Справа № 427/8633/13-ц
Провадження № 2/427/178/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2014 року

Свердловський міський суд
Луганської області в складі
головуючого судді Маркової Т.Г.,
При секретарі Гойдіній Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні м. Свердловська цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до управління
освіти Свердловської міської ради про
скасування наказу, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до
суду з даною позовною заявою до
управління освіти Свердловської
міської ради Луганської області в
обґрунтування якої зазначила, що
відповідно до наказу управління освіти
Свердловської міської ради Луганської
області її було призначено вчителем
початкових класів у Новоборовицькій
ЗОШ. Наказом № 602-к від 20.09.2013 року її
було звільнено у відповідності до п.1
ст. 40 КЗпП України у зв'язку із
скороченням штату. Позивачка з цими
діями відповідача не згодна, оскільки
її було звільнено у період її
тимчасової непрацездатності у зв'язку
із хворобою, а, згідно із п.1 ст.40 КЗПП
України, трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення численності або штату
працівників. Не допускається
звільнення працівника з ініціативи
власника або уповноваженого їм органу
в період тимчасової непрацездатності,
а також у період перебування
працівника у відпустці. Виходячи з
цього, просить суд постановити рішення,
яким скасувати наказ управління освіти
Свердловської міської ради Луганської
області № 602-к від 20.09.2013 року, поновити
її на посаді вчителя початкових класів
у Новоборовицькій ЗОШ, стягнути з
управління освіти Свердловської
міської ради Луганської області на її
користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу з дати звільнення
по день поновлення на роботі.

Під час розгляду справи у судовому
засіданні позивачка через
представника неодноразово збільшувала
позовні вимоги. Остаточно станом на
08.01.2014 року просить скасувати наказ
Управління освіти Свердловської
міської ради Луганської області № 602-к
від 20.09.2013 року, поновити її на посаді
вчителя початкових класів у
Новоборовицькій ЗОШ, стягнути з
відповідача на її користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу з
дати звільнення по день постановлення
рішення, виходячи із середньоденної
заробітної плати в розмірі 161.79 гр., що
станом на 08.01.2014 року становило 1 972.46 гр.
та моральну шкоду в розмірі 10 000 гр.

Позивачка у судове засідання не
з'явилася, надала довіреність на участь
представникові, який в судовому
засіданні її позовні вимоги підтримав
з підстав, викладених в позові. Вважає,
що позивачка була звільнена під час
перебування на лікарняному, що є
неприпустимим, а тому незаконно, та
наказом 04.1.2013 року від була визначена
нова дата про її звільнення, без
фактичного поновлення на роботі, а тому
відповідач зобов'язаний її поновити та
виплатити середній заробіток за час
вимушеного прогулу та виплатити
моральну шкоду, заподіяну їй
незаконним звільненням.

Представники відповідача Філюшина
І.О. та Краснянська І.О. у судовому
засіданні проти задоволення вимог
заперечують та пояснили, що позивачка
працювала вчителем початкових класів
Новоборовицької ЗОШ. В зв'язку із
зменшенням кількості дітей в школі, а
також дітей шкільного віку в
мікрорайоні школи, реорганізацією НОШ
І-Ш ступеню в загальноосвітню школу І-П
ступеню, відсутністю учнів, які будуть
навчатися в 1 класі в 2013-2014 році, наказом
відповідача № 248 від 28.05.2013 року була
скорочена посада вчителя початкових
класів ( учителя першого класу) у 2013-2014
навчальному році. Комісією за участю
профспілкового комітету визначена
кандидатура позивачки на звільнення,
про що було видано відповідний наказ, з
яким вона ознайомитись відмовилась. Їй
також було запропоновано вакантну
посаду сторожа на 0.5 ставки, але вона
також відмовилась. Дозвіл на її
звільнення було надано профспілковим
комітетом, на який вона неодноразово
запрошувалась, але не з'явилась, в тому
числі через її чоловіка, який також
працює вчителем у школі, але на
засідання вона не з'явилася, як і 20.09.2013
року на роботу, тому 20.09.2013 року їй
рекомендованим листом було надіслано
копію наказу про звільнення та трудову
книжку. Її чоловік відмовлявся
надавати будь-які відомості про неї,
тому адміністрації не було відомо про
її знаходження на лікарняному на
момент звільнення, бо це вони щільно
приховували, і з'ясувалося вже під час
розгляду справи у суді, в зв'язку з чим
наказ про її звільнення було скасовано,
та призначена нова дата звільнення,
щодо чого знову-таки було отримано
дозвіл від профспілкового комітету, на
який вона запрошувалась, але не
з'явилась. 05.11.2013 року, коли вона
принесла лікарняний, її просили
повернути трудову книжку для внесення
відповідних змін, та попереджали про
засідання профспілкового комітету і
нову дату звільнення, але трудову
книжку вона повернути відмовилась, та
заявила, що на засідання
профспілкового комітету - не прийде.
Порушень вимог законодавства під час
її звільнення допущено не було, тому
просять у задоволенні позову відмовити
за необґрунтованістю.

Суд, вислухавши сторони, свідків,
дослідивши матеріали справи та надані
докази, приходить до висновку, що позов
не підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

В судовому засіданні встановлено,
що позивачка працювала вчителем
початкових класів Новоборовицької ЗОШ.
В зв'язку із зменшенням кількості дітей
в школі, а також дітей шкільного віку в
мікрорайоні школи, реорганізацією НОШ
І-Ш ступеню в загальноосвітню школу І-П
ступеню, відсутністю учнів, які будуть
навчатися в 1 класі в 2013-2014 році, наказом
відповідача № 248 від 28.05.2013 року була
скорочена посада вчителя початкових
класів ( учителя першого класу) у 2013-2014
навчальному році ( а.с. 26-27). Цим же
наказом директору школи було доручено
створити комісію за участю працівників
профспілкового комітету для
визначення конкретного працівника
школи, що підлягає звільненню за
скороченням штату у зв'язку з
реорганізацією, що свідчить про те, що
відповідач з об'єктивних причин
змушений був провести таку
реорганізацією через демографічну
ситуацію в населеному пункті. Комісією
було прийнято рішення про звільнення
позивачки, оскільки, враховуючи норми
наступності, дітей 1 класу повинна була
навчати саме вона, а учнів набрано не
було, та вона не мала переваг при
звільнені, що вбачається з довідки від
28.05.2013 року ( а.с. 28). Наказом № 257-К від
03.06.2013 року позивачка була попереджена
про майбутнє звільнення на підставі п. 1
ст. 40 КЗПП України 21.08.2013 року, про що
також були повідомлені Державна служба
зайнятості ( а.с. 27, 61, 62). З метою
працевлаштування ОСОБА_1, їй було
запропоновано переведення на посаду
сторожа на 0.5 ставки, від чого вона
відмовилась, як і підписати зазначений
наказ, про що членами профспілкового
комітету було складено акт від 03.06.2013
року ( а.с. 29, 30).

18 вересня 2013 року було
отримано згоду профспілкового
комітету про звільнення позивачки з 20
вересня 2013 року. При цьому позивачка
двічі була запрошена на його засідання,
16.09.2013 року особисто та 17.09.2013 року -
через свого чоловіка, оскільки вона до
членів комісії не вийшла. Але підписати
текст запрошення 16.09.2013 року вона
відмовилась і заявила, що на засідання
не прийде, а її чоловік, якій до речі,
також є вчителем цієї школи, отримати
запрошення взагалі відмовився, про що
було складено відповідні акти від 16 та
17.09.2013 року ( а.с. 31-33). Розглядаючи
питання про надання згоди на
звільнення позивачки, профспілковий
комітет, відповідно до положень ст. 42
КЗПП України, визначив, що при рівній
кваліфікації вчителів початкових
класів, позивачка не має переважного
права на залишення на роботі при
скороченні штатів. Наказом № 602-К від
18.09.2013 року позивачку було звільнено
20.09.2013 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗПП
України ( а.с. 36). Оскільки позивачка не
виходила до членів профспілкового
комітету, вони попередили її через
чоловіка, що 20.09.2013 року її останній
день роботи, тому вона повинна бути на
роботі, де отримає наказ про звільнення
та трудову книжку, на що він відповів,
що вона нікуди не піде. 20.09.2013 року вона
на роботу також не з'явилась, тому
трудова книжка та наказ про звільнення
були надіслані їй рекомендованим
листом ( а.с. 34). Грошові кошти з
остаточного розрахунку були
перераховані в банк на картковий
рахунок позивача.

Вже під час розгляду справи в суді
стало відомо, що позивачка з 17.09.2013 року
по 04.11.2013 року перебувала на
лікарняному ( а.с. 11), в зв'язку з чим
наказом відповідача № 703-К від 04.11.2013
року було скасовано наказ № 602-К від
20.09.2013 року «Про звільнення ОСОБА_1» та
було призначено нову дату звільнення у
зв'язку із скороченням штату, з
урахуванням перенесення 3 календарних
днів основної щорічної відпустки на
08.11.2013 року ( а.с. 10). Як убачається з акту
від 24.10.2013 року, директор школи
намагалася з'ясувати у чоловіка
позивачки де знаходиться його дружина,
на що він відповів, що дома її не має, а
більше він нічого не скаже ( а.с.54).
Згідно акту від 05.11.2013 року, ОСОБА_1, коли
принесла лікарняний, була запрошена на
засідання профспілкового комітету та
її попросили надати трудову книжку для
внесення відповідних змін, а також, що
08.11.2013 року є останнім днем її роботи і
вона повинна бути на роботі, на що вона
відповіла, що на засідання вона не
прийде та трудову книжку вона не дасть (
а.с. 59).

06.11.2013 року 06.11.2013 року профспілковий
комітет школи повторно дав згоду на
звільнення позивачки ( а.с. 56), та
наказом № 707-К від 08.11.2013 року її було
звільнено на підстав п. 1 ст. 40 КЗПП
України із скороченням штату з
виплатою вихідної допомоги та
компенсації за невикористану
відпустку ( а.с. 57).

Відповідно до п.1 ч. 1, та ч. 3 ст.40 КЗПП
України, трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення численності або штату
працівників. Не допускається
звільнення працівника з ініціативи
власника або уповноваженого їм органу
в період тимчасової непрацездатності,
а також у період перебування
працівника у відпустці.

Стаття 42 КЗПП України передбачає
обставини, за яких надається переважне
право на залишення на роботі при
скороченні численності чи штату
працівників, але наявність такого
права у позивачки в судовому засіданні
не встановлена.

Вимоги ст. 43 КЗПП України щодо
отримання попередньої згоди
профспілкового комітету при
звільненні позивачки, адміністрацією
відповідача також дотримані. Позивачка
попереджалась про засідання
профспілкового комітету та
запрошувалась до нього при вирішенні
питання щодо надання згоди на її
звільнення, але вона туди не з'явилась
та не побажала надати свої доводи з
зазначеного питання.

З урахуванням вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що відповідачем
було дотримано порядку звільнення
позивачки з підстав, передбачених ч. 1
ст. 40 КЗПП України, та вона і її
представник в судовому засіданні не
надали належних доказів незаконності
її звільнення. Наполягання
представника позивачки та тому, що в
наказом № 703-К від 04.11.2013 року позивачка
не була поновлена на роботі, а тому
відповідач зобов'язаний поновити її на
роботі та сплатити середній заробіток
за час вимушеного прогулу суд вважає
такими, що не заслуговують уваги,
оскільки вказаним наказом була
визначена лише нова дата звільнення
ОСОБА_1, оскільки вже під час судового
розгляду справи було з'ясовано, що на
дату видання наказу № 602-К від 20.09.2013
року про звільнення позивачки, вона
перебувала на лікарняному, і це вона та
її рідні навмисно приховали від
адміністрації школи та відповідача.
Будь-яких інших підстав незаконності
звільнення ані позивачка, ані її
представник не зазначають. Крім того,
позивачка просить скасувати наказ №
602-К від 20.09.2013 року, який вже скасовано
наказом відповідача № 703-К від 04.11.2013
року, та її звільнення здійснено на
підставі наказу № 707-К від 08.11.2013 року.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку про відмову у
задоволенні позову щодо скасування
наказу № 602-К від 20.09.2013 року та
поновлення позивачки на роботі.
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 про
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди є похідними від
задоволення вимог щодо поновлення на
роботі, то і у їх задоволенні також слід
відмовити.

На підставі п.1 ст.40, ст.ст. 232, 235
КЗПП України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209,
212-215 ЦПК України, суд

ВИРИШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
управління освіти Свердловської
міської ради про скасування наказу,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди - відмовити
за необґрунтованістю.

Мотивована частина рішення
виготовлена 01.02.2013 року.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Луганської області
через Свердловський міський суд
протягом 10 днів з дня його ухвалення.

Суддя:
Т.Г.Маркова