У Х В А Л А

17 січня 2014 року
м.Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

Головуючого-судді Гуденко О.А.

при секретарі - Аслановій Е.Е.,

за участю сторін, представника
заявника - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві заяву ОСОБА_2
про перегляд заочного рішення від 22
липня 2013 року по справі №490/509813-ц за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
виселення,-

В С Т А Н О В И В:

02 вересня 2013 року відповідачка
звернувся до суду з заявою про перегляд
заочного рішення від 22 липня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_3, до ОСОБА_2 про
виселення. В подальшому, 24 грудня 2013
року відповідачка подала заяву про
поновлення строку на подання заяви про
перегляд заочного рішення, який
пропустила з поважних причин , оскільки
в устанволений законом десятиденний
строк після отримання копії заочного
рішення помилково оскаржила це рішення
одразу до суду апеляційної інстанції .
Після отримання ухвали апеляційного
суду Миколаївської області від 23
серпня 2013 року про повернення
апеляційної скарги і розяснення
порядку оскарження відповідачем
заочного рішення , вона в демсятиденний
строк звернулася з відповідною заявою
про перегляд цього рішення до
Центрального районного суду м.
Миколаєва.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та її
представник ОСОБА_1 вимоги викладені в
заяві підтримали та просили суд
задовольнити їх.

Позивач у судовому засіданні вимоги
заяви не визнав та просив суд відмовити
у задоволенні заяви.

Вислушавши думку сторін, вивчивши
доводи заяви, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що заява не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, 22
липня 2013 року Центральним районним
судом м.Миколаєва ухвалено рішення
(заочне) по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про виселення без надання
іншого житла , яким виселив ОСОБА_2, з
будинку АДРЕСА_1 .

Як зазначає заявник в своїй заяві, на
судових засіданнях вона не був
присутня, адже не була сповіщена про
дату та час слухання справи. Також,
заявник вказує на те, що дізналася про
рішення суду лише 29 липня 2013 року, коли
лише отримала судове повідомлення на
судове засідання, що було призначене на
22 липня 2013 року.

Після отримання копії заочного рішення
суду, ОСОБА_2 тричі (помилково внаслідок
юридичної необізнаності): 05 серпня, 07
жовтня та 21 жовтня 2013 року оскаржувала
як це рішення, так і в подальшому ухвалу
центрального районного сду м.
Миколаєва від 18.09.2013 року про залишення
без розгляду її заяви про скасування
заочного рішення суду в апеляційному
порядку

За такого, суд визнає поважними причини
пропуску десятиденного строку на
подачу заяви про скасування заочного
рішення , що є підставою відповідно до
положень ст. 73 ЦПК України для
поновлення такого строку.

Згідно вимог ст.224 ЦПК України, у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки
визначені неповажними, суд може
ухвалити заочне рішення на підставі
наявних у справі доказів, якщо позивач
не заперечує проти такого вирішення
справи.

В судові засідання 03 липня та 22 липня
2013 року відповідачка не з'явилася, про
час та дату розгляду справи
повідомлялася завчасно належним
чином, про що свідчать копії судових
повідомлень ( а.с.61,70).

В матеріалах справи міститься
відповідь з Сектору АДС про
відсутність реєстрації місця
проживання відповідчки у м. Миколаєві ,
отже судом відповідно до вимог ст. 74-76
ЦПК України судові повістки
надсилалися за останнім відомим місцем
фактичного проживання.

Ухвала про відкриття провадження у
справі та повістка про відкладення
розгляду справи не були повернуті до
канцелярії суду у зв'язку з закінченням
терміну зберігання.

Таким чином, відповідно до положень ч. 4,
5 ст.74, ст.76 ЦПК України, відповідачка
була повідомлені про час та місце
судового засідання належним чином.

При цьому суд також враховує, що згідно
ч. 1 ст. 232 ЦПК України скасуванню
підлягає заочне рішення за умов як
неявки відповідача в судове засідання
з поважних причин, так і якщо докази, на
які посилається відповідач, мають
істотне значення для правильного
вирішення справи.

Відповідачка та її представник як на
докази необгрунтованості позовних
вимог посилаються лише на судові
рішення від 14.09.1999 р. та 20.10.1999 року,
жодних інших доказів, що мають істотне
значення для правильного вирішення
справи, суду не надали та на такі не
посилалися.

Із урахуванням вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що вимоги заяви не
обґрунтовані та задоволенню не
підлягають..

Керуючись ст.ст. 231, 232 ЦПК України,
суд -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного
рішення від 22 липня 2013 року по справі
№490/509813-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про виселення - залишити без
задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в загальному порядку.

Суддя Центрального районного суду

м. Миколаєва
Гуденко О.А.