Справа № 2-121/11 Провадження №
22-ц/772/537/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Сєчко В.Л.Категорія:
30Доповідач: Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2014 р. м. ВінницяКолегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Вінницької області в
складі :

головуючого: Сопруна В.В.,

суддів: Марчук В.С.,
Матківської М.В.,

при секретарі: Іщук О.В.,

за участю: позивачів
ОСОБА_1, ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3,
представника Державного казначейства
України - Боценко Д.І, третіх осіб, що не
заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача:
представника Генеральної прокуратури
України - Маліцької Т.В., представника
прокуратури Вінницької області -
Колівошко Т.М., -

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Вінниці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до Держави України в особі
Державного казначейства України,
Погребищенського районного суду
Вінницької області, третіх осіб, що не
заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача:
Міністерства фінансів України,
Генеральної прокуратури України,
прокуратури Вінницької області,
Міністерства внутрішніх справ України
про відшкодування моральної шкоди,
завданої незаконними діями органів
досудового слідства прокуратури та
суду, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 на рішення Козятинського
міськрайонного суду Вінницької
області від 23 грудня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд з
позовом до Держави в особі Державного
казначейства України та
Погребищенського районного суду
Вінницької області про відшкодування
моральної шкоди, завданої незаконними
діями органів досудового слідства,
прокуратури та суду. Вимоги мотивували
тим, що 16 лютого 2007 року працівниками
Козятинського відділу БОЗ УБОЗ МВС
України у Вінницькій області за
підозрою у виготовленні та збуті
наркотичних засобів був затриманий
ОСОБА_4 проти якого порушено
кримінальну справу. Постановами від 02
березня 2007 року Погребищенським
районним судом Вінницької області, за
результатами розгляду подання
старшого слідчого, погодженим з
прокурором, надано дозвіл на
проведення обшуку в їх
домогосподарстві та житлі, підсобних
приміщеннях, підвалі за адресою
АДРЕСА_1, а також в приміщеннях СП
«Колосс» в м. Погребищі, Вінницької
області та вилучення предметів
здобутих злочинним шляхом, що можуть
мати значення для встановлення істини
у справі.

03 березня 2007 року працівниками
Козятинського відділу УБОЗ, без
складання протоколу обшуку, і їх
відсутності, без присутності
представника Погребищенської міської
ради в їх домоволодінні по АДРЕСА_2 було
проведено обшук. При цьому, було
розкопано каналізацію, розібрані
дерев'яні східці, пошкоджено собачу
буду.

27.03.2007 року, шляхом злому вхідних
дверей, проведено обшук в
адміністративному приміщенні ТОВ
«ГАЗТЕХ» та СП «КОЛОСС». При цьому,
вилучено документи бухгалтерського
обліку. При зверненні з скаргами на
неправомірні дії працівників міліції в
приміщенні прокуратури
Погребищенського району працівники
відділу УБОЗ ображали ОСОБА_2 в
присутності ОСОБА_1 та їх дітей.

Просили стягнути з відповідача 783000
гривень моральної шкоди на користь
ОСОБА_1 та 430000 гривень на користь
ОСОБА_2, позов задовольнити.

Рішенням Козятинського
міськрайонного суду Вінницької
області від 23 грудня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали
апеляційну скаргу, в якій посилаються
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просили скасувати рішення
Козятинського міськрайонного суду
Вінницької області від 23 грудня 2013 року
та постановити нове рішення про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

Колегія суддів, заслухавши осіб, які
з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши докази, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, прийшла до
висновку, що остання задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішенням,
ухвалене на основі повно і всебічно
з`ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що
02.03.2007 року Погребищенським районним
судом винесені постанови про
проведення обшуку в домогосподарстві
та житлі, підсобних приміщеннях,
підвалі за місцем проживання ОСОБА_1 в
АДРЕСА_1, та в приміщеннях СП «Колос» та
ТОВ «Газтех».

27.03.2007 року працівниками міліції був
проведений обшук в конторі ТОВ
«Газтех» м. Погребище, де ОСОБА_1
являється засновником, в ході якого
були вилучені бухгалтерські документи.
06.08.2007 року вилучені документи були
повернуті ОСОБА_1 (т.1 а.с.31).

11.04.2007 року працівниками міліції був
проведений обшук за місцем проживання
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в АДРЕСА_1. В ході
проведення обшуку нічого не
вилучалось.

07.05.2007 року старшим слідчим в ОВС СУ
УМВС України у Вінницькій області
Литвинюком Р.В., винесена постанова про
відмову в порушенні кримінальної
справи відносно ОСОБА_1

Вироком Погребищенського районного
суду Вінницької області від 04.12.2009 року
ОСОБА_4 засуджений за ст. 307 ч. 2 КК
України до покарання у вигляді
позбавлення волі.

Відповідно до акту №17-к
судово-медичного дослідження від 14.01.2010
року, (т.1 а.с.64-70), у ОСОБА_5 1995 р.н.,
встановлено застарілий надрив
суглобової губи лопатки лівого
плечового суглобу та імпічмент синдром
лівого плечового суглобу (третя між
суглобовим поверхнями плечового
суглобу). На час обстеження ОСОБА_5,
порушення функцій плечового суглобу не
виявлено. Експертна комісія вважає, що
надрив суглобової губи спричинено дією
тупого твердого предмету, що могло мати
місце при різкому потягуванні (ривком)
по осі відведеної лівої руки. Давність
виникнення надриву суглобової губи,
відповідає строку, вказаному у
направленні, тобто 03.04.2007 року. По
ступеню тяжкості ця травма плечового
суглобу належить до тілесного
ушкодження середньої тяжкості за
ознакою тривалого розладу здоров'я.
Вказана травма лівого плечового
суглоба супроводжувалась тимчасовим
порушенням функції лівої руки
(протягом декількох діб), і не виключала
присутності ОСОБА_5, на уроках
фізкультури в період ремісії.

По факту спричинення тілесних
ушкоджень гр. ОСОБА_5. прокуратурою
Ільїнецького району Вінницької
області 21.02.2013 року відмовлено в
порушенні кримінальної справи.

Відповідно до акту
судово-психолого-психіатричної
експертизи №30-п від 12.09.2013 року (а.с. 136-143
т.2); ОСОБА_2 на хронічне душевне
захворювання не страждає, вона
перенесла тимчасовий хворобливий
розлад психічної діяльності у вигляді
тривожно-депресивного розладу, з якого
в ході лікування повністю вийшла.
Встановити причинно-наслідковий
зв'язок між виникненням у ОСОБА_2
невротичного стану у вигляді змішаного
тривожно-депресивного розладу та
ситуацією, яка розглядається в
цивільному процесі, не є можливим,
оскільки пройшло багато часу після
подій, які цікавлять суд (7 років), за цей
час експертна не зверталась до лікаря-
психіатра (оглядалась
лікарем-неврологом, в компетенцію
якого не входить встановлення
психіатричних діагнозів, консультації
психіатра, психолога, психотерапевта
ним не призначались), також крім
досліджуваних судом подій в житті
ОСОБА_2 були інші стресогенні ситуації
(в березні 2013 р. вона прооперована у
зв'язку з дисплазією шийки матки).
Психологічний аналіз матеріалів
цивільної справи, цілеспрямованої
бесіди : експертною, патопсихологічні
методи обстеження експертної
дозволяють зробити висновок - ситуація,
яка розглядається у справі (можливість
виникнення моральних страждань у
ОСОБА_2 внаслідок проведення обшуків в
її будинку 3.03.2007 р. та 27.03.2007 р. - в
адміністративних приміщеннях
підприємств, засновником яких вона є) є
для неї психотравмуючою. Проте
визначити глибину та інтенсивність її
психоемоційних переживань не є
можливим через відсутність
достовірної інформації щодо її
психологічного стану на той період
часу (відсутні медична документація,
яка б підтверджувала факт її звернення
до психолога, психотерапевта,
психіатра, змістовні покази свідків
щодо її психологічного стану в
досліджуваний період). При
патопсихологічному дослідженні ОСОБА_2
на теперішній час змін в емоційному
стані, які б порушували її нормальне
соціальне функціонування, не виявляє.
Встановити причинний зв'язок між
інтенсивністю та глибиною
психологічних переживань експертної
та досліджуваними подіям семирічної
давності (2007 р.) не є можливим, оскільки
з того часу у експертної також виникали
психологічні стресові реакції різного
характеру, і які з них більше вплинули
на її психічний стан та викликали
психологічний дискомфорт, вказати
неможливо. Моральна шкода у вигляді
приниження честі та гідності, престижу
та ділової репутації встановлюється
виключно судом оскільки спричинення
моральної шкоди не входить в
компетенцію судових
психіатрів-експертів та судового
експерта-психолога.

Відповідно до акта
судово-психолого-психіатричної
експертизи №32-п від 17.10.2013 рсг ( а.с. 144-151
т.2) ОСОБА_1 на хронічне душевне
захворювання не страждає, перебуває
поза будь-яким тимчасовим хворобливим
розладом психічної діяльності. У нього
виявлений органічний розлад
особистості змішаного (травматичного,
судинного) ґенезу. Психологічнії
аналіз матеріалів цивільної справи,
цілеспрямованої бесіди з експертним
дозволяють зробіш висновок - ситуація,
яка розглядається у справі (можливість
виникнення моральних страждань ОСОБА_1
внаслідок проведення обшуків в його
будинку 03.03.2007 р. та 27.03.2007 р. - в
адміністративних приміщеннях
підприємств, засновником яких є він) є
для нього і психотравмуючою. Проте
визначити глибину та інтенсивність
його психоемоційних переживань не є
можливим через відсутність
достовірної інформації щодо його
психологічного стану на той період
часу (відсутні медична документація,
яка б підтверджувала факт його
звернення до психолога,
психотерапевта, психіатра, змістовні
покази свідків щодо його
психологічного стану в досліджуваний
період). При теперішньому
патопсихологічному дослідженні ОСОБА_1
виявляє зміни особистості по
органічному типу, обумовлені
отриманням у 2001 р. черепно-мозкової
травми, а також стражданням впродовж
ряду років, згідно з медичною
документацією - з 2006 р., на гіпертонічну
хворобу у вигляді ригідності
установок, неврівноваженості,
запальності, впертості, схильності
мислення до деталізації, ґрунтовності.
Проте ОСОБА_1 не виявляє змін в
емоційному стані, які б перешкоджали
його нормальному соціальному
функціонуванню.

Відповідно до положень ст. 1176 ЦК
України, шкода, завдана фізичній особі
внаслідок незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування як
запобіжного заходу тримання під вартою
або підписки про невиїзд, незаконну
затримання, незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт,
відшкодовується державою у повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду. Право на
відшкодування шкоди, завданої фізичній
особі незаконними діями органів
дізнання, досудового слідства,
прокуратури або суду, виникає у
випадках, передбачених законом.

Згідно з положеннями закріпленими в ст.
1. ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури суду» ( в
редакції на час виниклих
правовідносин), підлягає відшкодуванню
шкода, громадянинові внаслідок:
незаконного засудження, незаконного
притягнення як обвинуваченого,
незаконного взяття і тримання під
вартою, незаконного проведення в ході
розслідування чи судового розгляду
кримінальної справи обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи (посади) та інших процесуальних
дій, що обмежують права громадян;
встановлення в обвинувальному вироку
суду чи іншому рішенні суду (крім
ухвали чи постанови суду про
повернення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
розгляд) факту незаконного притягнення
як обвинуваченого, незаконного взяття
і тримання під вартою незаконного
проведення в ході розслідування чи
судового розгляду кримінальної справі
обшуку, виїмки, незаконного накладення
арешту на майно, незаконного
відсторонення від роботи (посади) та
інших процесуальних дій, що обмежують
чи порушують права та свободи громадян,
незаконного проведення
оперативно-розшукових заходів.

Згідно з ч.6 ст.1176 ЦК України шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
внаслідок і іншої незаконної дії або
бездіяльності чи незаконного рішення
органу дізнання, попереднього
(досудового) слідства, прокуратури або
суду, відшкодовується на загальних
підставах.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме з протоколів обшуку від 27.03.2007 року
та 11.04.2007 року (т.1 а.с.29, 30) під час
вказаних обшуків знаходились поняті та
присутні особи, які підписались в
протоколах. Заяв і зауважень з боку
понятих та присутніх осіб не надходило,
а тому посилання апелянтів на
порушення вимог Закону, щодо
проведення обшуку є безпідставні і не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЗУ «Про порядок
відшкодування шкоди завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури суду» розмір
відшкодованої шкоди, зазначеної в
пунктах 1,3,4 статті 3 Закону, залежно від
того, який орган провадив слідчі дії чи
розглядав справу, у місячний термін з
дня звернення громадянина визначають
відповідні органи дізнання, досудового
слідства, прокуратури і суд, про що
виносять постанову (ухвалу).

Згідно ч.1 ст. 13 ЗУ «Про порядок
відшкодування шкоди завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури суду» питання про
відшкодування моральної шкоди за
заявою громадянина вирішується судом
відповідно до чинного законодавства в
ухвалі, що приймається згідно з ч.1 ст.12

Всупереч вимогам Закону позивачем не
надано доказів, які підтвердили б факт
звернення із заявою про відшкодування
шкоди до органу, який виніс постанову
про відмову в порушенні кримінальної
справи.

Відповідно до ст.. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки, а
тому колегія суддів погоджується з
висновками районного суду, що
позивачем пропущено строк позовної
давності і не заявлено клопотання про
його поновлення.

Згідно ст..60 ЦПК України кожна сторона
зобов»язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст..308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Таким чином, колегія суддів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції повно з'ясовано фактичні
обставини справи, дано належну оцінку
зібраним доказам. Рішення суду
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону і підстав для його
скасування немає.

Доводи апеляційної скарги
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 безпідставні,
необґрунтовані і висновків суду не
спростовують.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313- 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 23 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис
Сопрун В.В.

Судді: підписи
Матківська М.В.

Марчук В.С.

З оригіналом вірно:
Сопрун В.В.