АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/2398/2014
Головуючий в суді 1 інстанції -
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Телегіній Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 18 грудня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до Казенного
підприємства «Кіровгеологія» про
стягнення компенсації втрати частини
доходів, середнього заробітку за час
затримки розрахунку,

встановила:

В жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до відповідача
Казенного підприємства
«Кіровгеологія», в якому з урахуванням
заяви про збільшення позовних вимог
просила стягнути компенсацію втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків їх виплати в розмірі 13 грн. 92
коп. та середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні в
розмірі 46 990 грн. 26 коп.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 01
січня 2010 року по 06 березня 2013 року вона
працювала на посаді провідного
інженера з спецпитань та кадрів
Центральної геолого-пошукової
експедиції Казенного підприємства
«Кіровгеологія» до звільнення за
власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП
України. В день звільнення позивач
працювала, однак в порушення вимог
закону відповідачем належні при
звільненні суми виплачені не були,
заборгованість по заробітній платі за
період з листопада 2012 року по березень
2013 року, яка складала 12866 грн. 30 коп.
також виплачена не була.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 19 червня 2013 року її вимоги про
стягнення заробітної плати та
відшкодування моральної шкоди були
задоволені частково. Рішенням
Апеляційного суду м. Києва від 16
вересня 2013 року було змінено рішення
суду першої інстанції в частині
зменшення розміру моральної шкоди та
зазначено, що стягнута судом заробітна
плата в сумі 1254 грн. 08 коп. підлягає
стягненню з відрахуванням з цієї суми
податків, в решті рішення суду було
залишено без змін. Відповідач в процесі
судового розгляду частково виплатив
заборгованість по заробітній платі,
разом з тим, повністю не розрахувався,
не виплатив компенсацію втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати в розмірі 13 грн. 92 коп.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 18 грудня 2013 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з Казенного підприємства
«Кіровгеологія» на користь ОСОБА_2 суму
компенсації втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням строків їх виплати
в розмірі 13 грн. 93 коп., середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні в розмірі 29606 грн. 58 коп.,
з відрахуванням з цієї суми податків.

Стягнуто з Казенного підприємства
«Кіровгеологія» в дохід держави
судовий збір в розмірі 296 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2
звернулась з апеляційною скаргою, в
якій просить скасувати рішення та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, оскільки
відповідач повністю не виконав рішення
Печерського районного суду м. Києва від
19 червня 2013 року, залишилась
невиплаченою сума в розмірі 1254 грн. 08
коп. Тому вважає, що середній заробіток
за затримку розрахунку при звільненні
повинен бути проведений та стягнутий
на день ухвалення рішення по даній
справі.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримав апеляційну скаргу
та просив задовольнити. Представник
відповідача в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді Ящук Т.І.,
пояснення представника апелянта,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач ОСОБА_2 з 01.01.2010 року працювала
на посаді інженера по якості 2
категорії Центральної
геолого-пошукової експедиції
Казенного підприємства
«Кіровгеологія». Наказом від 31.07.2012
року була переведена на посаду
провідного інженера із спецпитань та
кадрів, а наказом від 06.03.2013 року -
звільнена за власним бажанням на
підставі ст. 38 КЗпП України.

В день звільнення позивач належні при
звільненні суми не отримала,
заборгованість по заробітній платі за
період з листопада 2012 року по березень
2013 року, яка складала 12 866 грн. 30 коп., їй
виплачена відповідачем не була.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 19 червня 2013 року було
частково задоволені позовні вимоги
ОСОБА_2 до Казенного підприємства
«Кіровгеологія» про стягнення
заборгованості по заробітній платі та
стягнуто з відповідача на її користь
заборгованість по заробітній платі за
період з 01.11.2012 року по 06.03.2013 року в
розмірі 12 860 грн. 22 коп., а також
недоотриману заробітну плату
внаслідок порушення відповідачем норм
та гарантій, встановлених Галузевою
угодою в розмірі 1254 грн. 08 коп. та
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 10 000 грн.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
16 вересня 2013 року рішення суду першої
інстанції було змінено в частині
розміру моральної шкоди: зменшено суму
відшкодування до 2000 грн., та зазначено,
що стягнута судом недоотримана
заробітна плата в сумі 1254 грн. 08 коп.
підлягає стягненню з відрахуванням із
цієї суми податків, в решті рішення
суду було залишено без змін.

Заявляючи позовні вимоги про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку, позивач просила визначити
період нарахування по день ухвалення
рішення судом, оскільки частина суми,
присудженої рішенням Печерського
районного суду м. Києва від 19.06.2013 року,
зміненої у цій частині рішенням
Апеляційного суду м. Києва від 16.09.2013
року, - 1254 грн. 08 коп. з відрахуванням із
цієї суми податків - до цього часу не
виплачена позивачу, виконавчий лист
про стягнення зазначеної суми
знаходиться на примусовому виконанні
у Відділі ДВС Печерського РУЮ у м.
Києві.

Задовольняючи частково позовні вимог
ОСОБА_2 про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, суд першої інстанції
виходив з положень ст. 117 КЗпП України
та тих обставин, що заборгованість по
заробітній платі, стягнутій рішенням
Печерського районного суду м. Києва від
19.06.2013 року в сумі 12 860 грн. 22 коп. була
виплачена у повному обсязі 14.08.2013 року,
що підтверджується матеріалами справи
та визнається позивачем.

Оскільки відповідно до вимог ст. 117 КЗпП
України, відповідач зобов'язаний
виплатити працівнику його середній
заробіток за час затримки по день
фактичного розрахунку, то період, за
який підлягає стягненню середній
заробіток становить з 07.03.2013 року по
14.08.2013 року, що складає 109 робочих днів.
Встановивши, що розмір середньоденного
заробітку складає 271 грн. 62 коп., суд
першої інстанції дійшов висновку, що
розмір середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні
позивача становить 29 606 грн. 58 коп., з
відрахуванням з цієї суми податків

Відмовляючи у задоволенні решти
позовних вимог, тобто стягнення
середнього заробітку по день ухвалення
рішення, суд першої інстанції виходив з
того, що підстав для їх задоволення не
вбачається.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
доказів, колегія суддів вважає, що
зазначені висновки суду відповідають
обставинам справи та положенням
матеріального закону.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999
року «Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці», у разі
непроведення розрахунку у зв'язку із
виникненням спору про розмір належних
до виплати сум вимоги про
відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню у
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача або такого висновку
дійде суд, що розглядає справу. При
частковому задоволенні позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

Як вбачається зі змісту рішень
Печерського районного суду м. Києва
від 19.06.2013 року та Апеляційного суду м.
Києва від 16.09.2013 року, сума підвищення
заробітної плати у розмірі 1254 грн. 08
коп. не була нарахована на момент
звільнення позивача, а була стягнута
рішенням суду як недоотримана
внаслідок недотримання відповідачем в
період з 01.04.2012 року по 31.07.2012 року та в
період з 01.10.2012 року по 06.03.2013 року норм
та гарантій, встановлених Галузевою
угодою між Державною службою геології
та надр України і Центральним
комітетом профспілки працівників
геології, геодезії та картографії
України на 2011-2013 роки та колективним
договором Казенного підприємства
«Кіровгеологія», прийнятим
конференцією трудового колективу
24.04.2012 року.

Також зі змісту вказаних рішень
вбачається, що, заперечуючи проти
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 у
цій частині, представник відповідача
вказував на те, що донарахування
заробітної плати позивачу внаслідок
зміни мінімальної заробітної плати за
2012-2013 роки не здійснювалось через
відсутність фінансування з боку
держави, оскільки відповідач є
казенним підприємством.

Заперечуючи проти задоволення даного
позову про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку,
представник відповідача вказував, що
підприємство на даний період часу не
може самостійно здійснювати виплати,
оскільки Відділом державної
виконавчої служби Печерського РУЮ у м.
Києві накладено арешт на рахунки КП
«Кіровгеологія». Всі виплати за
судовими рішеннями проводяться шляхом
зняття державною виконавчою службою з
рахунків підприємства необхідних сум
коштів на казначейські рахунки з
подальшим направленням їх стягувачу.
Станом на 21.11.2013 року на адресу
відповідача не надходила постанова
державного виконавця про примусове
стягнення на користь ОСОБА_2 суми у
розмірі 1254 грн. 08 коп.

Як вбачається з повідомлення ВДВС
Печерського РУЮ у м. Києві від 17.12.2013
року, виконавче провадження по
виконанню виконавчого листа за
вищевказаним рішенням було відкрите
17.10.2013 року, а 03.12.2013 року державним
виконавцем на підставі відповіді ДПС
України було винесено платіжні
доручення, які направлені до
банківських установ для примусового
списання, проте станом на 17.12.2013 року
відомості про стягнення коштів з
боржника за платіжними дорученнями не
надходили.

Враховуючи, що відповідачем 14.08.2013 року
було проведено повний розрахунок по
нарахованій та невиплаченій на момент
звільнення заробітній платі (12 860 грн. 22
коп.), і оскаржуваним рішенням суду
стягнуто середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні в
розмірі 29 606 грн. 58 коп., з відрахуванням
з цієї суми податків, колегія суддів
вважає, що такий розмір відшкодування
за час затримки розрахунку відповідно
до положень ст. 117 КЗпП України було
правильно визначено судом першої
інстанції.

Зважаючи на викладене, доводи
апеляційної скарги позивача про
необхідність стягнення суми
середнього заробітку у розмірі 53 509 грн.
14 коп. не можуть бути підставою для
скасування рішення. При цьому колегія
суддів виходить із роз'яснень п. 20
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 13 від 24.12.1999 року «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці» та
враховує розмір виплаченої суми
заборгованості по заробітній платі,
частки, яку невиплачена сума становить
в заявлених вимогах, істотності цієї
частки порівняно із середнім
заробітком позивача.

Таким чином, судом першої інстанції
було повно та всебічно встановлено
обставини справи, перевірено їх
доказами, правильно застосовано норми
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що доводи апелянта не
спростовують наведеного і зроблених в
рішенні суду першої інстанції
висновків, в зв'язку з чим підстави для
його скасування і задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313- 317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 18 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: