поручителі
відповідають перед банком за виконання
зобов'язань у повному об'ємі всім
належним їм на праві власності майном
та грошовими коштами.

Відповідно до п. 4.2.5. Кредитного
договору кредитор має право вимагати
дострокового виконання зобов'язань
щодо повернення Кредиту, сплати
нарахованих відсотків та інших
платежів, передбачених Кредитним
договором, можливих штрафних санкцій,
якщо позичальник несвоєчасно чи не в
повному обсязі сплатив черговий
платіж.

Задовольняючи вимоги позивача за
основним позовом, суд виходив з
обставин справи, умов кредитного
договору та умов договору поруки,
положень ст.. ст. 525, 526,610, 525,.554, 625, 1050 ЦК
України та дійшов висновку про те, що
вимоги позивача щодо стягнення
заборгованості за кредитними
зобов»язаннями боржника за кредитним
договором № 325/КА/23/2007-980 від 23.11.2007року
підлягають стягненню у солідарному
порядку з відповідачів : боржника та
поручителів у розмір, визначеному в
наданих позивачем розрахунках
заборгованості за кредитом,
заборгованості по відсотках за
користування кредитом, пені за
прострочення сплати мінімального
платежу, розрахунках заборгованості з
використанням індексів інфляції
(а.с.7-9).

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду. Разом з тим, на думку
колегії, підлягає зміні сума розміру
пені, визначеної позивачем за
прострочення мінімального платежу за
період 13.06.2011 року по 03.07.2011 року (ч.2 п.1
ст.258 ЦК України визначено спеціальну
позовну давність в один рік до вимог
про стягнення неустойки (штрафу,пені), а
позивач звернувся до суду з позовом
03.07.2012 року) шляхом зменшення суми пені
на 2224,36 грн., у зв»язку з чим розмір суми
пені буде становити 57766,91 грн. і ,
відповідно, загальна сума
заборгованості буде складати 751673,34 грн.

Суд обґрунтовано відхилив доводи
відповідача ОСОБА_2 про неможливість
виконання належним чином зобов»язань
за кредитним договором у зв»язку зі
зміною обставин внаслідок фінансової
світової кризи та зменшення
матеріальних доходів, оскільки в силу
ч.1 ст.625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов»язання.

Не заслуговують на увагу також
посилання апелянта на порушення
позивачем строків позовної давності
для звернення до суду.

Як вже зазначалося, умовами кредитного
договору було визначено строк дії
договору (до повного виконання
зобов»язань, п.8.4), порядок і строки
погашення заборгованості ( графік
погашення платежів), а також порядок
зарахування платежів у зв»язку з
простроченням оплати чергових
платежів (п.2.2.3 ).

Відповідно до ст..264 ЦК України перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дій, що свідчать про
визнання нею свого боргу або іншого
обов»язку. Позовна давність
переривається у разі пред»явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується.

Згідно кредитного договору (п.1.1.4)
кредит надавався строком до 23.11.2012 року,
останній платіж боржником здійснено
25.05.2012 року.

В силу ч.1 ст..625 ЦК України у разі
істотної зміни обставин, якими сторони
керувалися при укладенні договору,
договір може бути змінений або
розірваний за згодою сторін, якщо інше
не встановлено договором або не
випливає із суті зобов»язання. Зміна
обставин є істотною, якщо вони
змінилися на стільки, що якби сторони
могли це передбачати, вони не уклали б
договір або уклали б його на інших
умовах.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні
зустрічного позову, суд виходив з
положень ч.1 ст.625 ЦК України та дійшов
правильного висновку, що обставини, на
які посилається ОСОБА_2 , як на підстави
для розірвання кредитного договору та
договорів поруки, не є підставами,
передбаченими ст.. 652 ЦК України.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, поручителі ( солідарні
боржники) за кредитним договором,
вимоги щодо розірвання договорі поруки
не заявляли, в порядку, встановленому
законом, зазначене питання не
порушували та з відповідними позовами
до суду не зверталися.

Колегія погоджується також з
висновками суду про відсутність
підстав для задоволення позовних вимог
за зустрічним позовом в частині
зобов»язання відповідача укласти з ним
акт прийому - передачі
автотранспортних засобів, оскільки
докази того, що позивач передав, а
відповідач відмовився прийняти
транспортні засоби в рахунок погашення
заборгованості, матеріали справи не
містять, докази цьому позивач не надав.

Разом з тим, як видно з договору
«Кредитування комерційного
автотранспорту» №325/КА/23/2007-980, а саме,
розділу «забезпечення виконання
зообов»язань», в якості забезпечення
позичальником зобов»язань щодо
погашення кредиту, сплати відсотків та
інших платежів, передбачених цим
договором, можливих штрафних санкцій,
позичальник передає в заставу
автотранспортні засоби, що набуваються
позичальником згідно договору
купівлі-продажу автотранспортного
засобу №157 від 22.11.2007 року (п.3.1.1.).

Крім того, порядок виконання
зобов»язань за кредитним договором до
моменту реалізації предмета застави та
процедура звернення стягнення на
предмет застави у випадку порушення
позичальником кредитних зобов»язань
визначені сторонами у пунктах 3.1.5-3.1.7
кредитного договору (а.с.12).

Щодо вимог позивача за зустрічним
позовом про встановлення факту
погашення заборгованості за кредитним
договором у повному обсязі, то суд
дійшов, на думку колегії,
обґрунтованого висновку про те, що
відповідач не довів та не підтвердив
належними та допустимими доказами
даний факт. Крім того, зі змісту
зустрічної позовної заяви ОСОБА_2
вбачається, що він наголошував саме на
тому, що умови кредитного договору у
повному обсязі він не виконав у повному
обсязі у зв»язку з фінансовою кризою, ,
а обставини, щодо передачі
транспортних засобів банку в рахунок
погашення кредитних зобов»язань
досліджувалися по даній справі вище.

Згідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін , якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Рішення суду відповідає вимогам
закону. Підстави для задоволення
апеляційної скарги та скасування
рішення суду відсутні.

Керуючись ст..ст.307, 308 ЦПК
України, колегія

Вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 02 жовтня 2013
року змінити в частині зменшення
стягнення суму заборгованості за
кредитним договором з 753 897, 70 грн. до 751
673, 34 грн.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: