АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2014року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Усика Г.І., Нежури В.А.,

при секретарі Охневській Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
«ПРОСТО -Страхування» на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 11.09.2013 у справі за позовом
ОСОБА_1 до Приватного акціонерного
товариства «ПРОСТО -Страхування» про
стягнення страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И Л А

В червні 2013 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з вказаним позовом
мотивуючи свої вимоги неналежним
виконанням відповідачем договірних
зобов'язань, наявність яких
підтверджується полісом обов'язкового
страхування № АА 1095860 від 03.02.2011.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 11.09.2013 задоволенні
позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства «ПРОСТО
-Страхування» про стягнення страхового
відшкодування.

Стягнуто Приватного акціонерного
товариства «ПРОСТО -Страхування» на
користь ОСОБА_1 страхове відшкодування
в розмірі 22500,00 грн., моральне
відшкодування в розмірі 5000,00 грн.,
судовий збір 275,01 грн., а всього 27500
(двадцять сім тисяч п'ятсот) грн.01 коп.

Справа № 761/14686/13 № апеляційного
провадження:22-ц-796/2488/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Гайдук
С.В.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Соколова В.В. Не
погоджуючись з вказаним рішенням суду,
ПрАТ «ПРОСТО -Страхування» подано
апеляційну скаргу, у якій посилається
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права. Апелянт
вказує на неповне з'ясування судом
першої інстанції обставин справи, які
мають значення для її вирішення, не
надано належної оцінки доводам
відповідача, зокрема, залишено поза
увагою, що вигодонабувачем по
зазначеному полісу є ОСОБА_4, він же і
потерпілий по кримінальній справі,
який не уповноважував позивача
отримувати страхове відшкодування у
відповідача. Також звертається увага
на подвійне стягнення з ПрАТ
«ПРОСТО-страхування» суми морального
шкоди на підставі ст.22 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів України».Вважаючи рішення суду
необґрунтованим, просить його
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити в позові.

В судовому засіданні
представник відповідача підтримав
апеляційну скаргу з підстав викладених
у ній, просив рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким у задоволенні
позову відмовити.

Позивач в судове засідання не з'явився
про час і місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, причини
неявки суду не повідомив, а тому його
неявка не перешкоджає розгляду справи
в суді апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які приймали участь у судовому
засіданні, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
унаслідок ДТП та захисту майнових
інтересів страхувальників.

Згідно ст. 6 цього Закону страховим
випадком є подія, внаслідок якої
заподіяна шкода третім особам під час
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу і внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Відповідно до ст.979 ЦК України за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Задовольняючи заявлені позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
цивільно-правова відповідальність
водія ОСОБА_5, який керував автомобілем
«Субару», державний номер НОМЕР_1 була
застрахована в ПрАТ
«ПРОСТО-страхування» на підставі
страхового полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № АА 1095860 від
03.02.2011, з лімітом відповідальності за
шкоду, заподіяну життю та здоров'ю
потерпілого в розмірі 100 000,00 грн., а тому
з відповідача на користь позивач
необхідно стягнути компенсацію за
відшкодовану позивачем шкоду
потерпілому в розмірі: 17 500,59 грн. -
матеріальна шкода та 5 000,00 грн. -
моральна шкода, а всього 22 500,00 грн.

Позовні вимоги про відшкодування
моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн., суд
вважав такими, що підлягають
задоволенню з огляду на те ОСОБА_5
зазнав значних моральних страждань
пов'язаних з необхідністю доводити
своє право в суді, незважаючи на те, що
він намагався врегулювати дане питання
в позасудовому порядку. При цьому суд
керувався положеннями ст.23 ЦК України
та ст. 22 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів України».

Проте, погодити з такими висновками
суду першої інстанції в повному обсязі
колегія суддів апеляційного суду не
вважає за можливе.

Перевіряючи обставини справи судом
встановлено, що 15.10.2011 відбулась
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «Субару», д.н.з. НОМЕР_1, під
керуванням позивача ОСОБА_5, в
результаті якої ОСОБА_4 отримав
тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Вироком Шевченківського районного
суду м. Києва від 28.05.2012 ОСОБА_5 було
визнано винним у вчиненні злочину
передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та
стягнуто з ОСОБА_5 на користь
потерпілого ОСОБА_4 - в рахунок
відшкодування шкоди 17500,59 грн. та
компенсацію відшкодування моральної
шкоди в розмірі 5000,00 грн. (а.с.6-8).

Згідно з вимогами ч.4 ст. 61 ЦПК України,
вирок у кримінальному провадженні, що
набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

На момент події цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_5 була
застрахована в ПрАТ
«ПРОСТО-страхування», що
підтверджується страховим полісом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АА 1095860 від 03.02.2011 (а.с.5)

Згідно з положеннями п. 22.1. ст. 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (в редакції від 18.09.2011) при
настанні страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

А отже Законом покладається обов'язок
страховика по відшкодуванню шкоди
третім особам у межах обумовлених сум
страхового відшкодування.

Відповідно до абз.2 п. 36.4 ст. 36 цього
Закону страховик здійснює компенсацію
витрат страхувальника або особи,
відповідальність якої застрахована,
а МТСБУ компенсує витрати особи,
звільненої від цього виду
обов'язкового страхування на підставі
пункту 13.1 статті 13 цього Закону
або відповідальність якої
застрахована іноземною страховою
компанією відповідно до умов
Міжнародної системи автомобільного
страхування "Зелена картка", за умови,
що такі витрати здійснюються за згодою
страховика (МТСБУ). У компенсації
витрат може бути відмовлено повністю
або частково, якщо такі витрати
здійснені без попереднього
погодження із страховиком (МТСБУ).

17.07.2012 позивач ОСОБА_5 звернувся до ПрАТ
«ПРОСТО-страхування» з заявою про
надання згоди на виплату ним
постраждалому ОСОБА_4, особисто з
подальшою зворотною компенсацією на
його користь, страховою компанією ПрАТ
«ПРОСТО-страхування» виплат:
матеріальної шкоди в розмірі 17500,59 грн.
та моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн.
(а.с.9)

Листами від 24.07.2012 та 22.08.2012 у відповідь
на заяву від 17.07.2012, відповідач
зазначив, що оскільки існує рішення
суду, яке набрало законної сили та яким
постановлено стягнути матеріальну та
моральну шкоду з ОСОБА_5, тому АТ
«ПРОСТО -страхування» не має підстав
для задоволення заяви від 17.07.2012 (а.с.24).

Як вбачається з матеріалів справи
10.09.2012 ОСОБА_5 повідомив відповідача, що
07.09.2012 року готівковим розрахунком
сплатив потерпілому ОСОБА_4 суми
матеріального збитку в розмірі 17000,59
грн. та морального збитку в розмірі 5000,00
грн. (а.с. 10). Разом з тим, відповідачем не
було повернуто сплачені позивачем
кошти.

З наведеного вбачається, що позивачем
були вчинені дії щодо попереднього
погодження із страховиком самостійної
виплати потерпілому відшкодування
заподіяної шкоди, натомість
відповідачем погодження надано не
було.

Згідно з п. 36.1 наведеного вище Закону
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
приймається у зв'язку з визнанням
майнових вимог заявника або на
підставі рішення суду, у разі якщо
спір про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
розглядався в судовому порядку.

А отже, Закон передбачає і визначення
розміру страхового відшкодування на
підставі рішення суду. Оскільки розмір
матеріальної та моральної шкоди був
визначений судовим рішенням, то доводи
апеляційної скарги щодо його
визначення без участі страхової
компанії не заслуговують на увагу.

Також, враховуючи, що рішення суду є
обов'язкові до виконання, здійснення
позивачем відшкодування шкоди
потерпілій особі відповідає вимогам
чинного законодавства, при цьому
вказане не усуває відповідача від
виконання договірних зобов'язань, які
не припинилися з ухваленням судом
рішення.

Закон також містить вичерпний перелік
підстав для відмови у здійсненні
страхового відшкодування
(регламентної виплати) якими є:

37.1.1. навмисні дії особи,
відповідальність якої застрахована
(страхувальника), водія транспортного
засобу або потерпілого, спрямовані на
настання страхового випадку.

37.1.2. вчинення особою,
відповідальність якої застрахована
(страхувальником), водієм
транспортного засобу умисного
злочину, що призвів до страхового
випадку (події, передбаченої статтею 41
цього Закону);

37.1.3. невиконання потерпілим або іншою
особою, яка має право на отримання
відшкодування, своїх обов'язків,
визначених цим Законом, якщо це
призвело до неможливості страховика
(МТСБУ) встановити факт
дорожньо-транспортної пригоди,
причини та обставини її настання або
розмір заподіяної шкоди;

37.1.4. неподання заяви про страхове
відшкодування впродовж одного року,
якщо шкода заподіяна майну
потерпілого, і трьох років, якщо шкода
заподіяна здоров'ю або життю
потерпілого, з моменту скоєння
дорожньо-транспортної пригоди;

37.1.5. одержання страхувальником повного
відшкодування шкоди за договором
майнового страхування від особи, яка її
завдала.

Відмовляючи у здійсненні компенсації
позивачу відповідачем наведені інші
підставі, а саме наявність судового
рішення про стягнення з позивача на
користь потерпілої особи в порядку
відшкодування шкоди, проте слід
враховувати, що цивільний позов був
розглянутий в рамках кримінальної
справи, наявність вказаного рішення не
звільняє відповідача від виконання
договірних зобов'язань, оскільки
договір був чинним, позивачем виконано
судове рішення, а відмова відповідача
не ґрунтується на нормах чинного
законодавства та суперечить принципам
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
одним з яких є захист майнових
інтересів страхувальників.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про необхідність стягнення з
відповідача на користь позивача
компенсацію за відшкодовану позивачем
шкоду потерпілому в розмірі: 17500,59 грн. -
матеріальна шкода та 5 000,00 грн. -
моральна шкода, а всього 22 500,00 грн. є
законним і обґрунтованим.

Проте, неможна залишити без уваги
доводи апеляційної скарги щодо
стягнення судом першої інстанції з
ПрАТ «ПРОСТО-страхування» на користь
позивача моральні збитки 5000, 00 грн., на
підставі ст.22 вищезазначеного Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Так, обґрунтовуючи стягнення на
користь позивача суми моральної шкоди
суд першої інстанції послався на те,
ОСОБА_5 зазнав значних моральних
страждань пов'язаних з необхідністю
доводити своє право в суді, а сума
відшкодування моральної шкоди 5 000,00
грн. становить 5% від ліміту
відповідальності. Натомість положення
ст.22 передбачають відшкодування
моральної шкоди потерпілому при
настанні страхового випадку, а позивач
в розуміння даного закону не є
потерпілим.

Крім того, вирішуючи питання про
наявність моральної шкоди перш за все
застосуванню підлягають положення ст.
23 ЦК України, згідно яких особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав, а саме, у душевних стражданнях,
яких фізична особа зазнала у зв'язку із
пошкодження або знищення її майна.

А отже, під моральною шкодою слід
розуміти витрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб.

Єдиним доводом наявності такої шкоди
позивач зазначає наявність моральних
страждань пов'язаних з необхідністю
доводити своє право в суді, що не може
вважатись достатньою підставою для
відшкодування моральної шкоди, при
цьому позивач також не зазначає з чого
він виходив оцінюючи розмір
відшкодування в сумі 5000 грн..

В порядку ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

У контексті одного із основоположних
принципів цивільного судочинства -
принципу змагальності сторін -
вирішальним фактором є обов'язок
сторін у доказуванні, які користуються
рівними правами щодо надання доказів,
їх дослідження та доведення перед
судом переконливості цих доказів. Якщо
сторона не подала достатньо доказів
для підтвердження певної обставини,
суд робить висновок про її
недоведеність. Отже, позовні вимоги про
стягнення на користь позивача суми
моральної шкоди є недоведеними, а тому
задоволенню не підлягають.

Наведене не враховано судом першої
інстанції, в зв'язку з чим рішення суду
в частині вирішення позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди
підлягає скасуванню так як, має місце
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, що виходячи
з положень п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, дає
підставити скасувати рішення та
ухвалити нове про відмову у
задоволенні даних позовних вимог. В
решті рішення суду відповідає
обставинам справи та вимогам чинного
законодавства.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319
ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «ПРОСТО
-Страхування» - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 11.09.2013- скасувати в
частині вирішення позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Приватного акціонерного товариства
«Просто-Страхування» про стягнення
моральної шкоди в розмірі 5000 (п'ять
тисяч)гривен - відмовити. В іншій
частині рішення суду - залишити без
змін.

В зв'язку з наведеним резолютивну
частину рішення викласти у наступній
редакції:

Позов ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства
«Просто-Страхування» про стягнення
страхового відшкодування -
задовольнити частково.

Стягнути Приватного акціонерного
товариства «Просто-Страхування»
() на користь ОСОБА_1 (і/н
НОМЕР_3) 22500,00 грн. в порядку компенсації
витрат страхувальника та судовий збір
225,00 грн., а всього 22725 (двадцять дві
тисячі сімсот двадцять п'ять) грн..

У задоволенні інших позовних вимог -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: