АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/165/14
інстанції Майдан С.І.
Доповідач: Пузанова Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року січня місяця 21 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Пузанової
Л.В.Суддів:Фурман Т.Г. Чиркової К.Г.при
секретарі:Бараш Ю.М.,з участю адвоката:
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_6, діючого від свого імені та в
інтересах малолітнього ОСОБА_7, на
рішення Комсомольського районного
суду м. Херсона від 04 грудня 2013 року в
справі за позовом ОСОБА_6, діючого від
свого імені та в інтересах
малолітнього ОСОБА_7, до ОСОБА_8 про
визнання права власності на спадкове
майно та припинення права на частку у
спільному майні,

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом про визнання права
власності на спадкове майно,
зазначаючи, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла
його дружина ОСОБА_9, після смерті якої
відкрилась спадщина на частку у
статутному капіталі товариства з
обмеженою відповідальністю «Дружба»,
яку окрім його малолітнього сина
прийняла мати померлої - відповідач по
справі ОСОБА_8. Посилаючись на те, що між
сторонами виник спір щодо визначення
складу спадкового майна, позивач
просив суд з урахуванням його частки у
спільному майні подружжя, визнати за
ним право власності на 3/4 частки у
статутному капіталі зазначеного
товариства в розмірі 9064 грн., визнати за
відповідачем ОСОБА_8 та малолітнім
ОСОБА_7 право власності на 1/6 частку
капіталу в розмірі 2260 грн. за кожним.

В процесі розгляду справи позивач
звернувся до суду із заявою в якій,
діючи від свого імені та в інтересах
малолітнього ОСОБА_7, з врахуванням
послідуючих уточнень, посилаючись на
те, що частка відповідача у статутному
капіталі є незначною і не може бути
виділена в натурі, просив суд припинити
її право на 1/3 частку у спільному майні
з виплатою останній вартості цієї
частки у розмірі 4536 грн.; визнати за ним
та його малолітнім сином ОСОБА_7 право
власності в порядку спадкування за
законом по 1/2 частині у статутному
капіталі товариства з обмеженою
відповідальністю «Дружба» за кожним;
стягнути з відповідача на свою користь
понесені судові витрати зі сплати
судового збору та витрат на правову
допомогу у розмірі 5000 грн.

Рішенням суду від 04 грудня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено за
необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, діючи від
свого імені та в інтересах
малолітнього ОСОБА_7, просить рішення
суду скасувати і ухвалити нове рішення
про задоволення позовних вимог,
зазначаючи, що висновки суду щодо
необґрунтованості заявлених ним вимог
не відповідають обставинам справи в
межах наданих сторонами доказів, які
оцінені судом односторонньо.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу відповідач доводи скарги не
визнала, рішення суду просить залишити
без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів прийшла до
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2
померла ОСОБА_9, після якої залишилася
спадщина у вигляді частки у статутному
капіталі товариства з обмеженою
відповідальністю «Дружба».

Розмір статутного капіталу товариства
складає 13608 грн., які повністю, як єдиний
засновник, внесла ОСОБА_9

Спадкоємцями першої черги за законом
після ОСОБА_9, які прийняли спадщину у
встановленому законом порядку та у
визначний законом строк, є її чоловік -
ОСОБА_6, малолітній син - ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та мати - ОСОБА_8.

Внесок до статутного капіталу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Дружба» зроблений
ОСОБА_9 до реєстрації шлюбу із ОСОБА_7 і
тому відповідно до діючого в Україні
цивільного та сімейного законодавства
є її особистою власністю.

Зазначені обставини сторони, в тому
числі і позивач, який свої вимоги в цій
частині змінив, визнають та в судовому
порядку не спростовують.

Відповідно до вимог ст. 1296 ЦК України
оформлення права на спадщину
відбувається шляхом одержання
свідоцтва про право на спадщину у
нотаріуса.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в постанові «Про судову
практику у справах про спадкування»
від 30 травня 2008 року № 7, свідоцтво про
право на спадщину видається за
письмовою заявою спадкоємців, які
прийняли спадщину в порядку,
установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Звернувшись до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини, позивач
із заявою про видачу свідоцтва про
право на спадщину після спливу
шестимісячного строку з дня відкриття
спадщини не звертався і відмову
нотаріуса в оформленні права на
спадщину не отримував. (а.с. 66, 67).

Враховуючи, що відсутність умов для
одержання позивачем в нотаріальній
конторі свідоцтва про право на
спадщину за законом після ОСОБА_9 не
підтверджено належними та допустимими
доказами, та зважаючи, що право
позивача та його малолітнього сина на
спадкове майно після ОСОБА_9 ніким, в
тому числі відповідачем, не
оспорюється, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що вимоги ОСОБА_6 про
визнання права на спадщину судовому
розглядові не підлягають.

Висновки суду у наведеній вище частині
відповідають обставинам справи в межах
наданих сторонами і досліджених в
судовому засіданні доказів та нормам
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини.

Не спростовують цих висновків і доводи
позивача та заявлені ним вимоги щодо
припинення права відповідачки на
частку у статутному капіталі, оскільки
відповідно до ч. 5 ст. 147 ЦК України
частка у статутному капіталі
товариства з обмеженою
відповідальністю переходить до
спадкоємця фізичної особи - учасника
товариства, якщо статутом товариства
не передбачено, що такий перехід
допускається лише за згодою інших
учасників товариства.

Статутом товариства з обмеженою
відповідальністю «Дружба» визначено,
що частка у статутному капіталі
товариства переходить до спадкоємця
фізичної особи - учасника товариства
без згоди інших учасників товариства
(п. 10.5 Статуту, а.с. 24).

Отже, перехід до відповідачки належної
їй в порядку спадкування за законом
частки у статутному капіталі
товариства не залежить від згоди
позивача (чи розміру цієї частки), а
такий правовий наслідок, як розрахунок
з нею згідно з ч. 5 ст. 147 ЦК України та п.
10.5 Статуту товариства з обмеженою
відповідальністю «Дружба» може
наступити лише у випадку, коли ОСОБА_8
не виявить бажання вступати до
товариства.

В цьому випадку ці розрахунки
підлягають здійсненню відповідно до
положень ст. 148 ЦК України, виходячи із
вартості частини майна, пропорційно її
частці у статутному капіталі
товариства, а не шляхом виплати 1/3
частини розміру статутного капіталу
товариства, як про це зазначає позивач,
який вніс на депозитний рахунок суду 4536
грн. (13608 грн. : 3) для розрахунку з
відповідачкою.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що припинення права на
частку у статутному капіталі
товариства відбувається в порядку,
встановленому ст.ст. 147, 148 ЦК України, а
ст. 365 ЦК України, на яку посилається
позивач в обґрунтування позову в цій
частині і яка регулює припинення права
на частку у спільному майні за вимогою
інших співвласників, на спірні
правовідносини не поширюється.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що не оформивши в
установленому порядку спадкові права
після ОСОБА_9, не з'ясувавши намірів
відповідачки щодо вступу до
товариства, позивач передчасно порушив
перед судом питання щодо розрахунків з
нею за частку у статутному капіталі
товариства.

Доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на законі, належних
доказах і, як такі, що висновки суду не
спростовують, підлягають відхиленню.

Так, колегія суддів не приймає до уваги
посилання позивача на лист державного
нотаріуса від 16.07.2013 року та постанову
про відмову у вчиненні нотаріальної
дії від 08.11.2013 року як на докази, що
свідчать про неможливість оформлення
спадкових прав в нотаріальній конторі,
оскільки направлений на адресу
позивача наведений вище лист носить
інформаційний характер щодо спадкової
справи після ОСОБА_9, а постановою від
08.11.2013 року державний нотаріус відмовив
у вчиненні такої нотаріальної дії, як
видача свідоцтва про право на спадщину
спадкоємцю ОСОБА_9 - ОСОБА_8 через
відсутність правовстановлюючих
документів на приміщення магазину по
АДРЕСА_1. В послідуючому з'ясувалося, що
наведене нерухоме майно належить
товариству з обмеженою
відповідальністю «Дружба», а не
спадкодавцеві (а.с. 67, 73).

Позовні вимоги позивача про визнання
права на спадщину після дружини не
носять характеру спору ні щодо
предмета позову, ні щодо його підстав.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Комсомольського районного
суду м. Херсона від 04 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: