Справа № 463/2512/13
Головуючий у 1 інстанції: Лакомська
Провадження № 22-ц/783/1035/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

Головуючого судді -
Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

при секретарі:
Дідусю О.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на ухвалу Личаківського районного суду
м. Львова від 25 листопада 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
заінтересованої особи Управління
державного казначейства України у
Львівській області про відшкодування
матеріальної шкоди, завданої
незаконними діями суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

20 листопада 2013 року ОСОБА_2 подала
позовну заяву до заінтересованої особи
Управління державного казначейства
України у Львівській області про
відшкодування матеріальної шкоди,
завданої незаконними діями суддів.

Просить ухвалити рішення, яким
зобов'язати управління державного
казначейства України у Львівській
області відшкодувати їй за рахунок
коштів державного бюджету моральну
шкоду в сумі 100 000 грн., завдану
переслідуванням за критику та винесене
завідомо незаконне рішення суду від
18-19.05.2004 р. та завідомо незаконної
ухвали від 06.09.2004 р., які безпідставно
прийнятті суддями апеляційного суду
Львівської області Волинцем М.М.,
Мусіною Т.Г., Котом І.Н. при розгляді
безпідставно прийнятої позовної заяви
ОСОБА_3

Ухвалою Личаківського районного
суду м. Львова від 25 листопада 2013 року
відмовлено у відкритті провадження у
даній цивільній справі.

Дану ухвалу оскаржила ОСОБА_2
подавши апеляційну скаргу, у якій
зазначає, що ухвала винесена з
порушенням процесуальних та
матеріальних норм. Окрім того, не
погоджується із висновком суду, що дана
справа не підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства.

Просить скасувати ухвалу
Личаківського районного суду м. Львова
від 25 листопада 2013 року та направити
справу на новий судовий розгляд в
порядку цивільного судочинства в
іншому складі.

ОСОБА_2 та представник Управління
державного казначейства України у
Львівській області в судове засідання
не з'явилися, хоча про час і місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, про що свідчать
розписка та повідомлення про вручення
поштового відправлення (а.с. 36, 38), про
причини неявки суд не повідомлено та з
клопотанням про відкладення розгляду
справи не звертались, тому розгляд
справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК
України здійснюється колегією суддів
за відсутності осіб, які беруть участь
у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

У пункті 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 13 червня 2007
р. № 8 «Про незалежність судової влади»
зазначено, що виключне право перевірки
законності та обґрунтованості судових
рішень має відповідний суд згідно з
процесуальним законодавством.
Оскарження у будь-який спосіб судових
рішень, діяльності судів і суддів щодо
розгляду та вирішення справи поза
передбаченим процесуальним законом
порядком у справі не допускається, і
суди повинні відмовляти у прийнятті
позовів та заяв із таким предметом.

У постанові Пленуму Верховного Суду
України від 12 червня 2009 р. № 6 «Про деякі
питання, що виникають у судовій
практиці при прийнятті до провадження
адміністративних судів та розгляді
ними адміністративних позовів до судів
і суддів» судам роз'яснено, що у
розумінні положень частини першої
статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті
17, частини третьої статті 50 Кодексу
адміністративного судочинства України
суди та судді при розгляді ними
цивільних, господарських,
кримінальних, адміністративних справ
та справ про адміністративні
правопорушення не є суб'єктами владних
повноважень, які здійснюють владні
управлінські функції, і не можуть бути
відповідачами у справах про оскарження
їх рішень, дій чи бездіяльності,
вчинених у зв'язку з розглядом судових
справ.

Зазначені роз'яснення є відтворенням
положень статей 62, 126 і 129 Конституції
України, відповідно до яких
матеріальна та моральна шкода,
заподіяна при здійсненні правосуддя,
відшкодовується державою лише
безпідставно засудженій особі в разі
скасування вироку як неправосудного;
судді при здійсненні правосуддя
незалежні і підкоряються лише закону,
вплив на них у будь-який спосіб
забороняється, а однією з основних
засад судочинства є забезпечення
апеляційного та касаційного
оскарження рішення суду, крім випадків,
встановлених законом.

Отже, зазначеними положеннями
Конституції України визначено, що
рішення суду і відповідно до цього дії
або бездіяльність судів у питаннях
здійснення правосуддя, пов'язаних з
підготовкою, розглядом справ у судових
інстанціях тощо, можуть оскаржуватись
у порядку, передбаченому
процесуальними законами, а не шляхом
оскарження їх дій (чи відшкодування
моральної шкоди одночасно з
оскарженням таких дій) до іншого суду,
оскільки це порушуватиме принцип
незалежності судів і заборону
втручання у вирішення справи належним
судом.

У зв'язку із викладеним розгляд судом
позовних вимог, незалежно від їх
викладення та змісту, предметом яких є,
по суті, оскарження процесуальних дій
судді (суду), пов'язаних із розглядом
справи (від стадії відкриття
провадження у справі до розгляду по
суті, перегляду судових рішень у
передбачених процесуальним законом
порядках і їх виконання), нормами ЦПК
України чи іншими законами України не
передбачено.

Таким чином, районний суд прийшов до
правильного висновку, що у відкритті
провадження слід відмовити на підставі
пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК
України.

Застосування положення частини шостої
статті 1176 ЦК України, згідно якого,
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі внаслідок іншої незаконної дії
або бездіяльності чи незаконного
рішення органу дізнання, попереднього
(досудового) слідства, прокуратури або
суду, відшкодовується на загальних
підставах, можливе у випадку, коли
предметом позову є інші дії чи
бездіяльність, зокрема, суду, які не
пов'язані зі здійсненням правосуддя,
відправленням судочинства, яке має на
меті прийняття акту органом судової
влади.

Тобто це інші дії суддів (суду) при
здійсненні правосуддя, коли спір не
вирішується по суті, у разі їх
незаконних дій або бездіяльності і
якщо вина судді встановлена не лише
вироком суду, а й іншим відповідним
рішенням суду.

Таке законодавче врегулювання
відповідає вимогам статей 6, 41
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року.

Матеріалами справи встановлено, що
вина суддів не доведена, що
підтверджується копією постанови
Прокуратури Шевченківського району м.
Львова від 24 грудня 2012 року про
закриття кримінального провадження
(а.с. 3).

Окрім того, згідно копії відповіді
Вищої кваліфікаційної комісії суддів
України від 04.02.2013 р. №8вк-8501/12 прийнято
рішення від 17 січня 2013 року про відмову
у відкритті дисциплінарної справи
стосовно суддів апеляційного суду
Львівської області Мусіної Т.Г.,
Волинця М.М. та Кота І.Н. (а.с. 8)

Відмовляючи у відкритті провадження
суд першої інстанції прийшов до
обгрунтованого висновку про те, що
недопустимим є розгляд іншим судом
спорів з приводу правомірності дій
суддів при здійснення правосуддя і
прийнятих ними судових рішень, надання
оцінки цим рішенням, оскільки це
порушує принцип незалежності суддів у
здійсненні ними професійної
діяльності.

Колегія суддів погоджується із
зазначеним висновком районного суду.

Окрім того, покликання апелянта в
апеляційній скарзі на ст. 108 ЦПК
України, якою визначається підсудність
цивільних справ, де є стороною суддя є
безпідставними та спростовуються
матеріалами справи, оскільки зі змісту
позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2
просить зобов'язати управління
Державного казначейства України у
Львівській області відшкодувати їй за
рахунок коштів державного бюджету
моральну шкоду в сумі 100 000 грн. завдану
суддями Апеляційного суду Львівської
області внаслідок прийняття на її
думку завідомо незаконних рішень та
безпідставне прийняття суддями
позовної заяви ОСОБА_3 (а.с. 1).

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, ухвалу прийнято з
дотриманням норм матеріального та
процесуального закону, а тому колегія
суддів не вбачає підстав для її
скасування.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає ухвалу без змін, якщо судом
першої інстанції постановлено ухвалу з
додержанням вимог закону.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, 313,
п.4 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Личаківського районного суду м.
Львова від 25 листопада 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Струс Л.Б.

Судді Шандра М.М.

Шумська Н.Л.