Ухвала

іменем україни

10 грудня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В.,
Лесько А.О.,

Червинської М.Є., Черненко
В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
до ОСОБА_3 про звернення стягнення на
предмет іпотеки, за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» на рішення апеляційного
суду Харківської області від 5 лютого
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2010 року публічне акціонерне
товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ
«Укрсоцбанк») звернулося до суду із
указаним позовом, у якому просило в
рахунок задоволення вимог за договором
кредиту від 4 квітня 2007 року та за
договором кредиту від 15 вересня 2008
року, укладеними між ним та ОСОБА_3, у
розмірі 934 098 грн 59 коп., звернути
стягнення на предмет іпотеки -
нежитлову будівлю (кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1»),
загальною площею 131,7 кв. м, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1;
зобов'язати ОСОБА_3 звільнити займані
приміщення, передати йому одночасно з
актом приймання-передачі ключі від
предмету іпотеки, визначити у рішенні
спосіб реалізації предмета іпотеки
шляхом застосування процедури продажу
предмету іпотеки, надати право на
продаж предмету іпотеки будь-якій
особі покупцеві, надати до моменту
продажу предмету іпотеки право на
господарське управління предметом
іпотеки з правом укладання у якості
орендодавця договорів оренди з
фізичними та юридичними особами, та
направленням отриманих від управління
коштів на задоволення вимог, надати
право за рахунок продажу предмету
іпотеки задовольнити вимоги та усі
витрати, пов'язані зі збереженням та
реалізацією предмету іпотеки, право
обладнання новими охоронними
пристроями, укладання договорів на
охорону зі спеціалізованими
підприємствами. Вирішити питання про
розподіл судових витрат.

В обґрунтування позову зазначало, що
між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 4 квітня
2007 року укладено кредитний договір,
відповідно до якого остання отримала
грошові кошти у розмірі 100 тис. доларів
США зі сплатою 13 % річних, а починаючи з
21 жовтня 2008 року згідно додаткової
угоди до договору кредиту від 4 квітня
2007 року - 14,5 % річних з кінцевим терміном
повернення 2 квітня 2010 року. Також, між
ним та ОСОБА_3 15 вересня 2008
року укладено кредитний договір,
відповідно до якого остання отримала
грошові кошти у розмірі 75 тис. доларів
США зі сплатою 15 % річних з кінцевим
терміном повернення 5 вересня 2018 року.
Для забезпечення виконання зобов'язань
за вказаними кредитними договорами між
ним та ОСОБА_3 були укладені іпотечні
догори від 4 квітня 2007 року та 15
вересня 2008 року на предмет іпотеки та
наступної іпотеки - нежитлову будівлю,
а саме кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною
площею 131,7 кв. м, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_3 зобов'язання
за вказаними кредитними договорами
належним чином не виконувала, у зв'язку
з чим позивач звернувся до суду.

Повторним заочним рішенням
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 20 червня 2012 року позов ПАТ
«Укрсоцбанк» задоволено. Звернуто
стягнення на предмет іпотеки та
наступної іпотеки - нежитлову будівлю,
а саме кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною
площею 131,7 кв. м, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1. Зобов'язано
ОСОБА_4 звільнити вказану займану
нежитлову будівлю та передати ПАТ
«Укрсоцбанк» одночасно з актом
приймання-передачі нежитлової будівлі
ключі від предмету іпотеки. Визначено у
рішенні спосіб передачі предмета
іпотеки шляхом застосування процедури
продажу предмету іпотеки, та надано ПАТ
«Укрсоцбанк» право на продаж предмету
іпотеки будь-якій особі покупцеві.
Надано ПАТ «Укрсоцбанк» до моменту
продажу предмета іпотеки право на
господарське управління предметом
іпотеки з правом укладання у якості
орендодавця договорів оренди з
фізичними та юридичними особами, та
направленням отриманих від управління
коштів на задоволення своїх вимог за
кредитними договорами. Надано право
ПАТ «Укрсоцбанк» за рахунок
продажу предмету іпотеки задовольнити
свої вимоги за кредитними договорами
від 4 квітня 2007 року та 15 вересня
2008 року та усі витрати, пов'язані із
збереженням та реалізацією предмета
іпотеки. З метою збереження предмета
іпотеки до його реалізації надано ПАТ
«Укрсоцбанк» право обладнання
предмету іпотеки новими охоронними
пристроями, а також укладання
договорів на охорону зі
спеціалізованими підприємствами.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 5 лютого
2014 року заочне рішення місцевого суду
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким у задоволенні позову ПАТ
«Укрсоцбанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк»
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення місцевого суду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив із того, що
відповідач взяті на себе кредитні
зобов'язання належним чином не виконує,
а тому наявні підстави для звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення районного суду та ухвалюючи
нове рішення про відмову у задоволенні
позову, виходив із того, що банком не
було направлено письмової вимоги про
невиконання основного зобов'язання та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки. Заборгованість за
кредитним договором складає 934 098 грн 59
коп., а заставна вартість предмета
іпотеки за згодою сторін становить 1 660
737 грн, що значно перевищує кредитну
заборгованість. Також не було
встановлено факту невиконання або
неналежного виконання кредитних
зобов'язань, оскільки між сторонами
укладено договір про внесення змін до
кредитного договору за яким відповідач
сплачує борг частинами.

З такими висновками апеляційного суду
погодитися не можна з огляду на
наступне.

Установлено, що 4 квітня 2007 року між
банком та ОСОБА_3 укладено кредитний
договір за умовами якого ОСОБА_3
отримала у кредит кошти у розмірі 100
тис. доларів США зі сплатою 13 % річних,
строком користування до 2 квітня 2010
року. У рахунок забезпечення кредитних
зобов'язань між банком та ОСОБА_3
укладено договір іпотеки, предметом
якого є нежитлова будівля, яка
розташована по вул.
Сумській, 83 у м. Харкові.

Відповідно до п. 4.1 іпотечного договору
у разі невиконання або неналежного
виконання позичальником основного
зобов'язання, іпотекодержатель має
право задовольнити свої забезпечені
іпотекою вимоги шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
(далі - Постанова) право вибору способу
судового захисту, передбаченого
законом або договором (дострокове
стягнення кредиту, стягнення
заборгованості, у тому числі шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави, одночасне заявлення
відповідних вимог у разі, якщо
позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо) належить
виключно позивачеві (частина перша
статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Таким чином, банк скористався наданим
йому правом та звернувся до суду за
захистом своїх прав шляхом подання
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Наявність договору про внесення змін №
1 до кредитного договору від 27 липня 2012
року, за яким відповідач має сплачувати
повністю всю заборгованість за
кредитом певними частинами до 2018 року
згідно графіку зниження ліміту не є
підставою для відмови у задоволенні
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки, оскільки укладення
зазначено договору відповідачкою
підтверджує наявну у неї перед банком
заборгованість, а не спростовує.

Згідно із п. 37 Постанови невиконання
вимог частини першої статті 35
Закону України «Про іпотеку» про
надіслання іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмової вимоги про усунення
порушення зобов'язання не є перешкодою
для реалізації права іпотекодержателя
звернутись у будь-який час за захистом
своїх порушених прав до суду (на
відміну від інших способів звернення
стягнення (частина третя статті 33 цього
Закону), оскільки іпотекодавець у
судовому засіданні має можливість
заперечувати проти вимог
іпотекодержателя, що відповідає
положенням статті 124 Конституції
України.

У матеріалах справи міститься копія
рішення Ленінського районного суду м.
Харкова від 20 квітня 2011 року за яким
ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні
позову до ПАТ «Укрсоцбанк» про
визнання договорів іпотеки, кредиту,
поруки недійсними, яке набрало
законної сили. Така копія судового
рішення свідчить про обізнаність
відповідачки про наявність боргу, а
тому висновок суду апеляційної
інстанції, що банком не було дотримано
вимог про направлення письмової вимоги
про наявність боргу, з урахуванням
роз'яснень, наданих у п. 37 Постанови, є
помилковим.

Згідно зі ст. 339 ЦПК України суд
касаційної інстанції, установивши, що
апеляційним судом скасовано судове
рішення, ухвалене згідно з законом,
скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і матеріалам
справи, тому підстави для його зміни
або скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 5 лютого 2014 року скасувати,
заочне рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від 20
червня 2012 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О.
Лесько

М.Є.
Червинська

В.А. Черненко