СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого - судді
Рейнарт І.М.

суддів
Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
19 листопада 2013р. по цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про стягнення боргу за договором
позики,

встановила:

у липні 2013р. позивач звернувся до суду з
позовом про стягнення з відповідача 6
600грн. боргу, 12 276грн. пені, 50грн. 45коп.
трьох відсотків річних.

Мотивуючи позовні вимоги,
позивач зазначав, що 10 квітня 2013р. уклав
з відповідачем договір позики,
відповідно до якого передав
відповідачу 6 600грн. строком до 24 квітня
2013р. Однак, відповідач у визначений
договором строк грошові кошти не
повернув, на вимогу, яка була
направлена на його адресу 6 червня 2013р.,
відповіді не дав.

Також позивач стверджував, що
умовами договору було передбачено
виплату неустойки у розмірі 2% від суми
позики за кожен день прострочення
зобов'язання, а відповідно до ст. 625 ЦК
України відповідач повинен сплатити
три відсотки річних.

У подальшому позивач збільшив
позовні вимоги і просив стягнути з
відповідача 19 404грн. пені та 80грн. 28коп.
трьох відсотків річних.

Рішенням суду від 19 листопада
2013р. позов задоволено частково.
Стягнуто з відповідача на користь
позивача 6 600грн. боргу, 80грн. 28коп. три
відсотки річних та судовий збір у сумі
229грн. 41коп. В іншій частині позовних
вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі
позивач просить скасувати рішення суду
в частині відмови у стягненні з
відповідача пені та ухвалити нове
рішення про задоволення цих позовних
вимог.

Апелянт посилається на
неправильне застосування судом норм
матеріального права, оскільки ст. 611 ЦК
України та умовами договору
передбачено його право на отримання
неустойки у разі порушення
зобов'язання.

Апелянт та відповідач, будучи
належним чином повідомленими про день
та час розгляду апеляційної скарги
(с.с.73, 75), у судове засідання не
з'явилися, причини неявки не
повідомили, тому відповідно до
положень ст. 305 ЦПК України колегія
суддів провела судовий розгляд у їх
відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, вивчивши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 10 квітня
2013р. сторони уклали договір позики,
відповідно до

№ апеляційного провадження: №
22-ц/796/2158/2014 Головуючий у суді
першої інстанції: Леонтюк Л.К.Доповідач
у суді апеляційної інстанції: Рейнарт
І.М.якого позивач передав відповідачу 6
600грн. строком до 24 квітня 2013р.

- 2 -

Укладення договору позики та
отримання грошових коштів
відповідачем не оспорювалося.

Оскільки відповідачем борг у
визначений договором строк повернутий
не був, судом задоволенні позовні
вимоги про стягнення з відповідача
боргу за договором позики та трьох
відсотків річних.

В цій частині рішення суду не
оскаржується.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог про стягнення з
відповідача пені, суд першої інстанції
зазначив, що вказані позовні вимоги є
надуманими та суперечать чинному
законодавству.

Проте, погодитися з такими
висновками суду першої інстанції не
можна, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України
визначено, що позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 статті 627 ЦК України
передбачено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Укладаючи договір позики,
сторони визначили відповідальність
позичальника у разі несвоєчасного
повернення позики у вигляді сплати
неустойки у розмірі 2% від суми позики
за кожен день прострочення
зобов'язання (п.3.3.).

Згідно ч. 1 та 3 ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день простроченого виконання.

Отже, сплата неустойки (пені) у
разі невиконання боржником взятого на
себе зобов'язання передбачена, як
нормами матеріального права, так як і
умовами договору позики, який був
укладений сторонами, а відтак, суд
першої інстанції неправомірно
відмовив у позовних вимогах про
стягнення з відповідача пені і доводи
апеляційної скарги є правомірними.

Збільшуючи розмір неустойки,
позивач посилався на те, що станом на 19
вересня 2013р. відповідачем сума позики
не повернута і виконання зобов'язання
прострочено на 147 днів.

Вказані обставини не були
спростовані відповідачем під час
розгляду справи у суді першої
інстанції.

Не вбачає колегія суддів і
підстав для застосування ч. 3 ст. 551 ЦК
України, так як відповідачем не було
надано документів, які б могли бути
підставою для застосування даної
норми.

Оскільки судом першої інстанції
неправильно застосовані норми
матеріального права, відповідно до
положень ст. 309 ЦПК України колегія
суддів скасовує рішення суду в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
про стягнення пені і ухвалює в цій
частині нове рішення про задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317
ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дарницького районного
суду м. Києва від 19 листопада 2013р.
скасувати в

частині відмови у задоволенні позовних
вимог про стягнення з ОСОБА_2

-
3-

пені.

Ухвалити в цій частині нове
рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 пеню у сумі 19 404грн. пені.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: