АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
інстанції - Гриньковська Н.Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А.,
Іванченко М.М.

при секретарі Осмолович В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 18 серпня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
пені, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
пояснення представників сторін,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Шевченківського
районного суду м. Києва з вказаною
позовною заявою, в якій поросив
стягнути з відповідача на його користь
пеню в розмірі 287614,80грн. за договором
позики від 22.12.2011р., а також судовий збір
в сумі 2876,16 грн.

В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що 22.12.2011 р. між ним та
відповідачем ОСОБА_3 було укладено
нотаріальний договір безпроцентної
позики на суму 159786,00 грн., що на день
складання договору становило 20000,00
доларів США. Позичальник отримавши
зазначену суму позики взяла на себе
зобов'язання повернути вищевказану
суму до 29.02.2012 року. При цьому, договором
обумовлено, що позичальник у разі
несвоєчасного повернення позики має
сплатити позикодавцю пеню в розмірі 15%
від простроченої суми за кожен місяць
прострочення, а суму позики повернути з
урахуванням офіційно встановленого
індексу інфляції. Отже, посилаючись на
те, що станом на час звернення до суду
відповідач не виконала свої
зобов'язання за договором і не
повернула позику в розмірі 159786,00 грн.,
позивач просив стягнути на свою
користь розмір пені із розрахунку 15%
від простроченої суми за кожен місяць
за період з 01.03.2013 р. по 01.03.2014 р., що
становить 287614,80 грн. ((159786,00 х 15%) х 12 =
287614,80).

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 18 серпня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення пені відмовлено в
повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням,
позивач через свого представника подав
апеляційну скаргу, в якій просив про
його скасування з ухваленням нового
рішення про задоволення позовних вимог
в повному обсязі. В скарзі зазначив, що
судом не дотримано вимог ст. ст. 213, 360-7
ЦПК України, не застосовано норми
матеріального права до спірних
правовідносин, зокрема ст. ст. 549, 599, 610,
611, 612, 1049 ЦК України. Також судом не було
дотримано вимог ч. 3 ст. 209 ЦПК України.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник позивача доводи скарги
підтримав.

Представник відповідача заперечував
проти задоволення скарги.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
постановленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 22.12.2011 року між
ОСОБА_2 (позикодавець) та ОСОБА_3
(позичальник) було укладено договір
позики грошових коштів, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрований за №4646, згідно умов
якого позикодавець передав у
власність, а позичальник прийняла 159786,00
грн., що за курсом НБУ на день складення
договору є еквівалентом 20000,00 доларів
США, з зобов'язанням повернути таку ж
суму до 29.02.2012 р. включно.

Відповідно до п.2 вищевказаного
договору позики, сума позики прийнята в
повному обсязі від позикодавця
позичальником до підписання цього
договору.

Згідно п.8 договору позики, за
прострочення виконання зобов'язань за
цим договором позичальник виплачує
пеню 15% від простроченої суми за кожен
місяць прострочення, а сума позики має
бути виплачена з урахуванням офіційно
встановленого індексу інфляції.

Судом встановлено, і це не
заперечувалося сторонами, що позивач
умови договору виконав належним чином,
а відповідач у зазначений у договорі
позики строк борг в повному обсязі не
повернула.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
21.05.2014 р. у справі №761/6851/13-ц (22-Ц/796/5540/2014)
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 24.01.2014 р. було залишено
в силі в частині стягнення з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 заборгованості за
договором позики в сумі 164750,80 грн.
(основна сума позики разом з 3% річних), а
також судом апеляційної інстанції
прийнято у справі нове рішення про
задоволення позовних вимог в частині
стягнення пені з березня 2012 р. по
березень 2013 р. в розмірі 287614,80 грн.

Судом встановлено, що Святошинським
районним судом м. Києва на виконання
рішень судів було видано виконавчі
листи, але до сьогодні рішення суду
боржником не виконані, примусове
стягнення не здійснено (а.с. 6, 12, 13, 14, 15,
16).

Як видно з довідки ВДВС Святошинського
РУЮ у м. Києва від 15 травня 2014 року (а с.
15) сплачені по зведеному виконавчому
провадженню суми є незначними та
основну суму боргу в розмірі 159 786 грн.
не покривають.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов`язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України
боржник зобов`язаний виконати свій
обов`язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов`язання чи
звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов`язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов`язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов`язковим для виконання сторонами.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
наступного:

Розмір пені, стягнутої на користь
позивача рішенням Апеляційного суду м.
Києва від 21.05.2014 р. у справі №761/6851/13-ц
(22-ц/796/5540/2014) обраховано у відповідності
до умов договору позики - 15% від
простроченої суми за кожен місяць
прострочення, та стягнуто за однин рік -
з березня 2012 р. по березень 2013 р.- 287614,80
грн. Суд дійшов висновку, що повторна
вимога про сплату позичальником пені
за договором позики, хоча і за інший
період, яка є явно завищеною, не
відповідає передбаченим ч. 3 ст.509 та ч.
ч. 1, 2 ст.627 ЦК України засадам
справедливості, добросовісності,
розумності як складовим елементам
загального конституційного принципу
верховенства права.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком районного суду, так як він не
в повній мірі відповідає встановленим
обставинам справи та вимогам закону
виходячи з наступного.

Згідно п.8 укладеного між сторонами
договору позики, за прострочення
виконання зобов'язань за цим договором
позичальник виплачує пеню 15% від
простроченої суми за кожен місяць
прострочення, а сума позики має бути
виплачена з урахуванням офіційно
встановленого індексу інфляції.

Так, відмовляючи в задоволенні позову
суд не врахував, що пеня це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір поки
зобов`язання не буде виконано. ЇЇ
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Право на позов про стягнення пені за
кожен місяць виникає щомісяця на
відповідну суму.

З матеріалів справи вбачається та
встановлено колегією суддів на стадії
апеляційного розгляду, що ухвалою
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13.08.2014 року рішення
Апеляційного суду м. Києва від 21.05.2014
року в частині стягнення пені та
судових витрат скасовано, справу
передано на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
13.11.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 24 січня 2014 року в
частині вирішення позовних вимог про
стягнення пені та розподілу судових
витрат скасовано та ухвалено в цій
частині нове рішення наступного
змісту.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
пеню в сумі 150000 грн. 00 коп. та в рахунок
відшкодування витрат по оплаті
судового збору 1720 грн. 50 коп.

Ухвалюючи вищевказане рішення колегія
суддів виходила з того, що розмір пені
майже вдвічі перевищує суму основного
зобов'язання, яке становить 159786 грн., що
є істотною обставиною та дає підстави
для зменшення розміру пені з 287614,80 грн.
до 150000 грн.

Таким чином апеляційним судом, під час
розгляду іншої справи, встановлено, що
за попередній рік прострочення
виконання зобов`язання боржник
зобов`язаний сплатити пеню в сумі 150 000
грн.

Колегія суддів не може погодитись з
висновком районного суду, що стягнення
пені з відповідача за наступний рік
прострочення не буде відповідати
засадам справедливості, тому, що в
договірних відносинах вказані засади
повинні діяти як на боржника так і на
кредитора, який протягом тривалого
часу не може отримати свої кошти.

Так, як зобов'язання за договором
позики на даний момент не виконане, як
і не виконане рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 24 січня 2014
року та рішення Апеляційного суду м.
Києва від 13.11.2014 року, позивач має право
на отримання пені за заявлений ним в
позовній заяві період .

Проте колегія вважає за необхідне
застосувати ч.3 ст. 551 ЦК України,
відповідно до якої розмір неустойки
може бути зменшений за рішенням суду,
якщо він значно перевищує розмір
збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції не врахував, що у позивача по
даній справі також існує не виконане
грошове зобов`язання перед
відповідачкою на суму 258 543 грн., що
підтверджується копіями судових
рішень про стягнення вказаної суми.

Представник позивача в судовому
засіданні визнав, що вказане
зобов`язання , в період за який позивач
просив стягнути неустойку, і по даний
час, він не виконав.

Ця обставина є істотною, оскільки в
разі виконання позивачем своїх
грошових зобов`язань, відповідачка
мала б можливість повернути позику за
не повернення якої позивач продовжує
нараховувати пеню.

Таким чином, колегія вважає за можливе,
з врахуванням уже стягнутої пені в сумі
150 000 грн. за попередній рік
прострочення, зменшити розмір пені за
період з 01 березня 2013 до 01 березня 2014
року до 9 000 грн.

Такий розмір пені буде на думку колегії
відповідати , вимогам Закону, загальним
засадам справедливості та принципам
верховенства права та не призведе до
незаконного збагачення позивача.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо
суд апеляційної або касаційної
інстанції, не передаючи справи на новий
розгляд, змінює рішення або ухвалює
нове, суд відповідно змінює розподіл
судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір», судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про державний
бюджет України на 2014 рік», розмір
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі становить: - 1218
гривень.

Так, відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4
Закону України «Про судовий збір»
ставка судового збору за подання заяви
майнового характеру становить 1 %
відсоток ціни позову, але не менше 0,2
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 3 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Згідно п.п. 8 п. 1 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» апеляційна скарга на
рішення суду має бути оплачена в
розмірі 50 % ставки, що підлягає сплаті
при поданні позовної заяви, іншої заяви
й скарги, а з майнових спорів - ставки,
обчисленої, виходячи з оспорюваної
суми за подання апеляційної скарги.

Згідно з п. 39 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 10 від 17.10.2014 року «Про
застосування судами законодавства про
судові витрати у цивільних справах», У
разі якщо суд на підставі частини
третьої статті 551 ЦК зменшує розмір
неустойки, витрати позивача, пов'язані
зі сплатою судового збору,
відшкодовуються за рахунок
відповідача у сумі, сплаченій
позивачем за позовною вимогою, яка
підлягала б задоволенню, якби
зазначений розмір судом не було
зменшено.

За подачу позовної заяви позивачем
сплачено судового збору 2876 грн. 16 коп., а
за подання апеляційної скарги 1438 грн. 07
коп. (а.с. 1, 77), який також підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 18 серпня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення
наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_2. (РНОКПП НОМЕР_2) пеню в
розмірі 9000 грн. 00 коп., а також судові
витрати 4314 грн. 23 коп., а всього
загальну суму 13314 (тринадцять тисяч
триста чотирнадцять грн.) 23 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20-ти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий :
Судді: