Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/490/14
Головуючий у 1-й інстанції: Кофанов А.В.
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової
Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Вільнянського районного суду
Запорізької області від 18 листопада 2013
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Велес», Публічного
акціонерного товариства «МетаБанк»
про визнання договорів недійсними,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вищевказаним позовом, який в
ході розгляду справи було уточнено. В
обґрунтування позову зазначав, що він є
засновником ТОВ "Велес", відносно якого
порушено справу про банкрутство.

31 травня 2010 року ТОВ "Велес" в особі
ліквідатора Лясковця О.В. та ПАТ
"МетаБанк" уклали 7 договорів
купівлі-продажу, згідно яких ПАТ
"МетаБанк" придбав у власність рухоме
та нерухоме майно, що належало ТОВ
"Велес", а саме, рухоме майно (обладнання
згідно переліку), розташоване по
АДРЕСА_4 НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, в с.
Солоне Вільнянського району
Запорізької області; нерухоме майно
літ. 3, Ж, Г, У, Ф, В, розташоване по
АДРЕСА_1; нерухоме майно літ. А, Б, В, Г,
розташоване по АДРЕСА_2; нерухоме майно
інв. № 1163, розташоване по АДРЕСА_3;
нерухоме майно літ. К, розташоване по
АДРЕСА_1; нерухоме майно інв. № 21, інв. №
23 літ. Б, розташоване по АДРЕСА_1;
нерухоме майно будівлі літ. Н, О,
розташоване по АДРЕСА_1.

Позивач зазначає, що предметом
оспорюваних договорів є майно, що
перебувало у заставі згідно договору
іпотеки № 07-02/1171-К/З від 28.11.2002 року,
проте, найменування та характеристики
майна, яке було продано, не відповідає
характеристикам та найменуванню майна,
зазначеному у договорі іпотеки.

Крім того, вважає, що при продажі цього
майна неналежним чином були проведені
інвентаризація та оцінка ринкової
вартості майна арбітражним керуючим,
як того вимагає Закон України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

ОСОБА_3 зазначає, що таким чином
порушені його права, оскільки ПАТ
"МетаБанк" має право витребувати решту
боргу, в забезпечення якого майно
передавалося в заставу, з поручителів,
одним з яких є саме він.

Посилаючись на зазначені обставини,
ОСОБА_3 просив суд: визнати недійсним
договір купівлі-продажу рухомого майна
від 31.05.2010 року; визнати недійсними
договори купівлі-продажу нерухомого
майна від 31.05.2010 року, посвідчені
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстровані в реєстрі за №№ 1129, 1125,
1133, 1131, 1123, 1127.

Рішенням Вільнянського районного суду
Запорізької області від 18 листопада 2013
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм процесуального
права, просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що суд
вірно вирішив питання наявності
обставин, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, суті
правовідносин, що випливають із
встановлених обставин, правильно
застосував правові норми до цих
правовідносин. З дотриманням вимог
ст.ст. 212-215 ЦПК України суд належно
оцінив надані сторонами докази,
виконав вимоги цивільного судочинства
і вирішив справу згідно із законом.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 31.05.2010 року ТОВ
"Велес" та ПАТ "МетаБанк" уклали 7
договорів купівлі-продажу, за умовами
яких ПАТ "МетаБанк" придбав у ТОВ "Велес"
рухоме та нерухоме майно: рухоме майно
(обладнання згідно переліку),
розташоване по АДРЕСА_4 1, 2, 3, в с. Солоне
Вільнянського району Запорізької
області; нерухоме майно літ. 3, Ж, Г, У, Ф,
В, розташоване по АДРЕСА_1; нерухоме
майно літ. А, Б, В, Г, розташоване по
АДРЕСА_2; нерухоме майно інв. № 1163,
розташоване по АДРЕСА_3; нерухоме майно
літ. К, розташоване по АДРЕСА_1; нерухоме
майно інв. № 21, інв. № 23 літ. Б,
розташоване по АДРЕСА_1; нерухоме майно
будівлі літ. Н, О, розташоване по
АДРЕСА_1 (а.с. 13-56). У договорах містяться
посилання на те, що відчужуване майно
під заставою не перебуває.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову, виходив із того, що
позивач не довів що оспорювані угоди
будь-яким чином вплинули на його права
та законні інтереси. Позивач не є
стороною у жодному з оспорюваних
договорів. Крім того, ці договори не
містять даних, що майно, яке є предметом
купівлі-продажу, перебуває у заставі,
або реалізується в порядку звернення
стягнення на предмет застави, або
будь-яким чином пов'язано із
зобов'язаннями позивача за договорами
поруки.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду, виходячи з наступного.

На роз'яснення положень ч. 3 ст. 216 ЦК
України у пункті 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р.
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» сказано, що
відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога
про визнання оспорюваного правочину
недійсним та про застосування
наслідків його недійсності, а також
вимога про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину може
бути заявлена як однією зі сторін
правочину, так і іншою заінтересованою
особою, права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
вірно виходив з положень ст. 3 ЦПК
України, за якою кожна особа має в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач не має ані права, ані
охоронюваного законом інтересу
відносно правочинів, які він просить
визнати недійсними, що його законні
права та інтереси не порушені цими
правочинами. Тому правильним є
висновок, що позов не узгоджується зі
ст. 3, ст. 15 ЦПК України в силу яких особа
має право на судовий захист свого
цивільного права чи інтересу лише в
разі його порушення або оспорювання.

Виходячи з викладеного, з урахуванням
характеру правовідносин сторін,
вищевказаних норм матеріального та
процесуального права, суд першої
інстанції належним чином ухвалив
рішення, вказавши про безпідставність
позову та неможливість його
задоволення.

Доводи апелянта про порушення судом
першої інстанції норм ст. 169 ЦПК України
не спростовують висновків суду.
Розгляд судом першої інстанції справи
у відсутність належним чином
повідомлених позивача та його
представника не призвів до
неправильного вирішення спору. Апелянт
не був позбавлений можливості
реалізувати своє процесуальне право і
надати докази в обґрунтування своєї
позиції по справі суду апеляційної
інстанції, проте таке своє право не
реалізував, ніяких доказів не надав.

Решта доводів апеляційної скарги
висновків суду не спростовує, оскільки
є повторенням обставин, якими позивач
обґрунтовував свої позовні вимоги,
всебічна оцінка яким була дана судом
першої інстанції, і зводяться лише до
особистої незгоди з висновками суду
щодо їх оцінки.

Докази та обставини, на які посилається
ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були
предметом дослідження суду першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують його законність, підстав
для скасування або зміни судового
рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду
Запорізької області від 18 листопада 2013
року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: