АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Галичанського А. Д.

суддів: Чупікової В.В., Яремка В.В.

секретар Воронюк Л.І.

за участю: ОСОБА_1, його
представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до комунальної установи
«Вижницька центральна районна
лікарня» про визнання частково не
чинними наказів про прийняття на
роботу, внесення змін до наказів та
трудової книжки, за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Вижницького
районного суду Чернівецької області
від 17 грудня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про
визнання частково не чинними наказів
про прийняття на роботу, внесення змін
до наказів та трудової книжки до
комунальної установи «Вижницька
центральна районна лікарня».

Посилався на те, що працював лікарем
Путильської та Вижницької центральних
районних лікарень, медичний стаж
роботи становить 35 років. З 06.12.2012 року
в зв'язку з досягненням пенсійного віку
60 років, управлінням Пенсійного фонду
України у Вижницькому районі йому
призначена пенсія за віком. Відповідно
до постанови Кабінету Міністрів
України №1191 від 23.11.2011 року «Про
затвердження порядку обчислення
страхового стажу, що дає право на
призначення грошової допомоги та її
виплати» управління Пенсійного фонду
України у Вижницькому районі повинно
було нарахувати і виплатити йому
одноразову грошову допомогу у розмірі
десяти пенсій.

________________________________________________________________________
____________________

№ 22-ц/749/228/14 р.
Головуючий у 1-й
інстанції Кибич І.А.

категорія 51
Доповідач
Галичанський А.Д.

Однак, дана грошова допомога не була
нарахована Пенсійним фондом України у
Вижницькому районі, оскільки, як ним
зазначено, що в період його роботи у
Вижницькій районній лікарні з 05.08.1986
року по 31.10.1988 року на посаді начальника
штабу медичної служби цивільного
захисту та робота на посаді 0,5 ставки
лікаря по сумісництву не відносяться
до посад, робота на яких дає право на
призначення пенсії за вислугу років.

Зазначав, що фактично він в період з
04.08.1986 року по 31.12.1987 року працював на
посаді 0,5 ставки лікаря-методиста, з
31.12.1987 року на посаді 0,5 ставки
психіатра і одночасно перебував на
посаді начальника медичної служби
цивільного захисту. Ця посада
повґязана з медичною діяльністю, а не
адмініструванням. При прийнятті на
роботу у Вижницьку районну лікарню по
переводу з Путильської районної
лікарні по його спеціальності в наказі
№152 від 04.08.1986 року та в його трудовій
книжці адміністрація лікарні провела
запис за №7 такого змісту: «прийняти на
посаду начальника штаба МСГО і 0,5
ставки лікаря методиста в порядку
переводу».

З отриманих відповідей від Пенсійного
фонду про відмову в нарахуванні
одноразової грошової допомоги йому
стало відомо, що накази Вижницької
районної лікарні за №152 від 04.08.1986 року
та №297 від 31.12.1987 року оформлені
неправильно. Зазначив, що на той час не
міг знати всіх положень щодо
правильного оформлення трудових
відносин і з даними наказами не був
ознайомлений, про що свідчать
відповідні записи як в книзі наказів
так і в особовій картці, а трудова
книжка знаходилась у відділі кадрів
лікарні.

14.11.2013 року він звернувся із заявою про
внесення змін в накази №152 від 04.08.1986
року та №297 від 31.12.1987 року і в трудову
книжку в комісію по трудовим спорам
Вижницької районної лікарні. Рішенням
комісії йому відмовлено внести
відповідні зміни.

Вважав, що адміністрація Вижницької
районної лікарні при прийнятті його на
роботу на посаду лікаря, згідно
отриманої ним вищої освіти за
спеціальністю лікувальна справа,
неправильно сформулювала наказ №152 від
04.08.1986 року в тому, що його в дійсності
було прийнято на посаду 0,5 ставки
лікаря-методиста і поряд з даною
посадою йому доручили посаду
начальника штабу медичної служби
цивільного захисту. В такій
послідовності повинен бути виданий і
оформлений наказ №297 від 31.12.1987 року.
Вважає, що через неправильне
оформлення даних наказів, управління
Пенсійного фонду України у Вижницькому
районі даний період не включає до
страхового стажу роботи для отримання
ним одноразової грошової допомоги.

Просив визнати частково недійсними
наказ №152 від 04.08.1986 року та наказ №297
від 31.12.1987 року. Зобов'язати комунальну
установу «Вижницька центральна
районна лікарня» змінити і прийняти
нову редакцію даних наказів такого
змісту: у наказі №152 від 04.08.1986 року
«Прийняти ОСОБА_1 по переводу з
Путильської районної лікарні по
спеціальності 0,5 ставки
лікаря-методиста та начальником штабу
медичної служби цивільного захисту по
сумісництву»; у наказі №297 від 31.12.1987
року «ОСОБА_1 перевести з посади 0,5
лікаря-методиста на 0,5 ставки
лікаря-психіатра». Зобов'язати
комунальну установу «Вижницька
центральна районна лікарня» внести
відповідні зміни в його трудову книжку.

Рішенням Вижницького районного суду
Чернівецької області від 17 грудня 2013
року в задоволенні позову ОСОБА_1 до
комунальної установи «Вижницька
центральна районна лікарня» про
визнання частково не чинними наказів
№152 від 04.08.1986 року про прийняття на
роботу та №297 від 31.12.1987 року, внесення
змін до наказів та трудової книжки
відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить
скасувати вищезазначене рішення суду
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Вважає, що рішення суду першої
інстанції є необґрунтованим та таким,
що підлягає скасуванню в зв'язку з
неповним з'ясуванням судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідністю висновків суду
фактичним обставинам справи,
недоведеністю обставин, що мають
значення для справи, ухвалене з
порушенням і неправильним
застосуванням норм матеріального і
процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 закінчив повний курс
Чернівецького державного медичного
інституту за спеціальністю лікувальна
справа та рішенням державної
екзаменаційної комісії від 25.06.1977 року
йому присвоєно кваліфікацію лікаря.

Позивач проходив підготовку в
інтернатурі на базі Вижницької ЦРЛ з
01.08.1977 року по 30.06.1978 року по
спеціальності терапія, рішенням
випускної екзаменаційної комісії від
27.06.1978 року ОСОБА_1 присвоєно
кваліфікацію лікаря.

ОСОБА_1 звільнено від займаної посади
лікаря-психіатра Путильської ЦРЛ з
04.08.1986 року і переведено для роботи за
спеціальністю у Вижницьку ЦРЛ.

Згідно заяви ОСОБА_1 від 04.08.1986 року
встановлено, що він просить прийняти
його на роботу на посаду начальника
Медичної служби цивільного захисту з
04.08.1986 року в порядку переводу.

Відповідно до §5 наказу №152 від 04.08.1986
року по Вижницькій ЦРЛ вбачається, що
лікаря-психіатра ОСОБА_1, який прибув з
Путильської ЦРЛ прийнято на роботу у
Вижницьку ЦРЛ на посаду начальника
штабу медичної служби цивільного
захисту з 04.08.1986 року в порядку
переводу, підстава заява ОСОБА_1

З §6 наказу №152 від 04.08.1986 року по
Вижницькій ЦРЛ встановлено, що
начальнику штаба МСЦЗ Вижницької ЦРЛ
позивачу дозволено сумісництво на 0,5
ставки лікаря методиста.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 24.08.1987
року встановлено, що останній просив
зняти 0,5 ставки лікаря методиста і
дозволити сумісництво на 0,5 ставки
лікаря терапевта підліткового
кабінету з 24.08.1987 року, а відповідно до
його заяви від 31.12.1987 року позивач
просив зняти 0,5 ставки лікаря терапевта
підліткового кабінету і дозволити
сумісництво на 0,5 ставки лікаря
психіатра поліклінічного відділу з
31.12.1987 року.

Встановлено, що наказом №297 від 31.12.1987
року по Вижницькій ЦРЛ начальнику МСЦЗ
Вижницької ЦРЛ ОСОБА_1 знято
сумісництво 0,5 ставки лікаря терапевта
підліткового кабінету і встановлено
сумісництво 0,5 ставки лікаря психіатра
з 31.12.1987 року.

01.11.1988 року позивач переведений
лікарем-психіатром поліклініки згідно
наказу №259 від 01.11.1988 року.

Судом першої інстанції встановлено, що
роботу на вищезазначених посадах
відображено у трудовій книжці ОСОБА_1
серія БТ-І №1665804 від 03.08.1977 року.

Рішення комісії по трудовим спорам від
18.11.2013 р. ОСОБА_1 відмовлено в
задоволенні заяви про внесення змін в
наказ №152 від 04.08.1986 року та наказ №297
від 31.12.1987 року в частині формулювання
прийняття на роботу та посади, та
внесення відповідних змін в записи
трудової книжки.

Встановлено, що відповідач не мав
можливості прийняти ОСОБА_1 на посаду
лікаря-психіатра поліклінічного
відділення Вижницької ЦРЛ, оскільки
вказана посада на той час була зайнятою
іншим працівником.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з
того, що переведення на роботу позивача
проводилося за його згодою, записи щодо
посади в оспорюваних наказах
відповідають заявам ОСОБА_1, тому
відповідач був ознайомлений з ними і
погодився з формулюванням про
прийняття на роботу та посадою.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції вважає, що скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Вищезазначені обставини, встановлені
судом першої інстанції повно, на
підставі належних та допустимих
доказів, яким дана правильна юридична
оцінка і до спірних правовідносин
вірно застосовані норми матеріального
права, що їх регулюють.

Доводи апелянта про те, що наказ
Вижницької ЦРЛ повинен був би виданий
про прийняття його на посаду
лікаря-методиста, тобто по
спеціальності, а робота на посаді
начальника штабу МСЦЗ повинна
рахуватися як сумісництво є
безпідставними та спростовуються ч.1
ст.32 КЗпП України та заявами позивача, з
яких вбачається його згода на
переведення на іншу роботу (а.с.25,26).

Посилання апелянта на те, що він не знав
змісту оспорюваних наказів, оскільки
його з ними не ознайомили не
заслуговують на увагу, оскільки він
належними та допустимими доказами не
довів, що відповідач перешкоджав в
ознайомленні з даними наказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що
апелянту стало відомо про порушення
його права лише в липні 2013 року і тому
строк для звернення до суду ним не
пропущено є необґрунтованими, оскільки
відповідно до ст.233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору в
тримісячний строк з дня коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права. Оскільки
оспорювані накази про прийняття на
роботу та переведення №152 та №297 видані
відповідно 04.08.1986 року та 31.12.1987 року в
письмовій формі, то ОСОБА_1 повинен був
дізнатися про порушення свого права з
дати видання наказів, оскільки мав
право з ними ознайомитися.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції ухвалено з дотримання норм
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не дають
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Вижницького районного суду
Чернівецької області від 17 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді: