Справа №585/39/13- ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Шульга В. О.Номер
провадження 22-ц/788/186/14 Суддя-доповідач -
Сибільова Л. О. Категорія - 37
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

30 січня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого - Сибільової Л. О.,

суддів - Дубровної В. В., Маслова В. О.,

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3

на рішення Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 10 грудня 2013
року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
виконавчого комітету Миколаївської
сільської ради Роменського району
Сумської області, ОСОБА_4, треті особи:
Роменська районна державна
нотаріальна контора, секретар
виконавчого комітету Миколаївської
сільської ради Роменського району
Сумської області Зубко Лідія Петрівна,
про встановлення заповіту нікчемним,

в с т а н
о в и л а:

Рішенням Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 10 грудня 2013
року в задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити позов в
повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення позивача та його
представників, які підтримали скаргу з
мотивів, в ній викладених, відповідача
та його представника, які заперечують
проти скарги та вважають рішення суду
вірним, дослідивши матеріали справи та
перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

11 січня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом до свого брата
ОСОБА_4 та Миколаївської сільської
ради, третя особа - Роменська районна
державна нотаріальна контора, вимоги
якого, уточнивши та доповнивши їх в
послідуючому, мотивував тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його та
відповідача ОСОБА_4 мати ОСОБА_6, яка
проживала і була зареєстрована в с.
Житнє Роменського району.

За життя мати заповідала йому все своє
майно. Після поховання матері він
дізнався, що 20 липня 2012 року, тобто за 5
днів до смерті, мати склала на користь
його брата ОСОБА_4 заповіт, завірений
секретарем Миколаївської сільської
ради. 12 липня 2012 року ОСОБА_4 нібито для
подальшого лікування силоміць забрав
матір до себе в м. Суми з Роменської
центральної районної лікарні, де вона
лікувалась з приводу тяжких
захворювань. Зокрема, у неї був
незрощений перелом шийки правого
стегна із зміщенням, з вираженим
больовим синдромом з ураженням
опорно-рухового апарату,
внутрішньошлункова кровотеча, цироз
печінки та інші супутні захворювання,
вона була інвалідом першої групи Б
безстроково, непрацездатною,
потребувала стороннього догляду.

Посилався на те, що в заповіті на
користь відповідача почерк і підпис
не належать матері. 20 липня 2012 року
відповідача з його машиною і матір в с.
Житнє ніхто не бачив, її бачили там
лише 12 липня 2012 року, і в нього виникла
підозра, що заповіт є фальшивим, так як
тяжко хвору матір провезти за 140 км від
Сум і назад було неможливо. До 17
серпня 2012 року в Миколаївській
сільській раді йому не видавали
довідку для нотаріальної контори
стосовно відкриття спадщини на
домоволодіння АДРЕСА_1 та довідки про
наявність заповіту від 20 липня 2012
року.

Можливість вчинення матір'ю заповіту
на користь відповідача вважав
сумнівною і тому, що брат здійснював
щодо неї психологічний тиск, коли в
середині лютого 2012 року проти волі
матері за місцем свого проживання в м.
Суми привозив до неї приватного
нотаріуса ОСОБА_7 для складання
заповіту на користь онуків - братових
дітей та його, тобто позивача, сина.

З метою перевірки законності дій
посадових осіб Миколаївської
сільської ради він звернувся до
Роменської міськрайонної прокуратури,
на що отримав відповідь про
відсутність доказів про фальсифікацію
заповіту. Вважаючи, що заповіт матір'ю
на користь брата не складався, він
звернувся до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини після її
смерті.

Просив встановити правочин - заповіт
від імені ОСОБА_6, посвідчений
виконкомом Миколаївської сільської
ради Роменського району 20 липня 2012 року
за реєстраційним номером 8, нікчемним і
недійсним з моменту його вчинення та
скасувати його державну реєстрацію,
призначити в справі судову
почеркознавчу експертизу (а.с.3-4).

Після проведення в справі судової
почеркознавчої експертизи, позивач 25
липня 2013 року уточнив вимоги позову, з
яким звернувся до виконавчого комітету
Миколаївської сільської ради,
зазначивши, крім того, третьою особою і
секретаря вказаного виконкому - Зубко
Л.П.

Посилався на вищезазначені обставини
та, додатково, на те, що належним
відповідачем в справі є саме
виконавчий комітет сільської ради,
оскільки згідно вимог закону,
нотаріальні дії в населених пунктах, де
немає нотаріусів, вчиняють посадові
особи виконавчих комітетів сільських,
селищних, міських рад.

Зазначав, що в ході розгляду цивільної
справи він дізнався, що заповіт
матері від 20 липня 2012 року був
посвідчений секретарем виконкому
Миколаївської сільської ради
Роменського району Зубко Л.П. в
зазначений день в приміщенні
Миколаївської сільської ради.

З матеріалів перевірки Роменською
міськрайонною прокуратурою його
звернення щодо неправомірних дій
посадових осіб Миколаївської
сільської ради та ОСОБА_4 при
посвідченні заповіту ОСОБА_6, зокрема,
пояснень секретаря сільської ради
Зубко Л.П., голови сільської ради Матяша
В.Г. та брата вбачається, що при
посвідченні заповіту матері
посадовими особами органу місцевого
самоврядування були допущені
порушення чинного законодавства.

З їх пояснень вбачається, що
відповідач ОСОБА_4 приїздив з міста
Суми до Миколаївської сільської ради 20
липня 2012 року двічі: перший раз вранці
один без матері з проханням проїхати з
ним до м. Суми за місцем перебування
хворої матері посадовій особі
сільської ради, а після відмови і
роз'яснення порядку посвідчення
заповітів другий раз - коли з міста
Суми привіз хвору заповідачку.

Спадкодавиця ОСОБА_6 не могла вчинити
заповіт самостійно в приміщенні
Миколаївської сільської ради в
зазначений день в силу свого фізичного
стану, оскільки була інвалідом І групи
«Б» з ураженням опорно-рухового
апарату, зважаючи на її вік та
наявність ряду хронічних тяжких
хвороб, які виявилися для неї
смертельними. Відповідач ОСОБА_4 за 5
днів до смерті матері не мав
практичної можливості привезти її до
Миколаївської сільради, оскільки вона
не змогла б витримати тривалу поїздку в
лежачому положенні в автомобілі.

Вважав, що текст заповіту на
виготовленому бланку, яким є аркуш
паперу формату А-4, був написаний його
матір'ю за місцем її проживання у брата
у АДРЕСА_2 або в присутності секретаря
виконкому Миколаївської сільської
ради, яку, можливо, привіз в м. Суми
відповідач ОСОБА_4, або без її
присутності, а в присутності
відповідача ОСОБА_4, який сам привіз до
сільської ради вже підписаний матір'ю
вказаний документ.

Посилався на те, що такі дії не
відповідають Порядку вчинення
нотаріальних дій посадовими особами
органів місцевого самоврядування,
затвердженому наказом Міністерства
юстиції України від 11 листопада 2011 р. №
3306/5 та зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 14 листопада 2011 р. за №
1298/20036, який, зокрема, передбачає, що
нотаріальні дії вчиняються в
приміщенні органу місцевого
самоврядування, а якщо вони вчиняються
не в цьому приміщенні, то про це
зазначається в посвідчувальному
написі на документі і в реєстрі для
реєстрації нотаріальних дій.

Просив встановити правочин - заповіт
від імені ОСОБА_6, посвідчений
виконкомом Миколаївської сільської
ради Роменського району 20 липня 2012 року
за реєстраційним номером 8, нікчемним і
недійсним з моменту його вчинення та
скасувати його державну реєстрацію
(а.с.170-172).

Ухвалою суду від 25 червня 2013 року за
заявою позивача замінено первісного
відповідача - Миколаївську сільську
раду Роменського району на виконавчий
комітет Миколаївської сільської ради
та залучено третьою особою секретаря
виконавчого комітету (а. с. 173).

03 жовтня 2013 року позивач знову уточнив
позовні вимоги та просив встановити
заповіт від імені ОСОБА_6, посвідчений 20
липня 2012 року та зареєстрований під
номером 8 секретарем Миколаївської
сільської ради Роменського району
Сумської області Зубко Л.П., нікчемним,
тобто таким, що складений особою, яка не
мала на це повноважень та з порушенням
вимог щодо його форми та посвідчення.

Додатково посилався на те, що його і
відповідача мати перебувала на
лікуванні в Роменській ЦРЛ з 5 по 12
липня 2012 року, куди була доставлена з с.
Житнє Роменського району, де вона
проживала, за направленням лікаря
відділення швидкої допомоги. Мати була
інвалідом 1 групи «Б» з ураженням
опорно-рухового апарату безстроково,
потребувала постійного стороннього
догляду, їй показані ходунки та коляска
для пересування, вона мала тяжкі
захворювання - цироз печінки, стадія
сформованого цирозу, асцит,
спленомегалія, портальна гіпертензія П
ПКН, хронічний панкреатит, варикозне
розширення вен стравоходу П ст.,
перелом шийки правого стегна зі
зміщенням, кровотечу вен стравоходу.
ОСОБА_4 без його відома забрав її з
лікарні до міста Суми.

Зазначав, що мати в такому стані не
могла підвестись з ліжка, підійти та
сісти в автомобіль, витримати поїздку з
міста Суми до міста Ромни і назад,
піднятись по сходинках на другий
поверх сільської ради, а тому вважав, що
або до матері в місто Суми привозили
секретаря сільської ради, або
заповнений і підписаний матір'ю бланк
з текстом заповіту з міста Суми до
сільської ради в с. Миколаївку без неї
привіз сам відповідач ОСОБА_4

Посилався також на те, що в заповіті
зазначені різні посади особи, яка
вчиняла нотаріальну дію - вказано, що
заповіт складала, зміст заповіту
роз'яснювала секретар сільської ради,
завірений він печаткою сільської ради.
а підписала заповіт секретар
виконавчого комітету сільської ради.
На секретаря сільської ради не
покладались обов'язки по вчиненню
нотаріальних дій. На заповіті
посвідчений неробочий час його
посвідчення - 17 година, тоді як секретар
сільської ради пояснила, що
посвідчувала заповіт раніше. Заповіт
посвідчувався не в приміщенні
сільської ради, як це вказано в
заповіті, а в салоні автомобіля поруч з
приміщенням сільської ради. Його мати
проживала на той час в м. Суми у
відповідача, де є нотаріуси, а не в с.
Житнє, а тому секретар сільської ради,
посвідчивши заповіт, порушила вимоги
закону, який не пов'язує місце вчинення
нотаріальної дії з місцем реєстрації
особи.

З цих підстав вважав, що заповіт не
відповідає вимогам закону щодо його
посвідчення, посвідчений особою, яка не
мала повноважень на його вчинення, а
тому є нікчемним (а. с. 201-207).

Вирішуючи спір та відмовляючи позивачу
у задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що в справі
знайшло підтвердження особисте
волевиявлення заповідача на вчинення
заповіту, що підтверджено висновком
почеркознавчої експертизи, не
заперечується сторонами, а посвідчення
заповіту за формою та порядком не дають
підстав для встановлення його
нікчемності.

При цьому суд послався на те, що
секретар виконкому Миколаївської
сільської ради Зубко Л.П., яка є
одночасно і секретарем сільської ради,
посвідчуючи заповіт, діяла відповідно
до повноважень на вчинення
нотаріальних дій, якими наділена
відповідним рішенням відповідача -
виконкому Миколаївської сільської
ради.

Такі висновки суду узгоджуються з
обставинами справи, вірно
встановленими судом, та відповідають
вимогам матеріального та
процесуального права.

Судом першої інстанції, зокрема, з
довідок виконкому Миколаївської
сільської ради Роменського району,
копії свідоцтва про смерть,
встановлено, що мати сторін ОСОБА_6 до
смерті постійно проживала та була
зареєстрована в с. Житнє Роменського
району Сумської обл. в належному їй
домоволодінні по АДРЕСА_1. Вона
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 81 рік в м.
Суми за місцем проживання свого сина
ОСОБА_4, де він проживає по АДРЕСА_2 ( а.с.
5, 14, 15).

Сторони в справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є
синами померлої. Позивач проживає в м.
Ромни, відповідач - в м. Суми (а.с.19, 22).

З копій медичних документів, довідки до
акту огляду МСЕК від 6 червня 2012 року
вбачається, що ОСОБА_6 була інвалідом 1
"Б" групи з ураженням опорно-рухового
апарату безтерміново за загальним
захворюванням, була непрацездатною,
потребувала постійного стороннього
догляду, їй показані ходунки, коляска
для пересування в приміщенні та на
вулиці, ортопедичне взуття (а.с.7-13, 16, 91,
93-94).

Мати сторін посвідчувала заповіт
декілька разів.

Згідно заповіту від 20 лютого 2012 року,
посвідченого в м. Суми приватним
нотаріусом ОСОБА_7, ОСОБА_6 усе своє
майно заповідала онукам - дітям ОСОБА_4
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в рівних частинах з
покладенням обов'язку на них в рівних
частинах сплатити онукові - синові
позивача ОСОБА_3 ОСОБА_11 суму, що
дорівнює 1/3 частині ринкової вартості
належного їй будинку в АДРЕСА_1
протягом восьми місяців після її
смерті. У зв'язку з хворобою заповіт
складено вдома в АДРЕСА_2, тобто за
місцем проживання відповідача ОСОБА_4
(а.с.133-134).

Згідно заповіту від 7 березня 2012 року,
посвідченого секретарем Миколаївської
сільської ради Роменського району,
ОСОБА_6 усе своє майно заповідала
позивачеві ОСОБА_3 (а.с.66).

І

Згідно заповіту від 20 липня 2012 року,
зареєстрованого в реєстрі
нотаріальних дій за № 8, складеного в
с. Миколаївка Роменського району,
ОСОБА_6 усе своє майно заповіла своєму
сину ОСОБА_4 В графі «Власноручний
напис заповідача» вказано: «Зміст
цього заповіту прочитано мною вголос і
особисто підписано в двох примірниках
в присутності секретаря сільської
ради», є підпис ОСОБА_6 Даний заповіт
посвідчений секретарем Миколаївської
сільської ради Зубко Л.П. Вказано, що
заповіт записаний секретарем
сільської ради зі слів ОСОБА_6 Особу
заповідача встановлено, її
дієздатність перевірено, заповіт
підписаний ОСОБА_6 о 17 годині в
приміщенні Миколаївської сільської
ради (с. Миколаївка, вул. Центральна, 11).
В кінці заповіту зазначено - секретар
виконкому Зубко Л.П. і стоїть підпис
останньої.

За даними виконавчого комітету
Миколаївської сільської ради заповіт
не змінювався і не скасовувався (а.с. 15,
46, 51, 57).

В реєстрі для реєстрації нотаріальних
дій органу місцевого самоврядування
Миколаївської сільської ради за 2012 рік
20 липня 2012 року під № 08 зареєстровано
нотаріальну дію, яку вчинила ОСОБА_6 -
заповіт (а.с. 44-46).

Згідно висновку № 32 від 23 травня 2013
року судової почеркознавчої
експертизи, рукописний текст та підпис
від імені ОСОБА_6 на бланку заповіту від
20 липня 2012 року виконаний ОСОБА_6,
зразки якої надані на дослідження.
Ознак попередньої технічної
підготовки (олівцем, копіюванням,
перетискуванням тощо) виконання тексту
та підпису від імені ОСОБА_6 на бланку
заповіту від 20 липня 2012 року не
встановлено (а.с.157-163).

За результатами перевірки Роменською
міськрайонною прокуратурою звернення
позивача ОСОБА_3 не встановлено
фальсифікації заповіту ОСОБА_6 від 20
липня 2012 року (а.с. 17).

З інформації Роменської районної
державної нотаріальної контори
вбачається, що після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 заведено спадкову
справу № 308/2012 від 09 листопада 2012 року
на підставі заяви відповідача ОСОБА_4,
який звернувся до Роменської районної
Державної нотаріальної контори з
заявою про видачу свідоцтва про право
на спадщину за заповітом після смерті
ОСОБА_6 (а.с.18, 31 - 42).

Заявою до нотаріальної контори від 27
листопада 2012 року ОСОБА_3 повідомив про
прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_6, і його заява була зареєстрована
до вже заведеної вказаної спадкової
справи (а.с. 18, 40).

Рішенням Миколаївської сільської ради
від 18 листопада 2010 року «Про обрання
секретаря сільської ради» обрано
секретарем сільської ради Зубко Лідію
Петрівну (а.с. 247).

23 листопада 2010 року виконавчий комітет
Миколаївської сільської ради прийняв
рішення № 43 «Про призначення
відповідального за вчинення
нотаріальних дій», згідно якого
призначено уповноваженою особою за
вчинення нотаріальних дій секретаря
сільської ради Зубко Л.П. (а.с.246).

12 січня 2012 року виконавчий комітет
Миколаївської сільської ради прийняв
рішення №5 «Про дотримання Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій
посадовою особою місцевого
самоврядування Миколаївської
сільської ради», яким рекомендовано
секретарю сільської ради Зубко Л.П. -
уповноваженій особі виконкому
сільської ради, опрацювати Порядок
вчинення нотаріальних дій посадовими
особами місцевого самоврядування,
затверджений наказом Міністерства
юстиції №3306/5 від 11 листопада 2011 року
(а.с. 243).

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 203 ЦК
України, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним
і відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не

встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

Частиною 2 статті 209 ЦК України
передбачено, що нотаріальне
посвідчення правочину здійснюється
нотаріусом або іншою посадовою особою,
яка відповідно до закону має право на
вчинення такої нотаріальної дії,
шляхом вчинення на документі, в якому
викладено текст правочину,
посвідчувального напису.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 1247 ЦК України
заповіт складається у письмовій
формі, із зазначенням місця та часу
його складення. Заповіт має бути
особисто підписаний заповідачем. Якщо
особа не може особисто підписати
заповіт, він підписується відповідно
до частини четвертої статті 207 цього
Кодексу. Заповіт має бути
посвідчений нотаріусом або іншими
посадовими, службовими особами,
визначеними у статтях 1251-1252 цього
Кодексу.

Стаття 1251 ЦК України передбачає, що
якщо у населеному пункті немає
нотаріуса, заповіт, крім секретного,
може бути посвідчений уповноваженою
на це посадовою особою відповідного
органу місцевого самоврядування.

Згідно ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт,
складений особою, яка не мала на це
права, а також заповіт, складений з
порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним.

Пунктом 1.2 Порядку вчинення
нотаріальних дій посадовими особами
органів місцевого самоврядування,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України № 3306/5 від 11 листопада
2011 року, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 14
листопада 2011 р. за № 1298/20036, передбачено,
що нотаріальні дії вчиняють посадові
особи, на яких за рішенням відповідного
органу місцевого самоврядування
покладено вчинення цих дій.

П. 2.1 розділу П вказаного Порядку також
передбачає, що нотаріальні дії
вчиняються в приміщенні органу
місцевого самоврядування. В окремих
випадках, коли громадянин не може
з'явитися в зазначені приміщення,
нотаріальні дії можуть бути вчинені
поза вказаним приміщенням.

Якщо нотаріальна дія вчиняється поза
приміщенням органу місцевого
самоврядування, то в посвідчувальному
написі на документі і в реєстрі для
реєстрації нотаріальних дій
записується місце вчинення
нотаріальної дії із зазначенням
адреси, а також причини, з якої
нотаріальна дія вчиняється поза
приміщенням органу місцевого
самоврядування.

При посвідченні заповітів та
засвідченні справжності підпису на
документі перевіряється справжність
підписів осіб, які звернулись за
вчиненням нотаріальної дії.

Під час посвідчення заповіту та
засвідчення справжності підпису на
документі визначається обсяг
цивільної дієздатності фізичної особи,
яка звернулась за вчиненням
нотаріальної дії, у порядку,
встановленому статтею 44 Закону України
«Про нотаріат» (п. п. 2.4, 2.5 розділу П
Порядку).

Розділ Ш Порядку передбачає правила
вчинення окремих видів нотаріальних
дій, зокрема, посвідчення заповітів,
які посвідчують посадові особи, які
вчиняють такі нотаріальні дії.

Згідно положень цього розділу,
заповіти подаються посадовій особі
органу місцевого самоврядування не
менш ніж у двох примірниках, один з яких
залишається у справах органу місцевого
самоврядування.

Посадові особи органів місцевого
самоврядування зобов'язані роз'яснити
громадянам зміст і значення поданих
ними проектів заповітів і перевірити,
чи відповідає зміст вимогам закону.

При посвідченні заповіту посадова
особа органу місцевого самоврядування
встановлює особу заповідача та
визначає обсяг його цивільної
дієздатності.

Посадова особа органу місцевого
самоврядування посвідчує заповіти
дієздатних громадян, складені
відповідно до вимог статей 1247, 1251
Цивільного кодексу України, особисто
подані ними посадовій особі органу
місцевого самоврядування.

Заповіт має бути складений у письмовій
формі, із зазначенням місця і часу
складення заповіту, дати та місця
народження заповідача та підписаний
особисто заповідачем.

Посадова особа органу місцевого
самоврядування посвідчує заповіт, який
написаний заповідачем власноручно або
за допомогою загальноприйнятих
технічних засобів. Посадова особа
органу місцевого самоврядування може
на прохання особи записати заповіт з її
слів власноручно або за допомогою
загальноприйнятих технічних засобів. У
цьому разі заповіт має бути прочитаний
уголос та підписаний заповідачем, про
що зазначається у заповіті перед його
підписом.

Заповіти, посвідчені посадовими
особами органів місцевого
самоврядування, записуються до
алфавітної книги обліку заповітів.

У випадку одержання посадовою особою
органу місцевого самоврядування заяви
про скасування заповіту, так само
як і одержання нового заповіту, який
відміняє (змінює) раніше
посвідчений заповіт, посадова
особа органу місцевого
самоврядування робить про це відмітку
в реєстрі для реєстрації нотаріальних
дій, в алфавітній книзі обліку
заповітів і відповідний напис на
примірнику заповіту, який зберігається
у справах органу місцевого
самоврядування.

Якщо заповідач подасть примірник
заповіту, який знаходиться у нього, то
відповідний напис про скасування
заповіту робиться і на цьому
примірнику, після чого він разом із
заявою (якщо заповіт скасовано заявою)
приєднується до примірника, який
зберігається у справах органу
місцевого самоврядування. Справжність
підпису на заяві про скасування чи
зміну заповіту повинна бути
нотаріально засвідченою.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на встановлені обставини та
норми матеріального права, яким суд
керувався при вирішенні спору,суд
прийшов до обґрунтованого висновку
про недоведеність позивачем позовних
вимог з підстав, заявлених у уточненій
позовній заяві.

Не спростовують висновків суду доводи
позивача про те, що з матеріалів
перевірки його звернення з спірного
питання до Роменської міськрайонної
прокуратури вбачається, що його мати
ходила по сільській раді, яка
знаходиться на другому поверсі
будівлі, з метою посвідчити заповіт на
відповідача, що було неможливо в силу
її фізичного стану та тяжких хвороб, а
тому це свідчить про фальшивість
заповіту.

Пояснень такого змісту в матеріалах
перевірки немає і особи, які давали
пояснення, не стверджували про
самостійне пересування матері сторін
при посвідченні заповіту.

Доводи позивача про неналежне
роз'яснення ОСОБА_6 секретарем
сільської ради змісту заповіту та
положень закону при його посвідченні
спростовується змістом самого
заповіту, який підписаний матір'ю
сторін, і протилежне позивачем не
доведене.

Позивач посилається на те, що
виконкомом Миколаївської сільської
ради суду надана копія рішення від 23
листопада 2010 року №43 «Про призначення
відповідальної особи за вчинення
нотаріальних дій», в якому є посилання
на нормативний акт, прийнятий пізніше -
на Порядок вчинення нотаріальних дій
посадовими особами органів місцевого
самоврядування, затверджений наказом
Міністерства юстиції України № 3306/5 від
11 листопада 2011 року.

Суд дав критичну оцінку вказаній копії
документу, обґрунтовано взявши до
уваги ту обставину, що надані суду
оригінали документів сільської ради
містять протокол № 11 засідання
виконавчого комітету від 23 листопада
2010 року, підписаний сільським головою,
на якому було прийнято чотири рішення,
в тому числі і про призначення
відповідальної особи за вчинення
нотаріальних дій - секретаря виконкому.

Вказане рішення виконкому з цього
питання не оскаржувалось, не визнане
недійсним, не скасоване, а тому
посилання позивача і на те, що журнал
реєстрації рішень виконавчого
комітету Миколаївської сільської ради
та самі рішення неналежно оформлені,
нумерація рішень після обрання нового
складу ради та її виконавчого комітету
продовжувалась після нумерації рішень
виконкому ради попереднього скликання,
а не почалась заново з № 1, є
безпідставними і не свідчать про те, що
рішення виконавчого комітету ради про
призначення секретаря виконкому
відповідальною за вчинення
нотаріальних дій не приймалось.

Доводи апеляційної скарги позивача про
те, що в тексті оспорюваного заповіту
посадова особа органу місцевого
самоврядування Зубко Л.П. двічі
зазначила свою посаду як секретаря
сільської ради, а підписала заповіт як
секретар виконавчого комітету, також є
безпідставними, оскільки не викликає
сумніву та обставина, що саме ця особа,
яка є одночасно секретарем сільської
ради і секретарем виконавчого комітету
цієї ради, має повноваження на
посвідчення нотаріальних дій.
Зазначення в заповіті одночасно двох
вказаних посад та внесення цієї
нотаріальної дії до журналу реєстру
нотаріальних дій органу місцевого
самоврядування свідчить про
належність посвідчення нею заповіту
як посадовою особою його виконавчого
органу.

Судом встановлено, і цього не
спростував належними доказами позивач,
що мати сторін ОСОБА_6 20 липня 2012 року
приїжджала в с. Миколаївку Роменського
району до приміщення сільської ради, до
приміщення не входила в силу свого
фізичного стану, спілкувалась з
сільським головою і секретарем ради в
автомобілі, який знаходився біля
приміщення сільської ради. Заповіт
секретар виконавчого комітету
оформляла в приміщенні ради, заповідач
підписала його в автомобілі, в заповіті
зазначено, що він посвідчувався в
приміщенні ради.

З огляду на таку встановлену судом
обставину та висновок судової
почеркознавчої експертизи про те, що
заповіт вчинявся у письмовій формі
саме заповідачкою, суд прийшов до
вірного висновку про те, що, не
дивлячись на те, що заповіт як
нотаріальна дія не був вчинений
безпосередньо в приміщенні сільської
ради і про це не зазначено в його
тексті, вказана обставина не може тягти
наслідків, встановлених на випадок
порушення вимог закону щодо форми
заповіту як правочину і не є
підставою для визнання його нікчемним
на підставі положень ст. 1247, ч. 1 ст. 1257 ЦК
України.

Суд обгрунтовано критично оцінив
доводи позивача та його представників
про те, що у рішенні виконкому
Миколаївської сільської ради від 23
листопада 2010 року не визначено особу,
на яку покладено вчинення нотаріальних
дій, а призначено уповноваженою за
вчинення нотаріальних дій, з огляду на
те, що чинним законодавством не
визначено чіткої форми рішення, яким
покладається обов'язок по вчиненню
нотаріальних дій на певну особу.

Не спростовують висновків суду як такі,
що не ґрунтуються на вимогах закону та
доказах в справі і доводи скарги про
те, що заповіт фактично був посвідчений
не в той час, що зазначений в заповіті, а
також про те, що він не міг вчинятись в
с. Миколаївка з огляду на те, що мати
сторін проживала фактично в м. Суми за
місцем проживання відповідача по
АДРЕСА_2 є достатньо нотаріусів та не
було необхідності її везти в сільську
раду за місцем її реєстрації.

Вказані доводи ґрунтуються на
припущеннях та помилковому
трактуванні норм матеріального права
щодо місця посвідчення заповіту як
нотаріальної дії.

Обставини, на які посилається позивач,
були предметом дослідження суду першої
інстанції і отримали об'єктивну оцінку.
Позивач не навів у апеляційній скарзі
фактів, які б підтвердили
необґрунтованість рішення суду,
свідчили б про наявність підстав для
задоволення скарги.

За таких обставин оскаржуване рішення
суду першої інстанції є законним і
обґрунтованим, підстави для його
зміни чи скасування відсутні.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 10 грудня 2013
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -