Ухвала

іменем україни

10 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В.,
Мостової Г.І.,

Попович О.В.,
Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Фольксбанк»
до Відкритого акціонерного товариства
«Крона», ОСОБА_3, ОСОБА_4, Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Агропостач» про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за касаційними скаргами Товариства з
обмеженою відповідальністю «Крона ІВ»
та Публічного акціонерного товариства
«ВіЕс Банк» на рішення апеляційного
суду Івано-Франківської області від 25
вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року Публічне акціонерне
товариство «Фольксбанк»
(далі - ПАТ «Фольксбанк») звернулося до
суду з указаним позовом, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що у зв'язку з
невиконанням належним чином Відкритим
акціонерним товариством «Крона» (далі -
ВАТ «Крона») взятих за кредитними
договорами від 22 червня 2004 року № 191 та
від 26 травня 2006 року № 06-1/24
зобов'язань станом на 25 січня 2012 року
утворилася заборгованість на загальну
суму 12 049 258 грн 70 коп. Враховуючи
солідарний обов'язок поручителів перед
банком за зобов'язаннями боржника,
позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 30
квітня 2013 року позов задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ВАТ
«Крона», ОСОБА_3, ОСОБА_4, Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Агропостач» (далі - ТОВ «Агропостач»)
на користь ПАТ «Фольксбанк»
заборгованість за кредитними
договорами у сумі 12 049 258 грн 70 коп. та 3 219
грн судового збору.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 25
вересня 2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано, позов задоволено
частково.

Стягнуто з ВАТ «Крона» на користь ПАТ
«Фольксбанк» заборгованість за
кредитним договором від 22 червня 2004
року № 191 у розмірі 339 578 грн
75 коп., з яких: заборгованість за
кредитом - 229 540 грн 29 коп.,
заборгованість за процентами - 71 961 грн
13 коп., пеня - 38 077 грн 33 коп.;
заборгованість за кредитним договором
від 26 травня 2006 року № 06-1/24 у розмірі 11
707 182 грн 99 коп., з яких: заборгованість
за кредитом - 1 747 932 грн
07 коп. та 903 421,97 доларів США, що
еквівалентно 7 218 160
грн 86 коп., заборгованість за
процентами - 560 216 грн 70 коп. та 272 957,19
доларів США, що еквівалентно 2 180 873 грн 36
коп., а всього - 12 046 761 грн 74 коп.

У задоволенні позову до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ТОВ «Агропостач»
відмовлено.

У касаційній скарзі Публічне
акціонерне товариство «ВіЕс Банк»
(далі - ПАТ «ВіЕс Банк»), яке є
правонаступником позивача
ПАТ «Фольксбанк», просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, залишити в силі рішення суду
першої інстанції, обґрунтовуючи свою
вимогу порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

У касаційній скарзі ТОВ «Крона ІВ»
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції в частині
стягнення з нього заборгованості за
кредитним договором та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким в
задоволенні вказаних позовних вимог
відмовити, обґрунтовуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційних скарг, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційні
скарги підлягають задоволенню
частково з огляду на наступне.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо
змісту, рішення апеляційного суду
повинно мати: мотивувальну частину із
зазначенням мотивів зміни рішення,
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення;
встановлених судом першої інстанції
обставин, а також обставин,
встановлених апеляційним судом, і
визначених відповідно до них
правовідносин; назви, статті закону, на
підставі якого вирішено справу;
резолютивну частину із зазначенням
висновку апеляційного суду про зміну
чи скасування рішення, задоволення
позову або відмову в позові повністю чи
частково; висновку апеляційного суду
по суті позовних вимог.

Проте рішення суду апеляційної
інстанції зазначеним нормам закону не
відповідає.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 22 червня 2004 року між
Відкритим акціонерним товариством
«Електрон Банк» (далі - ВАТ «Електрон
Банк»), правонаступником якого було ПАТ
«Фольксбанк», а нині - ПАТ «ВІЕс Банк»,
та ВАТ «Крона», правонаступником якого
є Товариство з обмеженою
відповідальністю «Крона ІВ» (далі - ТОВ
«Крона ІВ»), укладено кредитний
договір № 191, згідно з яким останнє
отримало кредит у сумі 721 500 грн, за
умови сплати процентів за користування
кредитом з кінцевим терміном
повернення - 22 червня 2009 року.

У подальшому до зазначеного кредитного
договору підписано додатки, а саме: від
24 лютого 2006 року № 5, від 24 травня 2007
року № 9 та від 09 серпня
2007 року № 13, на підставі яких суму
кредиту збільшено до 971 500 грн, 1 526 720 грн
та 2 113 120 грн відповідно.

Для забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним договором 27
жовтня 2008 року між ВАТ «Фольксбанк» та
ТОВ «Агропостач», ВАТ
«Фольксбанк» та ОСОБА_4, ВАТ
«Фольксбанк» та ОСОБА_3 укладено
договори поруки № РО96025, № РО96044 та
№ РО96046, відповідно, згідно з
якими поручитель і боржник несуть
перед кредитором солідарну
відповідальність. Зокрема, договорами
передбачено, що поручитель
зобов'язується у разі невиконання або
неналежного виконання боржником своїх
зобов'язань перед кредитором в строки і
на умовах, визначених кредитним
договором, виконати в повному обсязі
зобов'язання боржника.

26 травня 2006 року між ВАТ «Електрон
Банк» та ВАТ «Крона» укладено
кредитний договір № 06-1/24, відповідно до
умов якого позивач зобов'язується
відкрити позичальнику мультивалютну
кредитну лінію в сумі 4 млн грн строком
на 60 місяців з кінцевим строком
погашення заборгованості за кредитною
лінією не пізніше 25 травня 2011 року.

Згідно з додатками до зазначеного
договору від 03 листопада
2006 року, 02 квітня 2007 року, 07 листопада 2007
року мультивалютну кредитну лінію
збільшено до 4 230 000 грн, 5 230 000 грн та 6 500
000 грн відповідно.

Для забезпечення виконання зобов'язань
за цим договором 25 березня 2008 року між
ВАТ «Електрон Банк», ВАТ «Крона» та
ОСОБА_4 укладено договір поруки, п. 1.2
якого передбачено, що поручитель
зобов'язується перед кредитором
відповідати за виконання зобов'язань
та порушеннями зобов'язань боржника,
які випливають з кредитного договору
від 26 травня 2006 року № 06-1/24 та додатків
до нього в межах 500
тис. грн. Разом з тим відповідно до п. 2.1
цього договору у випадку порушення
боржником своїх зобов'язань перед
кредитором за кредитним договором та
додатками до нього, кредитор має право
пред'явити вимогу до поручителя про
виконанням поручителем в повному
обсязі зобов'язань боржника на умовах,
передбачених цим договором.

Крім того, для забезпечення виконання
зобов'язань за договором від
26 травня 2006 року № 06-1/24 між ВАТ
«Фольксбанк» та
ТОВ «Агропостач», ВАТ «Фольксбанк» та
ОСОБА_3 27 жовтня 2008 року
укладено договори поруки № РО96032 та №
РО96050 відповідно, згідно з якими
поручитель і боржник несуть перед
кредитором солідарну
відповідальність. Зокрема, договорами
передбачено, що поручитель
зобов'язується у разі невиконання або
неналежного виконання боржником своїх
зобов'язань перед кредитором в строки і
на умовах, визначених кредитним
договором, виконати в повному обсязі
зобов'язання боржника.

Встановлено, що відповідач ВАТ «Крона»
належним чином не виконувало умови
кредитних договорів, що призвело до
утворення заборгованості перед ПАТ
«Фольксбанк» в розмірі 12 049 258 грн 70 коп.

Заперечуючи проти позову ПАТ
«Фольксбанк», ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ТОВ
«Агропостач» посилалися на припинення
поруки у зв'язку зі спливом
шестимісячного строку від дня настання
строку виконання основного
зобов'язання, протягом якого кредитор
вправі пред'явити вимоги до поручителя,
з приводу чого ОСОБА_4 та ОСОБА_3
звернулися до суду з відповідним
позовом.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 24
вересня 2013 року скасовано рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 07
червня 2013 року та ухвалено нове
рішення, яким позов ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до
ПАТ «Фольксбанк» про визнання
припиненими договорів поруки
задоволено, визнано припиненими
договори поруки: від 27 жовтня 2008 року №
РО96044, укладений між ПАТ
«Фольксбанк» та ОСОБА_4; від 27 жовтня 2008
року № РО96046, укладений
між ПАТ «Фольксбанк» та ОСОБА_3;
від 25 березня 2008 року, укладений
між ПАТ «Фольксбанк», ВАТ «Крона» та
ОСОБА_4; від 27 жовтня 2008 року № РО96050,
укладений між ПАТ «Фольксбанк» та
ОСОБА_3

Зазначені обставини в силу вимог ч. 3 ст.
61 ЦПК України апеляційний суд
правильно визнав такими, що не
потребують доказування.

Що стосується договорів поруки № РО 96025
та № 96032, укладених 27 жовтня 2008
року між ВАТ «Фольксбанк» та ТОВ
«Агропостач» на забезпечення
виконання зобов'язань ВАТ «Крона» за
кредитними договорами від 22 червня 2004
року № 191 та від 26 травня
2006 року № 06-1/24, то суд апеляційної
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про безпідставність позову,
заявленого до ТОВ «Агропостач»,
оскільки порука за цими договорами
припинена.

При цьому суд виходив з того, що п. 3.2
зазначених договорів поруки
передбачено в т. ч. і припинення поруки
у випадку, якщо кредитор протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Так як за кредитним договором від 22
червня 2004 року № 191 кредит надано
строком до 22 червня 2009 року, а за
договором від 26 травня 2006
року № 06-1/24 - до 25 травня 2011 року, то
правильним є висновок апеляційного
суду, що право пред'явити вимогу до
поручителя про виконання порушеного
боржником ВАТ «Крона» зобов'язання
щодо повернення кредиту виникло у
позивача починаючи з 22 червня 2009 року
та 25 травня 2011 року відповідно протягом
наступних шести місяців, проте за
захистом свого порушеного права
позивач звернувся до суду 27 січня 2012
року, тобто після спливу встановленого
ч. 4 ст. 559 ЦК України строку.

Правильним є висновок апеляційного
суду про те, що строк поруки не є
строком для захисту порушеного права, а
строком існування (дії) самого
зобов'язання поруки (преклюзивність
строку), право кредитора, і обов'язок
поручителя по його закінченні
припиняються як передбачено ч. 4 ст. 559
ЦК України, тому навіть якщо в межах
строку дії поруки була пред'явлена
претензія і поручитель не виконав
вказані в ній вимоги, то кредитор не має
права на задоволення позову,
заявленого поза межами вказаного
строку, оскільки із закінченням строку
припинилося матеріальне право.

Такий висновок узгоджується з
правовими позиціями Верховного Суду
України, викладеними, зокрема в
постановах від 17 вересня 2014 року у
справах № 6-170цс13 та № 6-53цс14.

З огляду на вищевикладене колегія
суддів дійшла висновку, що рішення суду
апеляційної інстанції в частині
вирішення позову ПАТ
«Фольксбанк» до поручителів ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ТОВ
«Агропостач» про стягнення
заборгованості за кредитним договором
є законним і обґрунтованим, тому в цій
частині вирішення позовних вимог
підлягає залишенню без змін згідно з
вимогами ст. 337 ЦПК України.

Однак, вирішуючи позов ПАТ
«Фольксбанк» до ВАТ «Крона» про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, апеляційний суд допустив
порушення норм процесуального права,
оскільки не встановив фактичних
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи.

Зокрема, щодо стягнення заборгованості
за кредитним договором від 22 червня 2004
року № 191 з відповідача ВАТ «Крона», суд
виходив з наданого позивачем
розрахунку заборгованості за
кредитним договором, яка станом на 25
січня 2012 року складає 342 075 грн 71 коп., з
яких: 229 540 грн 29 коп. - заборгованість за
кредитом; 71 961 грн 13 коп. -
заборгованість за процентами; 40 574 грн 29
коп. - пеня, нарахована за період з 01
січня 2011 року до 24 січня 2012 року.

За кредитним договором від 26 травня 2006
року № 06-1/24 загальна сума
заборгованості згідно з розрахунком
складає 11 707 182 грн 99 коп., з яких:
заборгованість за кредитом - 1 747 932 грн 07
коп. та 903 421,97
доларів США, що еквівалентно 7 218 160 грн 86
коп.; заборгованість за процентами - 560
216 грн 70 коп. та 272 957,19 доларів США, що
еквівалентно 2 180 873 грн 36 коп.

Заперечуючи проти задоволення позову,
ВАТ «Крона» посилалося на неподання
позивачем доказів на підтвердження
суми заборгованості, а також подало
заяву про застосування строку позовної
давності щодо стягнення
заборгованості за кредитом в сумі 587 900
доларів США, заборгованості за
процентами в сумі 176 070,42 доларів США за
кредитним договором від 26
травня 2006 року № 06-1/24 та стягнення пені
в сумі 40 579 грн 29 коп. за кредитним
договором від 22 червня 2004 року № 191.

За клопотанням представника ВАТ
«Крона» ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 10
жовтня 2013 року у справі призначено
судово-економічну експертизу.

Відповідно до висновку
судово-економічної експертизи від 26
червня 2014 року № 8425 експертом
зазначено неможливість у зв'язку із
відсутністю первинних банківських
документів підтвердження розміру
заборгованості ВАТ «Крона» за
кредитним договором від 22 червня 2004
року № 191 в сумі 342 075 грн 71 коп., а також
розміру заборгованості за кредитним
договором від 26 травня 2006 року № 06-1/24 в
сумі 11 707 182 грн 99 коп.

Згідно зі змістом зазначеного висновку
відповідно до поданих на дослідження
бухгалтерських документів (облікових
регістрів), залишок непогашеного
основного боргу («тіло» кредиту) за
кредитним договором № 191
станом на 25 січня 2012 року можливо
підтвердити у сумі 429
097 грн 98 коп.

Водночас указаним висновком експерт
встановив неможливість у зв'язку з
відсутністю розрахункових документів,
які підтверджують погашення основного
боргу, процентів та пені за кредитним
договором, а також нарахування та
погашення комісії, провести
дослідження щодо погашення кредиту,
процентів за кредитом, комісії, пені за
кредитним договором від 22 червня 2004
року № 191 за період з 22 червня 2004 року до
25 січня 2012 року та за кредитним
договором від 26 травня 2006 року
№ 06-1/24 за період 26 травня 2006 року до
25 січня 2012 року.

Виходячи з вимог заявленого позову,
позивач просив стягнути
заборгованість за «тілом» кредиту за
кредитним договором від 22 червня
2004 року № 191 у розмірі 229 540 грн 29 коп.
і саме такий розмір заборгованості, як
встановив апеляційний суд,
підтверджується відповідним
розрахунком та письмовими матеріалами
справи.

Крім того, згідно з указаним експертним
висновком сума грошових коштів, яка
була видана відповідачу ВАТ «Крона» на
виконання умов кредитного договору від
26 травня 2006 року № 06-1/24 за період з 18
липня 2007 року до 24 червня 2008 року,
підтверджується первинними
банківськими документами у розмірі 897
400 доларів США та 947 337
грн 37 коп.; при цьому у зв'язку з
відсутністю в матеріалах справи
первинних бухгалтерських документів
(платіжне доручення, тощо) експертом не
враховано суми траншів: 47 тис. доларів
США, 273 172 грн, 369 тис. грн, 349 623 грн
29 коп. згідно з заявами боржника від 10
квітня 2008 року № 162, від 28 травня 2008 року
№ 237, від 05 червня 2008 року №
251, від 24 червня 2008 року № 277, відповідно.

Під час розгляду апеляційний судом
зазначеної справи представник
позивача надав меморіальні ордери від
05 червня 2008 року № 2, від 25
червня 2008 року № 1, від 29 травня 2008 року
№ 1521-136, від 10 квітня 2008 року № 1590-38 про
перерахування на користь ВАТ «Крона»
коштів у сумі 369 тис. грн, 349 623 грн 29 коп.,
273 172 грн, 47 тис. доларів США, що
еквівалентно 237 350 грн, та виписки про
здійснення перерахування цих коштів
«Рух коштів по рахунку», які
апеляційний суд прийняв як доказ на
обґрунтування заявленого позову та
встановив, що на спростування цих
обставин відповідач належних доказів
не надав.

За таких обставин суд вважав доведеним
факт того, що згідно з умовами
кредитного договору від 26 травня 2006
року № 06-1/24 та додаткових до нього угод
ВАТ «Крона» отримало кредит в розмірі
944 400 доларів США та 1 869 132 грн 66
коп.

Оцінивши обґрунтованість експертного
висновку та узгодженість його з
матеріалами справи, апеляційний суд не
брав його до уваги як доказ з тих
підстав, що він не містить достатньо
об'єктивних даних на спростування
доводів позивача, розрахунків за
«тілом» кредитів та заборгованості, та
підтвердження доводів відповідачів,
суперечить зібраним у справі доказам.

При цьому врахував, що клопотання про
призначення повторної чи додаткової
експертизи сторонами не заявлялося.

За таких обставин апеляційний суд
дійшов висновку, що відповідачами не
надано належних та допустимих доказів
на обґрунтування своїх заперечень щодо
сум отриманих кредитів, сум
заборгованості за «тілом» кредитів та
процентів за користування ними.

Проте такого висновку апеляційний суд
дійшов з порушенням норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Зокрема, поза увагою апеляційного суду
залишилися положення ст. 10 ЦПК
України, згідно з якою цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

У силу вимог ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних
у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Однак, приймаючи від представника
позивача нові докази: вищевказані
меморіальні ордери про перерахування
на користь ВАТ «Крона» грошових коштів
у сумі 369 тис. грн, 349 623 грн 29 коп., 273 172
грн, 47 тис. доларів США,
що еквівалентно 237 350 грн, та виписки про
здійснення перерахування цих коштів
«Рух коштів по рахунку», апеляційний
суд на порушення вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК
України не з'ясував питання про те, чому
ці докази не були подані позивачем до
суду першої інстанції та які поважні
причини зумовили їх неподання.

Крім того, заслуговують на увагу доводи
касаційної скарги ТОВ
«Крона ІВ» про те, що такого банку як
ПАТ «ВіЕс Банк», який в якості банка
платника та одержувача зазначено в цих
меморіальних ордерах, у період з 10
квітня 2008 року до 25 червня 2008 року не
існувало, статут зареєстровано лише 12
грудня 2013 року.

З огляду на вищевикладене не є
безспірним висновок апеляційного суду
про встановлення факту наявності у
відповідача ВАТ «Крона» перед
позивачем ПАТ «Фольксбанк»
заборгованості за кредитним договором
від 22 червня 2004 року № 191 у
розмірі 339 578 грн 75 коп. та
заборгованості за кредитним договором
від 26 травня 2006 року № 06-1/24 у розмірі
11 707 182 грн 99 коп.

Таким чином, переглядаючи справу в
апеляційному порядку, апеляційний суд
допустив порушення норм
процесуального права, що призвело до
неможливості встановити фактичні
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що касаційні скарги
підлягають задоволенню частково, а
ухвалене у справі рішення апеляційного
суду в частині вирішення позову ПАТ
«Фольксбанк» до ВАТ «Крона» про
стягнення заборгованості за кредитним
договором - скасуванню з направленням
справи в цій частині на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції з
підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК
України.

У решті рішення апеляційного суду є
законним і обґрунтованим, відповідає
встановленим судом фактичним
обставинам справи та ґрунтується на
нормах матеріального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Крона ІВ»
та Публічного акціонерного товариства
«ВіЕс Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 25
вересня 2014 року в частині вирішення
позову Публічного акціонерного
товариства «Фольксбанк» до Відкритого
акціонерного товариства «Крона» про
стягнення заборгованості за кредитним
договором скасувати, справу в цій
частині передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного
суду Івано-Франківської області від 25
вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

Г.І. Мостова

О.В. Попович

О.В. Ступак