АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2156/2014
Головуючий у 1 інстанції: Лазаренко В.В.
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Мурга М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 26 листопада 2013 року у справі за
позовом Комунального підприємства
«Дирекція з управління і
обслуговування житлового фонду»
Солом'янської районної у м. Києві
державної адміністрації до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги, -

ВСТАНОВИЛА:

17 травня 2013 року КП «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» Солом'янської
районної в м. Києві державної
адміністрації звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_1, в якому з
урахуванням уточнень просила стягнути
з нього заборгованість по оплаті за
утримання житла та за користування
комунальними послугами за період з
01.04.2009 року по 01.03.2013 року в загальному
розмірі 4 739, 15 грн. з урахуванням втрат
від інфляції і 3 % річних від суми боргу.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
ОСОБА_1 є власником та проживає в
квартирі АДРЕСА_1. Своєчасно плату за
спожиті житлово-комунальні послуги
ОСОБА_1 не вносить, що призвело до
виникнення заборгованості за період з
01.04.2009 року по 01.03.2013 року в розмірі 3 983, 89
грн., що з урахуванням індексу інфляції
у розмірі 491, 42 грн. та 3 % річних у сумі 308,
84 грн. підлягає стягненню.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 26 листопада 2013 року позов
КП «Дирекція з управління і
обслуговування житлового фонду»
Солом'янської районної у м. Києві
державної адміністрації задоволено і
стягнуто з ОСОБА_1 на користь
КП«Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду»
Солом`янської районної в м. Києві
державної адміністрації
заборгованість по оплаті за утримання
житла та оплаті за користування
комунальними послугами за період з
01.04.2009 року по 01.02.2013 року в сумі 3983 грн. 89
коп., інфляційні втрати в сумі 491 грн. 42
коп., 3 % річних в сумі 308 грн. 84 коп.,
витрати на оплату судового збору 229
грн. 40 коп., а всього стягнено 4968 грн. 55
коп..

10 грудня 2013 року ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу на вказане рішення, у
якій, посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи, порушення норм
матеріального права, просив його
скасувати. В обґрунтування заявлених
вимог апелянт вказав, що вказані в
розрахунку заборгованості суми не
співпадають з сумами, вказаними у
квитанціях про оплату за
житлово-комунальні послуги. Також
апелянт вказав, що в розрахунку
вказано, що за грудень 2010 року, весь 2012
рік, січень і лютий 2013 року оплата не
здійснювалась, що не відповідає
дійсності і підтверджується
квитанціями. Додатково апелянт
зазначив, що борг не визнавав, так як 600
грн. сплатив у листопаді 2011 року за
листопад, грудень 2011 року, суму у
розмірі 591, 86 грн. не сплачував взагалі.
На думку апелянта, розрахунки
інфляційних втрат і 3 % річних є
незрозумілими.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну
скаргу підтримав та просив суд її
задовольнити.

Представник КП «Дирекція з управління
та обслуговування житлового фонду»
Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації» за
довіреністю - Резніченко В.О.
апеляційну скаргу просила відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., пояснення осіб, які беруть участь у
справі, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів прийшла до
наступного.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що ОСОБА_1 є власником
квартири АДРЕСА_1 відповідно до
свідоцтва про право власності на житло
від 19.12.2003 року, виданого відділом
приватизації державного житла
Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації (а.с. 9).

Згідно довідки форми № 3, виданої ВСП
«Індустріальний» 27.03.2013 року за № 594,
ОСОБА_1 зареєстрований в квартирі
АДРЕСА_1, загальною площею 29,78 м кв.,
житловою площею 14,30 м кв. (а.с. 6).

КП «Дирекція з управління і
обслуговування житлового фонду»
Солом'янської районної у м. Києві
державної адміністрації неодноразово
пропонувала ОСОБА_1 укласти договір на
утримання будинку і прибудинкової
території, однак останній ухилився від
його укладення, підтверджується актом
від 19.05.2011 року № 2131 (а.с. 11).

Судом також встановлено, що ОСОБА_1
фактично отримує житлово-комунальні
послуги належної якості, однак своїх
зобов'язань по оплаті за утримання
житла та платі за користування
комунальними послугами належним чином
не виконує, у зв'язку з чим має
заборгованість перед позивачем.

На підтвердження розміру
заборгованості КП «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» Солом'янської
районної в м. Києві державної
адміністрації» надано суду
бухгалтерський розрахунок, з якого
вбачається, що станом на 24 вересня 2013
року зазначена заборгованість за
період з 01.04.2009 року по 01.02.2013 року
становить 4739,15 грн. та на час розгляду
справи судом не погашена. До складу
заборгованості входить: сума основного
боргу - 3983,89 грн., 491,42 грн. - індексу
інфляції, 308,84 грн. - 3 % річних.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_1 своєчасно за спожиті
житлово-комунальні послуги не сплачує.
Також суд першої інстанції вважав, що
строк позовної давності неодноразово
переривався вчиненням ОСОБА_1 дій, що
свідчать про визнання ним свого боргу -
відповідачем в грудні 2011 року сплачено
600 грн. в той час як нараховано 275,58 грн.,
в квітні 2012 року сплачено 591,86 грн. в той
час як нараховано до сплати 295,84 грн.

Колегія суддів не в повній мірі
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник
зобов'язаний утримувати майно, що йому
належить, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» передбачено право споживача
одержувати вчасно та відповідної
якості житлово-комунальні послуги
згідно із законодавством та умовами
договору на надання
житлово-комунальних послуг, при цьому
такому праву прямо відповідає
визначений пунктом 5 частини 3 статті 20
цього Закону обов'язок споживача
оплачувати житлово-комунальні послуги
у строки, встановлені договором або
законом.

Зазначений обов'язок також закріплений
п. 7 Правил користування приміщеннями
житлових будинків і гуртожитків,
затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992
року № 572 в редакції Постанови КМУ № 5
від 14.01.2009 року.

З довідок про розрахунок
заборгованості та наданих ОСОБА_1
квитанцій вбачається, що станом на 01
лютого 2013 року борг ОСОБА_1 становив 3 983,
89 грн., що було вірно встановлено судом
першої інстанції.

Не заслуговують на увагу посилання
апелянта на те, що вказані в розрахунку
заборгованості суми не співпадають з
суми, нарахованими до сплати у
квитанціях про оплату за
житлово-комунальні послуги, оскільки
нараховані за кожен місяць до сплати
суми за спожиті житлово-комунальні
послуги є такими ж, що зазначені у
квитанціях про сплату, наданим ОСОБА_1

Також усі сплачені ОСОБА_1 кошти згідно
наданих ним квитанцій відображені у
розрахунку заборгованості та
зараховані в рахунок погашення боргу.

Відхиляючи посилання апелянта на те, що
борг він не визнавав, так як 600 грн.
сплатив у листопаді 2011 року за
листопад, грудень 2011 року, суму у
розмірі 591, 86 грн. не сплачував взагалі,
колегія суддів виходить з того, що
згідно з матеріалами справи 21 грудня 2011
року ОСОБА_1 було сплачено 287, 2 грн. за
листопад 2011 року і додатково ще 312, 8 грн.
боргу, у той час як за грудень 2011 року до
сплати було нараховано 275, 88 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином, три проценти річних та
інфляційні втрати на суму боргу є
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляції та отримання компенсації від
боржника за користування отриманими
ним коштами за весь час прострочення, а
тому у разі пропущення трирічного
строку звернення можуть бути
нараховані за три останні роки
невиконання основного зобов'язання.

З огляду на викладене, передбачені ч. 2
ст. 625 ЦК України кошти підлягають
стягненню з ОСОБА_1 за три останні роки
неналежного виконання ним своїх
обов'язків по сплаті коштів за спожиті
житлово-комунальні послуги, тобто з 17
травня 2010 року: втрати від інфляції у
розмірі 491, 42 грн. і 3 % річних від суми
боргу у розмірі 308, 84 грн.

Отже, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід
задовольнити частково, рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 26 листопада 2013 року в частині
стягнення з ОСОБА_1 на користь КП
«Дирекція з управління і
обслуговування житлового фонду»
Солом'янської районної у м. Києві
державної адміністрації втрат від
інфляції і 3% річних змінити, зменшивши
їх розмірі до 412, 42 грн. і 283, 72 грн.
відповідно.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 3 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 309, 313-314, 316-317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 26 листопада 2013 року в
частині стягнення з ОСОБА_1 на користь
Комунального підприємства «Дирекція з
управління і обслуговування житлового
фонду» Солом'янської районної у м.
Києві державної адміністрації втрат
від інфляції у розмірі 491, 42 грн. та 3 %
річних у розмірі 308, 84 грн. - змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Комунального підприємства «Дирекція з
управління і обслуговування житлового
фонду» Солом'янської районної у м.
Києві державної адміністрації втрати
від інфляції у розмірі 412, 16 грн. та 3 %
річних від суми боргу у розмірі 283, 72
грн.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене протягом 20 днів з дня
набрання ним законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий Судді