НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

14 лютого 2014 рокуСправа № 322/310/2012

Новомиколаївський районний суд
Запорізької області у складі:

головуючого судді Гасанбекова С.С.,

при секретарі судового засідання
Гавриш О.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Кісенка С.В.

розглянув у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Державного підприємства
«Конярство України»

про: стягнення заборгованості з
оплати праці.

11.10.2012 позивачка звернулася до
Новомиколаївського районного суду
Запорізької області із позовом, в
якому, з урахуванням уточненої
позовної заяви, отриманої судом 25.10.2012,
просила суд стягнути з відповідача на
її користь премію по результатам 2011
року у розмірі середньомісячної
заробітної плати - 3051,00 грн.; стягнути з
відповідача на її користь премію по
результатам І кварталу 2012 року у
розмірі середньомісячної заробітної
плати - 3311,00 грн.; стягнути з відповідача
на її користь доплату у розмірі 40%
посадового окладу ОСОБА_3, за період
травень - липень 2012 року в розмірі 2138,40
грн.

Рішенням Новомиколаївського
районного суду Запорізької області від
24 грудня 2012 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 26 лютого 2013 року, позов було
задоволено повністю.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 грудня 2013 року
було скасовано зазначені рішення судів
першої та апеляційної інстанцій,
справу направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції.

В обґрунтування позовних вимог
ОСОБА_1 зазначила наступне.

Позивач працює у відповідача на
посаді бухгалтера з 04.07.2005, відповідно
до наказу № 68-к від 01.07.2005.

На період 2010-2011 рр. до 22 червня 2012
року діяв колективний договір між
адміністрацією та профспілковим
комітетом ДП «Запорізький кінний завод
№ 86», що був схвалений конференцією
колективу працівників підприємства
протоколом № 1 від 20.03.2010.

Відповідно до п. 6.25 та додатку № 7
зазначеного Колективного договору
адміністрація господарства взяла на
себе обов'язок «за інтенсивність праці,
отримання чистого прибутку, збільшення
рентабельності видавати премію
працівникам господарства в розмірі 100%
середньої заробітної плати за рік та
поквартально».

З листа Міністерства АПК
вбачається, що прибуток по філії
«Запорізький кінний завод № 86» за 2011
рік склав 898 000,00 грн. Отже, на виконання
п. 6.25, додатку № 7 Колективного
договору, всі працівники підприємства
мають право на отримання премії за рік
в розмірі середньої заробітної плати.

Крім того, за результатами
діяльності господарства за І квартал
2012 року, згідно зі звітами, був
нарахований чистий прибуток, отже за
збільшення рентабельності відповідно
до умов п. 6.25 Колективного договору,
працівники господарства мають право на
отримання премії у розмірі 100%
середньої заробітної плати.

Проте, в порушення умов
Колективного договору зазначена
премія не була нарахована та виплачена.

Не змінилася дана ситуація і
після проведення перевірки
відповідача головним державним
інспектором праці, оскільки після неї
наказом № 67-а від 11.07.2012 премія за
результатами 2011 року та І кварталу 2012
року була виплачена лише частині
працівників.

Також позивачем зазначено, що
відповідно до наказу № 52к від 23.04.2011 по
ДП «Запорізький кінний завод № 86» в
зв'язку зі звільненням бухгалтера
матеріального відділу ОСОБА_3 її
посадові обов'язки були розділені між
заступником головного бухгалтера
ОСОБА_1 з доплатою 40% посадового окладу
вивільненої особи та бухгалтером по
тваринництву ОСОБА_4 з доплатою 40%
посадового окладу вивільненої особи.

Штатним розписом по ДП
«Запорізький кінний завод № 86» від
01.01.2011 встановлений посадовий оклад
ОСОБА_3 (бухгалтера матеріального
відділення 2 кат.) у розмірі 1 782,00 грн.
Таким чином, позивач вважає, що при
виконанні посадових обов'язків
вивільненого працівника, їй мало б бути
нараховано та сплачено 40% від 1782,00 грн.,
що складає 712,80 грн. щомісячно.

З квітня 2011 року позивачу
виплачувалась зазначена надбавка у 40%,
проте з травня 2012 року по липень 2012 року
ця надбавка позивачу не була
нарахована та виплачена.

З урахування висновків і мотивів
суду касаційної інстанції, позивачка
надала суду додаткові докази на
підтвердження наявності інтенсивності
її праці, а також збільшення
рентабельності підприємства у спірний
період.

Виходячи з наведеного,
посилаючись на умови Колективного
договору, норми ст. 94 КЗпП України,
ст.ст. 2, 15, 16 Закону України «Про оплату
праці», позивачка просила задовольнити
її позов та підтримала уточнені
позовні вимоги в судовому засіданні.

13.02.2014 судом були отримані
заперечення відповідача проти позову,
в яких відповідач зазначив про
відсутність підстав для нарахування та
виплати позивачу премії за спірний
період з огляду на збитковість
підприємства у цей період, а також на
незадовільні результати роботи
позивача.

Щодо позовних вимог про стягнення
надбавки у 40% посадового окладу ОСОБА_3,
відповідач, посилаючись на висновки
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, викладені в ухвалі від 18 грудня
2013 року, зазначив про відсутність
підстав для їх задоволення.

В судовому засіданні 14.02.2014 судом
було проголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши матеріали та
з'ясувавши обставини цивільної справи,
заслухавши пояснення позивача,
представника відповідача та
дослідивши наявні в справі докази в їх
сукупності,

встановив:

ОСОБА_1, відповідно до наказу від 01
липня 2005 року № 68-к, працює у філії
«Запорізький кінний завод № 86» ДП
«Конярство України» на посаді
бухгалтера.

20 березня 2010 року конференцією
колективу працівників державного
підприємства «Запорізький кінний
завод № 86» затверджено укладений між
адміністрацією та профспілковим
комітетом державного підприємства
«Запорізький кінний завод № 86»
колективний договір, який
зареєстровано в Управлінні праці та
соціального захисту населення
Новомиколаївської районної державної
адміністрації Запорізької області
24 червня 2010 року (далі - Колективний
договір) (а.с. 53-66).

Рішенням спільного засідання
адміністрації та профспілкового
комітету державного підприємства
«Запорізький кінний завод № 86» від 15
січня 2011 року до пункту 6.25 Колективного
договору на 2010-2011 роки внесено зміни,
відповідно до яких було вирішено за
інтенсивність праці, отримання чистого
прибутку, збільшення рентабельності
видавати премію працівникам
господарства у розмірі 100% середньої
заробітної плати за рік та
щоквартально (а.с. 68).

Постановою Новомиколаївського
районного суду Запорізької області від
3 липня 2012 року в.о. керівника філії
«Запорізький кінний завод № 86»
державного підприємства «Конярство
України» було притягнуто до
адміністративної відповідальності за
п. 1 ст. 41 КУпАП за невиплату, зокрема
премії працівникам.

Як вбачається із п. 6.5.
Колективного договору преміювання
працівників підприємства здійснюється
відповідно до Положення про
преміювання (Додаток № 7 до
Колективного договору) (а.с. 74).

Вирішуючи питання про наявність
підстав для задоволення позову, суд
виходить з наступного.

За правилами частини четвертої
статті 338 ЦПК України, висновки і
мотиви, з яких скасовані рішення є
обов'язковими для суду першої
інстанції при новому розгляді справи.

Скасовуючи попереднє судове
рішення у даній справі, суд касаційної
інстанції зазначив, що судами не було
досліджено умов Колективного договору,
а також не було встановлено підстав для
здійснення нарахування та сплати
премії згідно з кожної з умов додатку №
7 до Колективного договору.

Під час нового розгляду справи
судом встановлено, що відповідно до п.
6.5 Колективного договору, преміювання
працівників підприємства здійснюється
з підстав, передбачених у Положенні про
преміювання, що міститься у Додатку № 7
до цього договору, а саме за
інтенсивність праці, отримання чистого
прибутку, підвищення рентабельності
працівникам господарства видається
премія в розмірі 100% середньої
заробітної плати за рік та
поквартально.

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про оплату праці» структура
заробітної плати складається з
основної заробітної плати, додаткової
заробітної плати, а також інших
заохочувальних та компенсаційних
виплат. До них належать виплати у формі
винагород за підсумками роботи за рік,
премії за спеціальними системами і
положеннями, компенсаційні та інші
грошові і матеріальні виплати, які не
передбачені актами чинного
законодавства або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми.

Згідно з частиною першою статті 15
вказаного Закону та частиною другою
статті 97 КЗпП України форми і
системи оплати праці, норми праці,
розцінки, тарифні сітки, схеми
посадових окладів, умови запровадження
та розміри надбавок, доплат, премій,
винагород та інших заохочувальних,
компенсаційних і гарантійних виплат
встановлюються підприємствами у
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством, генеральною та
галузевими (регіональними) угодами.

Відповідно до Методичних рекомендацій
щодо оплати праці працівників малих
підприємств, схвалених наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 13 серпня 2004 року №
186, премія - основний, найбільш
ефективний стимулюючий виробничу,
підприємницьку, торговельну або
комерційну діяльність вид додаткової,
понад основну, заробітної плати, яка
виплачується за поліпшення основних
показників колективної та
індивідуальної праці працівників, а
також кінцевих загальних результатів
виробничої, підприємницької,
торговельної або комерційної
діяльності.

Згідно з Методичними рекомендаціями
щодо організації матеріального
стимулювання праці працівників
підприємств і організацій,
рекомендованими наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 29 січня 2003 року № 23, премія -
основний вид додаткової, понад основну
заробітну плату, винагороди, яка
виплачується працівникам за
результатами їх трудової діяльності та
виробництва в цілому за показниками та
умовами оцінки цих результатів,
визначеними підприємством.

З огляду на наведені визначення
поняття «премія», та оскільки додаток
№ 7, як і інші положення Колективного
договору, не містять порядку та
критеріїв визначення підстав
преміювання, суд вважає обґрунтованими
твердження представника відповідача
про те, що за умовами додатку № 7 до
Колективного договору премія
працівникам має виплачуватися за
наявності всіх трьох підстав, тобто
чистого прибутку підприємства,
збільшення рентабельності та
інтенсивності праці окремо взятого
працівника.

Як вбачається зі звіту про фінансові
результати за І квартал 2012 року (а.с. 88),
а також з наданої позивачем довідки про
одержання прибутку, рівня
рентабельності по ДП «Запорізький
кінний завод № 86» за 2010 р, 2011 р та по
філії «Запорізький кінний завод № 86»
ДП «Конярство України» за 2011р. (а.с. 89),
чистий прибуток філії у 2011 році склав 898
000,00 грн., а в І кварталі 2012 року - 164 000,00
грн.

Згідно з вказаною довідкою рівень
рентабельності підприємства у 2011 році
збільшився по відношенню до показника
2010 року з 15,2 % до 57,5 %, проте, протягом 2011
року рівень рентабельності поступово
зменшувався з 57,5 % за шість місяців 2011
року до 9,3 % у кінці року.

У першому кварталі 2012 року показник
рентабельності філії зменшився по
відношенню до показника 2011 року з 9,3 % до
8,88 %, що підтверджується наданими
позивачем письмовими поясненнями до
довідки, наданої гол. економістом
ОСОБА_5, а відтак підстав для
нарахування премії за цей період у
відповідача також не було.

Суд не приймає посилання позивача
на те, що показники роботи підприємства
у зазначені періоди неможливо
порівнювати, у зв'язку з проведеною
реорганізацією, та укладенням договору
про спільний обробіток земельної
ділянки № 40 від 29.03.2011, яким суттєво
змінено розподіл прибутку, не на
користь ДП «Запорізький кінний завод №
86», оскільки зазначені зміни не
впливають на порядок визначення
рентабельності підприємства
(відповідача), а Колективний договір не
містить відповідних застережень.

Щодо зазначеної у додатку № 7 до
Колективного договору підстави для
виплати премії за інтенсивність праці,
суд зазначає, що з огляду на
відсутність в умовах Колективного
договору чіткого визначення критеріїв,
за якими визначається інтенсивність
праці, дана підстава для виплати премії
має оціночний характер та щодо кожного
працівника визначається роботодавцем
на його розсуд.

Виходячи з наведеного, судом не
приймаються в якості підтвердження
інтенсивності праці ОСОБА_1 надані нею
докази щодо виконання робіт, які не
передбачені її посадовою інструкцією.
При цьому, суд зазначає, що сам факт
виконання ОСОБА_1 обсягу робіт,
наведених нею у відповідному
письмовому переліку, представником
відповідача визнано в судовому
засіданні. Проте, представник
відповідача у судовому засіданні
заперечував проти наявності
зазначеної підстави для виплати премії
відносно позивача.

Щодо посилань позивача на постанову
Новомиколаївського районного суду
Запорізької області від 3 липня 2012 року
(а.с. 97), суд зазначає, що зазначена
постанова лише встановлює факт не
нарахування та невиплати премії та не
вказує на обов'язок таких дій
відповідача саме щодо позивача. Так
само, не є доказом наявності підстав
для виплати премії саме позивачу
вищезазначений наказ № 67-а від 11.07.2012
про преміювання за спірний період
інших працівників.

Таким чином, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог про стягнення з
відповідача на користь позивача премії
за результатами діяльності
підприємства в 2011 році та І кварталі 2012
року.

Стосовно позовних вимог про
стягнення з відповідача на користь
позивача надбавки в розмірі 40 %
посадового окладу ОСОБА_3 за період з
травня 2012 року по липень 2012 року суд
зазначає наступне.

Згідно з наказом № 52к від 23.04.2011 по
ДП «Запорізький кінний завод № 86»
позивачу була встановлена виплата
зазначеної надбавки. Розрахунок суми
позовних вимог в цій частині наведено
позивачем в уточненій позовній заяві з
посиланням на штатний розпис
відповідача (а.с. 76-78).

Штатним розписом ДП «Запорізький
кінний завод №86» станом на 01 січня 2011
року був встановлений посадовий оклад
ОСОБА_3 у розмірі 1782,00 грн. Таким чином,
при виконанні посадових обов'язків
вивільненого працівника ОСОБА_1
щомісячно повинно було виплачуватись
712,80 грн. (40% від 1782 грн.). Отже, розмір
позовних вимог щодо стягнення
зазначеної надбавки за період з травня
2012 року по липень 2012, тобто за 3 місяці, є
обґрунтованим та становить: 712,80 грн.*3 =
2138,40 грн.

Відповідно до частини першої статті 60
ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Представник відповідача в
судовому засіданні визнав факт видання
зазначеного наказу та факт виконання
позивачем посадових обов'язків
звільненого працівника ОСОБА_3, а
відтак зазначені обставини не
підлягають доказуванню, згідно з ч. 1 ст.
61 ЦПК України. Разом з цим, представник
відповідача в судовому засіданні не
зміг пояснити причини невиконання
відповідачем зазначеного наказу
протягом спірного періоду. Також, не
навів представник відповідача і
заперечень проти здійсненого
позивачем розрахунку суми цієї
надбавки за вказаний період.

Посилання відповідача в
запереченнях щодо цієї частини
позовних вимог на висновки Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, викладені в ухвалі від 18 грудня
2013 року, суд визнає безпідставними,
оскільки в зазначеному рішенні суду
касаційної інстанції відповідні
висновки відсутні.

Відтак, суд визнає заявлений
позов у частині вимог про стягнення
надбавки в розмірі 40 % посадового
окладу ОСОБА_3 за період з травня 2012
року по липень 2012 року, що складає 2 138,40
грн., обґрунтованим та таким, що
підлягає задоволенню.

Таким чином, суд визнає позов таким, що
підлягає частковому задоволенню у
вищезазначеному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 88
ЦПК України стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення, суд присуджує
з другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Позивачем сплачено вартість послуг
адвоката у розмірі 925,00 грн., що
підтверджується актом виконання робіт,
квитанціями та випискою по рахунку (а.с.
101-102).

Враховуючи часткове задоволення
позову на суму 2 138,40 грн., що становить
25,16% від загальної ціни позову, розмір
витрат на правову допомогу, що підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача становить: 925,00 грн.*25,16% = 232,70
грн.

Згідно з частиною третьою статті 88 ЦПК
України, якщо позивача, на користь
якого ухвалено рішення, звільнено від
сплати судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

Проте, судовий збір у даній справі
вже було стягнуто з відповідача на
користь держави під час первинного
розгляду справи, що підтверджується
наявною в матеріалах справи постановою
про закінчення виконавчого
провадження від 27.06.2013 ВП № 37795903.

Отже, суд не вбачає підстав для
повторного стягнення судового збору з
відповідача на користь держави.

Враховуючи вищезазначене та керуючись
ст.ст. 88, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294, 296 ЦПК
України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Державного
підприємства «Конярство України»
задовольнити частково.

Стягнути з Державного
підприємства «Конярство України»
(ідентифікаційний код 37404165) на користь
ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової
картки платника податків НОМЕР_1) 2 138,40
грн. (дві тисячі сто тридцять вісім
гривень 40 коп.), що є доплатою в розмірі
40 % посадового окладу ОСОБА_3, за період
з травня 2012 року по липень 2012 року.

В задоволенні решти позовних вимог, а
саме про стягнення премії по
результатах 2011 року в розмірі 3 051,00 грн.
та про стягнення премії по результатах
І кварталу 2012 року в розмірі 3 311,00 грн. -
відмовити.

Стягнути з Державного підприємства
«Конярство України» (ідентифікаційний
код 37404165) на користь ОСОБА_1
(реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_1) понесені нею
витрати на правову допомогу,
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, в сумі 232,70 грн. (двісті
тридцять дві гривні 70 коп.).

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Запорізької області через
Новомиколаївський районний суд
Запорізької області.

Суддя С.С.
Гасанбеков