АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1 інстанції: Белоконна І.В.
№ 22-ц/796/2719/2014
Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді
Шебуєвої В.А.,

суддів
Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі
Шпируку О.В.,

розглянувши апеляційну скаргу
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на
ухвалу Оболонського районного суду м.
Києва від 17 грудня 2013 року про закриття
провадження в справі за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3, третя особа: Вищедубечанська
сільська рада Вишгородського району
Київської області, про визнання
договору недійсним в частині позовних
вимог про визнання недійсним договору
про співпрацю та організацію
взаємовідносин від 18 серпня 2010 року,
укладеного між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Оболонського районного суду м.
Києва від 17 грудня 2013 року закрито
провадження в справі за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3, третя особа: Вищедубечанська
сільська рада Вишгородського району
Київської області, про визнання
договору недійсним в частині позовних
вимог про визнання недійсним договору
про співпрацю та організацію
взаємовідносин від 18 серпня 2010 року,
укладеного між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3

Роз'яснено позивачу, що розгляд такої
справи віднесено до компетенції
господарських судів.

В апеляційній скарзі фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 просить
вказану ухвалу суду скасувати, а справу
в цій частині направити для
продовження розгляду до суду першої
інстанції. Посилається на порушення
положень ст. ст. 15, 16, 205, 212, 213 ЦПК
України. Вважає, що суд першої
інстанції не з'ясував належним чином
характер спірних правовідносин, а
також не врахував, що вимога про
визнання недійсним договору, в частині
якої закрито провадження, нерозривно
пов'язана з вимогами про солідарне
стягнення з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 395000,00 грн. сплачених за
договором. На думку апелянта, окремий
розгляд таких вимог є неможливим.

В апеляційній інстанції представник
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
підтримав апеляційну скаргу та просить
її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 і представник
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
просять відхилити подану апеляційну
скаргу, а ухвалу суду залишити без змін,
посилаючись на її законність та
обґрунтованість.

В судове засідання представник
Вищедубечанської сільської ради
Вишгородського району Київської
області не з'явився, повідомлений про
місце і час розгляду справи, а тому
судова колегія дійшла висновку про
можливість слухання справи у його
відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які
з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції, колегія суддів не убачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, у
вересні 2013 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, третя особа:
Вищедубечанська сільська рада
Вишгородського району Київської
області, та просив визнати недійсним
договір про співпрацю та організацію
взаємовідносин від 18 серпня 2010 року,
укладений між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3; стягнути
солідарно з ОСОБА_2, фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 на його
користь 395 000,00 грн. коштів, сплачених за
договором.

В судовому засіданні 17 грудня 2013 року
представником фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 було заявлено
клопотання про закриття провадження в
справі.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про закриття провадження в справі за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 в частині позовних вимог про
визнання недійсним договору про
співпрацю та організацію
взаємовідносин від 18 серпня 2010 року,
укладеного між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 на підставі
ч. 1 ст. 15, п. 1, ч. 1 ст. 205 ЦПК України. При
цьому, суд першої інстанції виходив з
того, що вказані вимоги з огляду на
суб'єктний склад сторін спору
підлягають розгляду у порядку,
передбаченому ГПК України.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції.

Відповідно до положень статей 15, 16 ЦПК
України у порядку цивільного
судочинства суди розглядають справи
про захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин,
а також з інших правовідносин, крім
випадків, коли розгляд таких справ за
Кодексом адміністративного
судочинства України (стаття 17),
Господарським процесуальним кодексом
України (статті 1,12), Кримінальним
процесуальним кодексом України або
Кодексом України про адміністративні
правопорушення віднесено до
компетенції адміністративних,
господарських судів, до кримінального
провадження чи до провадження в
справах про адміністративні
правопорушення. Законом може бути
передбачено розгляд інших справ за
правилами цивільного судочинства.

Критеріями відмежування справ
цивільної юрисдикції від інших є,
по-перше, наявність у них спору про
право цивільне (справи за позовами, що
виникають із будь-яких правовідносин,
крім випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства), по-друге, суб'єктний склад
такого спору (однією зі сторін у спорі
є, як правило, фізична особа).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ГПК України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 12 ГПК України
визначено, що господарським судам
підвідомчі справи у спорах, що
виникають при укладанні, зміні,
розірванні і виконанні господарських
договорів, у тому числі щодо
приватизації майна, та з інших підстав,
крім: спорів про приватизацію
державного житлового фонду; спорів, що
виникають при погодженні стандартів та
технічних умов; спорів про
встановлення цін на продукцію (товари),
а також тарифів на послуги (виконання
робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно
до законодавства не можуть бути
встановлені за угодою сторін; спорів,
що виникають із публічно-правових
відносин та віднесені до компетенції
Конституційного Суду України та
адміністративних судів; інших спорів,
вирішення яких відповідно до законів
України та міжнародних договорів
України віднесено до відання інших
органів.

Відповідно до роз'яснень, які викладені
у пункті 3 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про
деякі питання юрисдикції загальних
судів та визначення підсудності
цивільних справ» оскільки згідно 31
статтею 16 ЦПК не допускається
об'єднання в одне провадження вимог,
які підлягають розгляду за правилами
різних видів судочинства, якщо інше не
встановлено законом, суд відкриває
провадження у справі в частині вимог,
які належать до цивільної юрисдикції, і
відмовляє у відкритті провадження у
справі щодо вимог, коли їх розгляд
проводиться за правилами іншого виду
судочинства.

Разом із тим суд також має врахувати, що
в порядку цивільного судочинства
підлягають розгляду справи у разі, якщо
однією зі сторін є фізична особа, а
вимоги взаємопов'язані між собою і
окремий їх розгляд неможливий.

Заявляючи вимоги до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання
недійсним укладеного 18 серпня 2010 року
договору про співпрацю та організацію
взаємовідносин, фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 послався на
порушення положень ЗК України і ЦК
України щодо розпорядження земельною
ділянкою.

Позовні вимоги до ОСОБА_2 фізична
особа-підприємець ОСОБА_1
обґрунтовував наявною та невиконаною
усною домовленістю щодо надання послуг
по придбанню земельної ділянки.

Порушуючи питання про солідарне
стягнення з ОСОБА_2 і фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 грошових
коштів, сплачених за договором фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 не визначив
певної правової підстави, яка
пов'язана з договірною або
позадоговірною спільною
відповідальністю відповідачів, а тому
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про необхідність
закриття провадження по справі в
частині спору між суб'єктами
підприємницької діяльності щодо
визнання недійсним договору про
співпрацю та організацію
взаємовідносин від 18 серпня 2010 року.

Колегія суддів вважає безпідставними
доводи апеляційної скарги фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про
неможливість окремого розгляду
позовних вимог до ОСОБА_2 і фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3

Ухвала суду першої інстанції є
законною та обґрунтованою, а тому
апеляційна скарга фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 підлягає
відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313-315 ЦПК
України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 відхилити, а
ухвалу Оболонського районного суду м.
Києва від 17 грудня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді