АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц /796/1206/2014
Головуючий в суді 1 інстанції -
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»,
яка подана представником ОПАЛЬКО
Мирославою Іванівною, на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 16 липня 2013 року по справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

встановила:

У вересні 2012 року позивач ПАТ «Дельта
Банк» звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3, в якому просить стягнути
заборгованість за кредитним договором
на загальну суму 4060 грн. (з яких тіло
кредиту - 490 грн., заборгованість по
комісії - 3570 грн., пеня - 150 грн.) та
судовий збір в сумі 214 грн. 60 коп.,
посилаючись на невиконання умов
кредитного договору, укладеного 21.09.2007
року між ПАТ «Дельта Банк»
(правонаступник ТОВ «КБ «Дельта») та
ОСОБА_3, відповідно до якого позивач
відкрив відповідачу картковий рахунок
НОМЕР_1 в національній валюті України -
гривні, випустив та надав держателю
платіжну картку та пін-код до картки.
Позивачем було надано відповідачу
кредит шляхом відкриття
відновлювальної відкличної кредитної
лінії, що передбачена п.1.3 кредитного
договору.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 16 липня 2013 року в
задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням,
представник ПАТ «Дельта Банк» - Опалько
М.І. подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким задовольнити позов
в повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, оскільки в
матеріалах справи відсутня заява
відповідача про застосування строків
позовної давності.

В судове засідання представник
апелянта не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, колегією суддів
відповідно до ст. 305 ЦПК України визнано
за можливе розглянути справу у
відсутності представника апелянта.

В судовому засіданні відповідач
вважала доводи апеляційної скарги
безпідставними та просила залишити
рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді Ящук
Т.І., пояснення відповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що 21 вересня 2007 року між
ТОВ «Комерційний банк «Дельта»,
правонаступником якого є позивач ПАТ
«Дельта Банк», та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір № 001-09985-210907 ( договір
на відкриття карткового рахунку та
обслуговування платіжної картки),
відповідно до якого позивач відкрив
відповідачу картковий рахунок в
національній валюті України - гривні,
випустив та видав держателю платіжну
картку та пін-код до картки, а також
надав кредит шляхом відкриття
відновлювальної відкличної кредитної
лінії та на день укладення договору
встановив ліміт кредитної лінії на
рахунку - 3000 грн.

Пунктом 1.4 кредитного договору
встановлено, що кредитування рахунку в
межах кредитної лінії здійснюється
протягом 364 календарних днів. Кожна
наступна кредитна лінія надається
після спливу строку надання
попередньої, на умовах, погоджених
сторонами у договорі.

Відповідно до п.2.5 кредитного договору,
відповідач була зобов'язана щомісяця
здійснювати погашення частини суми
одержаного кредиту, сплати процентів
та пені у випадку порушення
зобов'язання.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог у повному обсязі, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідно до розрахунку
заборгованості, наданого позивачем,
відповідач скористалась кредитом в
розмірі 3000 грн. з 01.10.2007 року. Оскільки
строк дії договору по належному
виконанню кредитного зобов'язання
визначено позивачем в 364 календарних
дні, то 01.10.2008 року у позивача виникло
право вимоги за договором.

Враховуючи вимоги ст. 256, 257, 258, 261 ЦК
України щодо перебігу строків позовної
давності та наслідків спливу позовної
давності, суд першої інстанції виходив
з того, що останнім днем пред'явлення
вимоги до відповідача по стягненню
заборгованості є: по кредиту та
комісії - 01.10.2011 року, по пені - 31.12.2010
року. Оскільки позивачем пропущено
строк позовної давності, суд першої
інстанції дійшов висновку про
необхідність застосувати наслідки
спливу позовної давності та з цих
підстав відмовити у позовних вимогах у
повному обсязі.

Виходячи з наявних у матеріалах справи,
досліджених судом першої інстанції
письмових доказів, висновки суду щодо
підстав для відмови у задоволенні
позовних вимог відповідають
обставинам справи та положенням
матеріального закону. Норми
матеріального права відповідно до
спірних правовідносин застосовані
правильно.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «Дельта
Банк» зводяться лише до тверджень про
відсутність у матеріалах справи заяви
відповідача про застосування строку
позовної давності.

Однак такі доводи колегія суддів
вважає необґрунтованими, оскільки, як
вбачається з матеріалів справи, на
аркушах справи 20-22 міститься заява
ОСОБА_3 від 05.12.2012 року про застосування
наслідків спливу позовної давності до
позовних вимог ПАТ «Дельта-Банк» з
проханням відмовити у задоволенні
позову.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Після
переривання перебіг позовної
давності починається заново (чч. 1, 3
ст. 264 ЦК України).

З розрахунку заборгованості ОСОБА_3,
наданого позивачем, вбачається, що
останній платіж по погашенню
заборгованості по тілу кредиту
відповідач здійснила 19.08.2009 року,
всього сплативши 2510 грн. із наданої
суми кредиту - 3000 грн., залишок кредиту -
490 грн. Крім того, відповідно до
наданого розрахунку, відповідачем
сплачено комісію (плату за
обслуговування кредитного ліміту, що
складає 3,5 % в місяць) на загальну суму
2520 грн. та нараховану позивачем пеню - 150
грн.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції, в матеріалах справи
відсутні відомості та підтвердження
того, що позивач надсилав відповідачу
претензії відносно невиконання
останньою договірних зобов'язань.

Таким чином, з матеріалів справи
вбачається, що протягом трьох років з
дня здійснення відповідачем
останнього платежу по кредиту позивач
не пред'являв претензій щодо наявності
заборгованості, звернувшись з даним
позовом до суду 06.09.2012 року, тобто з
пропуском трирічного строку позовної
давності.

Відповідно до наданого позивачем
розрахунку пеня на суму 150 грн.
нарахована за період з 01.10.2009 року по
31.12.2009 року.

Частиною 2 ст. 258 ЦК України передбачено,
що позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
звернення позивача до суду з позовом
після спливу строку позовної давності.
Посилань на поважність причин пропуску
такого строку позовна заява не містить.

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у Постанові № 5 від 30.03.2012 року
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішення спорів, що
виникають з кредитних правовідносин»,
у спорах щодо споживчого кредитування
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув. У зв'язку із цим
позовна давність за позовом про
повернення споживчого кредиту
застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини тринадцятої
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Разом з тим, з матеріалів справи
встановлено, що відповідач ОСОБА_3
зверталась до суду з заявою про
застосування наслідків спливу
позовної давності та подала таку заяву
до винесення рішення судом.

Інших доводів щодо неправильності чи
необґрунтованості ухваленого рішення
апеляційна скарга позивача не містить.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що доводи апелянта не
спростовують наведеного і зроблених в
рішенні суду першої інстанції
висновків, в зв'язку з чим підстави для
його скасування і задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313-317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
- відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 16 липня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: