АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Немировської О.В., Котули Л.Г.

при секретарі: Круглик В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на заочне рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 18 жовтня 2013
року

в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про стягнення інфляційного збільшення
суми боргу, трьох процентів річних від
простроченої суми та процентів від
суми позики.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

14 червня 2013 р.ОСОБА_3 звернувся у
суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
інфляційного збільшення суми боргу,
трьох процентів річних від
простроченої суми та процентів від
суми позики.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 06
січня 2001 р. він надав відповідачу
позику в сумі 20 400 дол. США з терміном
повернення до січня 2002 р. та 27 липня 2001
р. - в сумі 6 500 дол. США з терміном
повернення до вересня 2002 р., проте гроші
не повернув й рішенням Оболонського
районного суду м. Києва від 13 жовтня 2005
р. позов задоволено та постановлено
стягнути на його користь з відповідача
позику в сумі 139 460 грн.

Зазначав, що 08 лютого 2010 р. він отримав
від відповідача частину суми позики в
сумі 100 000 грн., а решту суми позики - 39 460
грн. було перераховано на його рахунок
ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві 28 липня
2010 р.

З урахуванням того, що відповідач
повернув суму позики із простроченням,
просив стягнути з відповідача
інфляційне збільшення суми боргу та
три проценти річних від простроченої
суми за період з 01 вересня 2002 р. по 28
лютого 2010р., три проценти річних від
простроченої суми за період з 01
вересня 2002р. по 28 липня 2010р.,
проценти від суми позики на рівні
облікової ставки НБУ, щомісяця за
період з 01 січня 2004 р. по 28 липня 2010 р., а
всього - 342 514 грн. 80 коп.

Заочним рішенням Оболонського
районного суду м. Києва від 18 жовтня 2013
року позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 за період з 13 жовтня 2005р.
по 27 липня 2010р. 122 974 грн. 54 коп.
інфляційного збільшення суми боргу та
три проценти річних від простроченої
суми, що становить 18 650 грн. 59 коп. В
іншій частині позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання розподілу
судових витрат.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2, за її змістом, посилаючись на
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, порушення норм
процесуального права, того що
відповідач був позбавлений права
заявити клопотання про застосування
строку позовної давності з поважних
причин, а сплив позовної давності є
підставою для відмови у позову, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції в частині задоволених вимог
та ухвалити нове рішення по суті
позовних вимог з застосуванням строку
позовної давності.

Рішення суду в частині вимог про
стягнення процентів від суми позики
сторонами не оскаржено, тому у
відповідності до положень ч.1 ст.303 ЦПК
України під час розгляду в
апеляційному порядку колегія суддів
перевіряє законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції.

Колегія суддів, заслухавши
представників відповідача, які
підтримали апеляційну скаргу,
позивача, який заперечував проти
задоволення апеляційної скарги,
вивчивши матеріали справи, обговоривши
доводи апеляційної скарги, вважає
апеляційну скаргу такою, що підлягає
задоволенню, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 06 січня 2001 р. між
сторонами було укладено договори
позики на 20 400 дол. США та 27 липня 2001 р. -
на 6 500 дол.США.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 13 жовтня 2005 р. постановлено
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 139
460 грн. в рахунок повернення основного
боргу та 1425грн.70коп. судових витрат.
/а.с.8-9/

Встановлено, що відповідач передав
ОСОБА_3 кошти в рахунок погашення
заборгованості в сумі 100 000 грн. - 08
лютого 2010 р. та 39460 грн. - 28 липня 2010 р.
/а.с.13/.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
стягнення інфляційного збільшення
суми боргу і трьох процентів річних від
простроченої суми в період з 13 жовтня
2005р. по 27 липня 2010р., районний суд
виходив з того, що відповідач своєчасно
не повернув суму позики, а тому
зобов'язаний сплатити грошові кошти у
відповідності до вимог ч.2 ст.625 ЦК
України.

Між тим, такі висновки зроблено з
порушенням процесуального та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Відповідно до змісту позову, ОСОБА_3 не
заявляв в установленому законом
порядку вимоги про стягнення з
боржника на його користь інфляційних
втрат за період з 09 лютого 2010р. по 27
липня 2010р., проте суд в порушення вимог
ч.1 ст.11, ст.ст. 213, 214 ЦПК України,
вийшовши за межі позовних вимог,
безпідставно ухвалив у цій частині
рішення.

Встановлено, що за результатами
розгляду справи, рішення районним
судом постановлено в заочному порядку.

Разом з тим, як убачається з матеріалів
справи, ОСОБА_2 не був повідомлений про
день і час розгляду судом заявленого
до нього позову.

У справі відсутні розписки, заяви, які
б підтверджували вказані обставини.

Так, до матеріалів долучено конверт,
який містить судову повістку про
виклик ОСОБА_2 в судове засідання на
26.09.2013р., а також копію позовної заяви з
додатками, копію ухвали про відкриття
провадження у справі та який,
відповідно до довідки, складеної
працівником поштового відділення № 213
м. Києва, повернуто без вручення
адресату за закінченням встановленого
строку зберігання /а.с.26, 27/.

Доказів вручення відповідачу судової
повістки про його виклик у судове
засідання на 16 год.17 жовтня 2013р., у
справі не має.

Розглянувши справу у відсутність
сторони у справі - ОСОБА_2, районний суд
припустився істотних порушень його
процесуальних прав та позбавив
можливості скористатися передбаченим
положеннями ч.4 ст.267 ЦК України правом
подачі суду заяви про застосування
строку позовної давності.

Однією з засад судочинства,
регламентованих п. 4 ч. З ст. 129
Конституції України, є змагальність
сторін та свобода в наданні ними до
суду своїх доказів і у доведенні перед
судом їх переконливості.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Відтак, доводи апеляційної скарги про
застосування до позовних вимог строку
позовної давності заслуговують на
увагу.

Відповідно до ч.1 ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно положень ч.4 ст.267 ЦК України
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Звертаючись у суд із позовом, ОСОБА_3
просив стягнути інфляційні витрати за
період з 01 вересня 2002 р. по 28 лютого 2010 р.
та три проценти річних від
простроченої суми за період з 01 вересня
2002р. по 27 липня 2010р.

Разом з тим, з позовом до боржника у
відповідності до вимог ч.2 ст.625 ЦК
України ОСОБА_3 звернувся лише 14 червня
2013 р., тобто зі спливом строку,
визначеного ч.1 ст. 257 ЦК України, а тому
правових підстав до задоволення
позову про стягнення інфляційного
збільшення суми боргу, трьох процентів
річних від простроченої суми - не має.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції в частині вимог ОСОБА_3 про
стягнення інфляційного збільшення
суми боргу, трьох процентів річних від
простроченої суми, як ухвалене з
порушенням норм процесуального права,
неправильним застосуванням норм
матеріального права, слід скасувати, а
по справі в цій частині постановити
нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Підлягає скасуванню й рішення суду в
частині вирішення питання судових
витрат.

В решті рішення суду першої інстанції
підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Оболонського районного
суду м. Києва від 18 жовтня 2013 року в
частині вимог про стягнення
інфляційного збільшення суми боргу,
трьох процентів річних від
простроченої суми, судових витрат
скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
інфляційного збільшення суми боргу,
трьох процентів річних від
простроченої суми - відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно,
проте може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом 20 днів з
моменту проголошення шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 756/3508/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2703/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Маринченко М.М.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Слюсар Т.А.