РІШЕННЯ

Іменем України

10.09.2014 р. Франківський районний суд
м.Львова в складі:

головуючого-судді
Мартинишин М.О.

при секретарі
Каленчука М.А.

розглянувши у судовому засіданні
м.Львові цивільну справу за позовом
ОСОБА_1

до Франківської районної
адміністрації Львівської міської ради,

треті особи: Житлово-будівельний
кооператив №73, ОСОБА_2, П'ята Львівська
державна нотаріальна контора

про визнання права власності, -

встановив:

позивач звернувся в суд із позовом в
якому просить визнати за нею право
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивують тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її баба
ОСОБА_3, після смерті якої відкрилась
спадщина на майно, а саме на квартиру,
що розташована за адресою: АДРЕСА_2. Ще
за життя, 10.07.1991 року ОСОБА_3 скала
заповіт на неї, згідно з яким заповіла
її квартиру АДРЕСА_1. ОСОБА_3, за життя
була членом житлово-будівельного
кооперативу №73, сплатила всі належні
їй внески, та 25.02.1985 року їй було видано
ордер №14749 на вказану квартиру. З осені
2011 року вона постійно проживала з
бабцею ОСОБА_3. 22.04.2013 року позивачка
звернулася до П'ятої Львівської
державної нотаріальної контори для
прийняття спадщини за заповітом. Однак,
в нотаріальній конторі відмовили, що
видати свідоцтво про прийняття
спадщини на майно, яке залишилось після
смерті її баби, не можуть, з відсутністю
правовстановлюючих документів на
квартиру АДРЕСА_1. Оскільки вона не можу
отримати від нотаріуса П'ятої
Львівської державної нотаріальної
контори свідоцтва про право власності
за заповітом на вказану квартиру, що
розташована за адресою: АДРЕСА_2,
загальною площею 43,4 кв.м., а тому вважає,
що її право та інтереси порушені як
спадкоємця, а тому вона змушена
звертається до суд за захистом такого.
Просить позов задоволити.

В судовому засіданні позивачка позовні
вимоги підтримала, надала суду
пояснення, аналогічні викладеним в
позовній заяві. Просить позов
задоволити

Представник відповідача, представники
третіх осіб Житлово-будівельного
кооперативу №73 та П'ятої Львівської
державної нотаріальної контори у
судове засідання не з'явилися, про
причини своєї неявки суд не повідомили,
хоча належним чином були повідомленні
про день, час та місце слухання справи,
а тому суд вважає, що справу слід
слухати у їх відсутності на підставі
наявних у справі даних чи доказів,
достатніх для постановлення рішення,
проти чого і не заперечили позивач та
третя особа ОСОБА_2.

Третя особа ОСОБА_2 у судовому
засіданні позов визнала та пояснили, що
позивачка є спадкоємцем за заповітом
після смерті їхньої бабці ОСОБА_3. Однак
вони не претендує на майно спадкодавця,
оскільки квартира АДРЕСА_1 має належати
позивачу. Просить позов задовольнити.

Заслухавши пояснення позивача та
третьої особи ОСОБА_2, дослідивши
матеріали справи та всі фактичні
обставини справи, на яких ґрунтуються
позовні вимоги, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд приходить до висновку, що
уточнений позов підставний та підлягає
до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду
може звернутись кожна особа за
захистом своїх порушених прав, а також
інтересах інших осіб у випадках
встановлених законом.

Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім випадків
встановлених цим кодексом. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, за життя
була членом житлово-будівельного
кооперативу №73, сплатила всі належні
їй внески, та 25.02.1985 року їй було видано
ордер №14749 на квартиру АДРЕСА_1.

10.07.1991 року ОСОБА_3 скала заповіт на
позивачку, згідно з яким заповіла
останній квартиру АДРЕСА_1 (а.с.7).

Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 померла(а.с.6)
та після її смерті відкрилась спадщина
на квартиру, що розташована за адресою:
АДРЕСА_2.

Як вбачається із довідки
Житлово-будівельного кооперативу №73
від 11.12.2012 року за №85, що ОСОБА_1
проживає і прописана за адресою:
АДРЕСА_2 та те, що вказана квартира
повністю виплачена її бабцею ОСОБА_3.

22.01.2013 року ОСОБА_1 звернулася із заявою
до П'ятої Львівської державної
нотаріальної контори про прийняття
спадщини за заповітом(а.с.8) Однак
державний нотаріус П'ятої Львівської
державної нотаріальної контори
постановою від 22.04.2013 року №1177/01-16
відмовив позивачці у видачі свідоцтва
про право на спадщину за заповітом на
квартиру АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, в зв'язку
з відсутністю правовстановлюючих
документів на квартиру АДРЕСА_1.

Згідно ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України
спадкування є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). Спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом. До складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

При житті ОСОБА_3 не оформила документи
про право власності на спірну квартиру
АДРЕСА_1. Внаслідок чого позивач не
може оформити право власності на
вищевказану квартиру після смерті
бабці ОСОБА_3 з приводу чого отримала
відмову у державаного нотаріуса.

У відповідності до положень ст.ст.316, 321
ЦК України правом власності є право
особи на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб. Право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із п.2 постанови Пленуму
Верховного суду України від 22 грудня 1995
року № 20 «Про судову практику у справах
за позовами про захист права приватної
власності» судовий захист права
приватної власності громадян може,
зокрема, здійснюватися шляхом розгляду
справ за позовами про визнання права
власності на майно.

Згідно із ст. 1 Першого Протоколу від
20.03.1952р. до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 04.11.1950 р.
кожна фізична або юридична особа має
право мирно володіти своїм майном.
Ніхто не може бути позбавлений своєї
власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права.

В свою чергу положення статті 13
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 04.11.1950 р.
передбачають, що кожен, чиї права та
свободи, визнані в цій Конвенції, було
порушено, має право на ефективний засіб
юридичного захисту в національному
органі, навіть якщо таке порушення було
вчинене особами, які здійснювали свої
офіційні повноваження.

Згідно ч.2 ст.328 ЦК України право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не
встановлена судом.

Відповідно до ст.292 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст.
3 ЦПК України кожна особа має право на
захист свого цивільного права.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України
способами захисту цивільного права та
інтересів є визнання права, припинення
дії, яка порушували право. Суд може
захистити цивільне право і інтерес
іншим способом, що встановлений
договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд вважає, що визнання права власності
на квартиру в порядку спадкування за
заповітом є єдиним можливим способом
захисту порушених прав позивачки.

Керуючись статтями 3, 4, 8, 10, 11, 15, 30, 60, 61, 169
209, 212-215, 218 Цивільного процесуального
кодексу України, статтями 4, 15, 16, 321, 328,
383, 392, 1216-1218, 1223, 1258, 1261, 1268 -1270 Цивільного
кодексу України, суд,- -

вирішив:

позов задовольнити

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Мартинишин М.О.