Справа № 456/4222/14-ц
Провадження № 2/456/2031/2014
РІШЕННЯ

іменем України

26 листопада 2014 року Стрийський
міськрайонний суд Львівської області

в складі:
головуючого - судді Гулкевича О.
В.

при
секретарі Кулешник С.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Стрий
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
"Міський Комерційний Банк" про
стягнення боргу, -

в с т а н о в и в :

позивач просить суд стягнути з
відповідача на його користь вклад в
розмірі 5160 євро та нараховані відсотки
в розмірі 239 євро.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що 30.12.2013 року між
ним та відповідачем було укладено
договір акційного строкового
банківського вкладу №2630/45/150565 "Ваш
Різдвяний", згідно з умовами якого
відповідач прийняв від нього грошові
кошти в сумі 5160 євро на строковий
депозитний рахунок на 182 календарних
дні, тобто до 30.06.2014 року з процентною
ставкою 9,3 % річних.

Пунктом 1.1 ст.1 даного договору
передбачено, що 30.06.2014 року - це дата
повернення коштів строкового
банківського вкладу із коштами
нарахованих відсотків у повному
обсязі.

Відповідно до п.п.4.3.2. ст. 4 договору банк
зобов'язувався на його вимогу
повернути йому вклад та виплатити
нараховані на суму вкладу проценти на
умовах та в строки, встановлені
договором.

02.07.2014 року він звернувся до відділення
"Львівська обласна Дирекція" ПАТ
"Міський Комерційний Банк" із заявою
про повернення йому коштів з
банківського вкладу та виплати
нарахованих на суму вкладу процентів
за договором. Однак, на його прохання
банк кошти не повернув, у зв'язку з чим,
він 02.07.2014 року на ім'я голови правління
ПАТ "Міський Комерційний Банк"
Грабовецького Д.В. та директора
відділення "Львівська обласна
дирекція" ПАТ "Міський Комерційний
Банк" Хтея П.О. написав заяву з
проханням повернути йому кошти із
банківського вкладу за договором
акційного строкового банківського
вкладу № 2630/45/150565, дія якого
закінчилася 30.06.2014 року та всі
нараховані за ним відсотки.

Однак відповідач, замість повернення
депозиту, в порушення підпункту 4.3.2.
п.4.3. ст. 4 договору, перерахував кошти з
його строкового банківського вкладу на
рахунок з обліку вкладів на вимогу
НОМЕР_1.

У зв'язку з наведеним, просив суд
стягнути з відповідача кошти за
строковим банківським вкладом в
розмірі 5399,00 євро та нараховані
відсотки в розмірі 239,00 євро, загалом -
5399,00 євро.

Позивач в судове засідання не з'явився,
подав письмову заяву про розгляд
позову за його відсутності, позовні
вимоги підтримав.

Відповідач, будучи належним чином
повідомлений про місце і час розгляду
справи, повторно в судове засідання не
з'явився, заяви про розгляд справи за
його відсутності не подав, тому суд
відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України
розглянув справу за відсутності
останнього на підставі наявних у ній
доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, приходить до
висновку, що позов підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
захист прав споживачів" споживачем є
фізична особа, яка придбаває, замовляє,
використовує або має намір придбати чи
замовити продукцію для особистих
потреб, безпосередньо не пов'язаних з
підприємницькою діяльністю або
виконанням обов'язків найманого
працівника; продукція - будь-які виріб
(товар), робота чи послуга, що
виготовляються, виконуються чи
надаються для задоволення суспільних
потреб.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного
Суду України від 12.04.1996 р. № 5 "Про
практику розгляду цивільних справ за
позовами про захист прав споживачів" до
відносин, які регулюються Законом
України "Про захист прав споживачів",
належать, зокрема, ті, що виникають із
договорів про надання
фінансово-кредитних послуг для
задоволення власних побутових потреб
громадян (у тому числі про надання
кредитів, відкриття і ведення рахунків,
проведення розрахункових операцій,
приймання і зберігання цінних паперів,
надання консультаційних послуг).
Відносини щодо захисту прав споживачів
можуть виникати також з актів
законодавства або з інших угод, які не
суперечать Закону.

Згідно із положеннями ст.3 ЦПК України
кожна особа, має право в порядку
встановленому цим Кодексом звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Захист цивільних
прав це передбачені законом способи
охорони цивільних прав у разі їх
порушення чи реальної небезпеки такого
порушення. Тому власник порушеного
права може скористатися не будь-яким, а
лише конкретно визначеним законом
способом захисту свого права.

За змістом норм ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше, як
за зверненнями фізичних та юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь в справі. Цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень. Доказування не
може ґрунтуватись на припущеннях.
Рішення суду обґрунтовується лише тими
доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні.

Відповідно до ст.10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.15 ЦК України
передбачено, що "кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання".

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України
"Про захист прав споживачів"
передбачено, що захист прав споживачів,
передбачених законодавством,
здійснюється судом.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про
банки і банківську діяльність" вклад
(депозит) - це кошти в готівковій або у
безготівковій формі, у валюті України
або в іноземній валюті, які розміщені
клієнтами на їх іменних рахунках у
банку на договірних засадах на
визначений строк зберігання або без
зазначення такого строку і підлягають
виплаті вкладнику відповідно до
законодавства України та умов
договору.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за
договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1060 ЦК України
договір банківського вкладу
укладається на умовах видачі вкладу на
першу вимогу (вклад на вимогу) або на
умовах повернення вкладу зі спливом
встановленого договором строку
(строковий вклад).

Згідно із ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти
на банківський вклад нараховуються від
дня, наступного за днем надходження
вкладу у банк, до дня, який передує його
поверненню вкладникові або списанню з
рахунку вкладника з інших підстав.

Судом встановлено, що 30 грудня 2013 року
між ПАТ "Міський Комерційний Банк" та
ОСОБА_1 було укладено договір акційного
строкового банківського вкладу
№2630/45/150565 "Ваш Різдвяний", згідно з
умовами якого банк відкрив вкладнику
строковий депозитний рахунок № НОМЕР_1
з процентною ставкою 9,3% річних на строк
182 календарних дні на суму 5160,00 євро.
Строк дії договору - з 30.12.2013 року по
30.06.2014 року.

Відповідно до ст.526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Позивач належним чином виконав умови
договору та передав відповідачу
грошові кошти в розмірі 5160,00 євро
шляхом залучення коштів на депозитний
рахунок НОМЕР_1, що підтверджується
копією квитанції № 29169 від 30.12.2013р.

02.07.2014 року, після закінчення дії
договору, позивач звернувся з заявою до
Голови Правління ПАТ "Міський
Комерційний банк" Грабовецького Д.В. та
директора відділення "Львівська
обласна дирекція" ПАТ "Міський
Комерційний Банк" Хтея П.О. про
повернення йому коштів із банківського
вкладу за депозитною угодою № 2630/45/150565
від 30.12.2013 року та усіх нарахованих
відсотків.

З листа т.в.о. голови Правління "ПАТ
"Міський Комерційний Банк" Султанової
Т. за вих. № 12.3/4926 від 30.07.2014 року,
вбачається, що обов'язок по поверненню
вкладу відповідачем не виконано.

Верховний Суд України 25.12.2013 року у
справі № 6-140цс13 сформулював правову
позицію, згідно з якою визначив, що
зобов'язання банку з повернення вкладу
за договором банківського вкладу
(депозиту) вважається виконаним з
моменту повернення вкладу вкладнику
готівкою або надання іншої реальної
можливості отримати вклад та
розпорядитися ним на свій розсуд
(наприклад, перерахування на поточний
банківський рахунок вкладника в цьому
ж банку, з якого вкладник може зняти
кошти чи проводити ними розрахунки з
допомогою платіжної банківської
картки). У випадку перерахування коштів
на поточний банківський рахунок
вкладника в цьому ж банку, однак не
надання вкладнику можливості
використання цих коштів зобов'язання
банку з повернення вкладу не є
виконаним і до банку слід застосувати
відповідальність за порушення
грошового зобов'язання, передбачену ч.2
ст.625 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п.п.3.3 Положення про
порядок здійснення банками України
вкладних (депозитних) операцій з
юридичними і фізичними особами,
затвердженого Постановою НБУ № 516 від
03.12.2003р., банки повертають вклади
(депозити) та сплачують нараховані
проценти у строки, що визначені умовами
договору банківського вкладу
(депозиту) між вкладником і банком. За
договором банківського вкладу
(депозиту) незалежно від його виду банк
зобов'язаний видати вклад або його
частину на першу вимогу вкладника, крім
вкладів, розміщених юридичними особами
на інших умовах повернення, які
встановлені договором.

Виходячи із встановлених судом
обставин та досліджених матеріалів
справи, суд дійшов висновку, що
відповідач не надав позивачу належної
якості банківські послуги, не виконав
взятих на себе зобов'язань по
депозитному договору, не повернув
позивачу кошти, внесені ним на
депозитний рахунок банку та відсотки
за користування такими коштами у
визначений договором строк.

Відповідно до ч.1 ст.192 ЦК України
законним платіжним засобом,
обов'язковим до приймання за
номінальною вартістю на всій території
України, є грошова одиниця України -
гривня.

Згідно з п.14 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судове
рішення у цивільній справі" при
задоволенні позову про стягнення
грошових сум суди повинні зазначати в
резолютивній частині рішення розмір
суми, що підлягає стягненню, цифрами і
словами у грошовій одиниці України -
гривні. При стягненні періодичних
платежів суд має вказати період,
протягом якого проводиться виконання.

Відповідно до п. 14 вказаної Постанови
Пленуму ВСУ у разі пред'явлення позову
про стягнення грошової суми в
іноземній валюті суду слід у
мотивувальній частині рішення навести
розрахунки з переведенням іноземної
валюти в українську за курсом,
встановленим Національним банком
України на день ухвалення рішення.

Слід зазначити, що станом на день
ухвалення судового рішення у справі
26.11.2014 року НБУ встановлено такий
офіційний курс гривні щодо іноземної
валюти, а саме: 100 євро становить 1860,2532
грн.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що з відповідача ПАТ "Міський
Комерційний Банк" слід стягнути на
користь позивача ОСОБА_1 5160,00 євро суми
депозиту відповідно до договору
акційного строкового банківського
вкладу від 30.12.2013 року та нараховані
відповідно до вказаного договору
відсотки в розмірі 239,00 євро, а всього
5399,00 євро, що в гривневому еквіваленті
на день ухвалення рішення становить
100435 грн. 07 коп.

Окрім цього, позивач при зверненні до
суду з даним позовом на підставі ч.3 ст.22
Закону України "Про захист прав
споживачів" був звільнений від сплати
судового збору, а тому, суд приходить до
висновку, що відповідно до вимог ч.2 ст.88
ЦПК України, з відповідача, з
урахуванням ціни позову, яка становить
5399,00 євро, офіційного курсу гривні щодо
іноземної валюти, який на день подання
позовної заяви до суду 20.10.2014р. становив
1660,7280 грн. за 100 євро, враховуючи норми
п.2 ч.1 ст.6 Закону України "Про судовий
збір" слід стягнути на користь держави
судовий збір в розмірі 896 грн. 62 коп.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,88,212-215 ЦПК України,
ст.ст.15,192,526,1058,1060,1061 ЦК України, ст.22
Закону України "Про захист прав
споживачів", ст.2 Закону України "Про
банки і банківську діяльність",
Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 12.04.1996 р. № 5 "Про практику
розгляду цивільних справ за позовами
про захист прав споживачів", Постановою
Пленуму Верховного Суду України від
18.12.2009 р. № 14 "Про судове рішення у
цивільній справі", суд

в и р і ш и в :

позов задоволити. Стягнути з
Публічного акціонерного товариства
"Міський Комерційний Банк" на користь
ОСОБА_1 5160 (п'ять тисяч шістдесят) євро
суми вкладу та 239 (двісті тридцять
дев'ять) євро нарахованих відсотків, а
всього 5399 (п'ять тисяч триста дев'яносто
дев'ять) євро, що в гривневому
еквіваленті на день ухвалення судового
рішення становить 100435 (сто тисяч
чотириста тридцять п'ять грн. 07 коп.).

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Міський Комерційний Банк"
896 (вісімсот дев'яносто шість) грн. 62 коп.
судового збору в дохід держави.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Львівської області
через Стрийський міськрайонний суд
Львівської області протягом 10 днів з
дня отримання його копії.

Головуючий-суддя О. В.
Гулкевич