АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай
Л.Д.,

суддів: Семенюк
Т.А., Шиманського В.Й.

при секретарі:
Хилюк І.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою
через представника ОСОБА_2 на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
29 листопада 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до Головного управління юстиції
в м. Києві, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4
про тлумачення заповіту,

в с т а н о в и л а :

у вересні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, в якому просив
постановити рішення про тлумачення
заповіту ОСОБА_5, яким визначити, що
земельна ділянка АДРЕСА_1, яка належала
померлій ОСОБА_5 на праві приватної
власності відноситься до складу
спадкового майна за заповітом та
підлягає передачі спадкоємцю за
заповітом ОСОБА_1 разом із садовим
будинком, зеленими насадженнями та
будівлями.

В обґрунтування позову зазначав, що за
заповітом від 24.11.1994 року спадкове
майно ОСОБА_5 у вигляді садового
будинку, а також зелені насадження та
будівлі, що знаходяться в садівничому
товаристві "Восточний" Дарницького
району м. Києва, будинок під номером 10
переходить до ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_5 померла та у Десятій київській
державній нотаріальній конторі
заведено спадкову справу. Листом цієї
нотаріальної контори йому повідомлено
про те, що земельна ділянка, на якій
знаходиться садовий будинок не
зазначена у заповіті і входить у склад
спадщини за законом, відповідно до чого
ОСОБА_1 має право на отримання у
спадщину за законом у власність лише 1/3
частини земельної ділянки.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 29.11.2013 року у задоволенні
позову відмовлено.

№ апеляційного провадження: Справа №
22-ц-796/806/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Кириченко
Н.О.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Махлай Л.Д.Не погоджуючись з
даним рішенням суду, ОСОБА_1 через
представника подав апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове про задовлення позову.
Посилається на неправильне
застосування норм матеріального і
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, неправильну
оцінку доказів. А саме, суд не звернув
уваги на те, що оспадкоємиця за життя
розпорядилася всім належним їй майном,
не врахував положення ст. 1225 ЦК України,
згідно з якою до спадкоємців житлового
будинку, інших будівель і споруд
переходить право власності або право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, а також не
врахував судову практику, зокрема
рішення Личаківського районного суду
м. Львова.

У судовому засіданні представники
апелянта ОСОБА_8 та ОСОБА_2 підтримали
апеляційну скаргу та просили її
задовольнити.

Інші особи в судове засідання не
з`явилися, про день та час розгляду
справи повідомлені у встановленому
законом порядку, причини неявки не
повідомили, у зв`язку з чим колегія
суддів вважає за можливе розгляд
справи у їх відсутності, за правилами ч.
2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з`явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
24.11.1994 року державним нотаріусом
Тринадцятої київської державної
нотаріальної контори посвідчено
заповіт ОСОБА_5, яка заповіла ОСОБА_1
належний їй на праві власності садовий
будинок, а також зелені насадження та
будівлі, що знаходяться в садівничому
товаристві "Восточний" Дарницького
району м. Києва Ніжні Сади-ІІ, по
АДРЕСА_1.

Згідно Державного акту на право
приватної власності на землю від 09.06.2000
року земельну ділянку площею 0,0611 га для
ведення садівництва,яка знаходиться у
АДРЕСА_1 передано ОСОБА_5 у приватну
власність на підставі рішення
Київської міської ради від 18.11.1999 року
№ 99-5/601.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5
відкрилася спадщина та Десятою
київською державною нотаріальною
конторою заведена спадкова справа за №
1296/2010.

ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на
спадщину за заповітом на садовий
будинок під номером десять з
відповідними надвірними будівлями та
спорудами, що знаходиться в садовому
товаристві «Восточне» Дарницького
району м. Києва по АДРЕСА_1

У видачі свідоцтва про право на
спадщину на земельну ділянку Десятою
київською державною нотаріальною
конторою відмовлено з посиланням на те,
що земельна ділянка не зазначена у
заповіті, а відтак спадкоємцями за
законом цієї земельної ділянки є діти
померлої: ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
текст заповіту щодо садового будинку з
іншими будівлями та зеленими
насадженнями є чітким та зрозумілим,
земельна ділянка на час складання
заповіту заповідачу не належала та її
воля щодо земельної ділянки у заповіті
не висловлена.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають
встановленим у справі обставинам та
нормам матеріального і процесуального
права.

Відповідно до ст. 1256 ЦКУкраїни,
спадкоємці вправі здійснити
тлумачення заповіту після відкриття
спадщини.

У разі спору між спадкоємцями
тлумачення заповіту здійснюється
судом відповідно до ст. 213 цього
Кодексу.

Таким чином згідно із зазначеною
нормою спір щодо тлумачення заповіту
розглядається між спадкоємцями.
Позивач же звернувся з позовом до
Головного управління юстиції у м.
Києві, яке не є спадкоємцем після
смерті ОСОБА_5 та вимог до спадкоємців
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не заявляв.

Згідно з ч. 3 та ч. 4 ст. 213 ЦК України при
тлумаченні змісту правочину беруться
до уваги однакове для всього змісту
правочину значення слів і понять, а
також загальноприйняте у відповідній
сфері відносин значення термінів.

Якщо за правилами, встановленими ч. 3
цієї статті, немає можливості
визначити справжню волю особи, яка
вчинила правочин, до уваги беруться
мета правочину, зміст попередніх
переговорів, усталена практика
відносин між сторонами, звичаї
ділового обороту, подальша поведінка
сторін, текст типового договору та інші
обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1236 ЦК України заповідач
має право охопити заповітом права та
обов'язки, які йому належать на момент
складення заповіту, а також ті права та
обов'язки, які можуть йому належати у
майбутньому. Заповідач має право
скласти заповіт щодо усієї спадщини
або її частини.

Заповіт ОСОБА_5 було складено 24.11.1994
року.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що на час складення
заповіту спірна земельна ділянка
заповідачу на праві власності не
належала. Заповіт не містить даних про
те, що за ним до спадкоємця перейдуть
будь - які права чи майно, набуте
заповідачем в майбутньому.

Із змісту заповіту вбачається, що
ОСОБА_5 заповіла садовий будинок, а
також зелені насадження та будівлі, що
знаходяться в садівничому товаристві
"Восточний" Дарницького району м. Києва
Ніжні Сади-ІІ, по АДРЕСА_1, а не саму
земельну ділянку, яка їй у власність
надана не була.

У 1999 році ОСОБА_5 самостійно
реалізувала належне їй право на
отримання земельної ділянки у
власність та 09.06.2000 року отримала
Державний акт на право приватної
власності на землю.

Правом, передбаченим ст. 1254 ЦК України,
згідно з якою заповідач мала право у
будь-який час скасувати заповіт,
скласти новий заповіт, чи внести до
заповіту зміни, ОСОБА_5 не скористалась.

За таких обставин висновки суду першої
інстанції відповідають встановленим
обставинам справи та нормам
матеріального права.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова, копія якого роздрукована з
єдиного реєстру судових рішень та
додана до апеляційної скарги не
стосується сторін у даній справі, а
тому не є преюдицією при розгляді
даного спору.

Предметом даного спору не є визначення
порядку користування житловим
будинком чи земельною ділянкою, а тому
доводи апеляційної скарги щодо не
застосування судом до спірних
правовідносин ст. 1225 ЦК України колегія
суддів вважає безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
прийшла до висновку, що рішення є
законним і обґрунтованим і не може бути
скасоване з підстав, викладених у
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 29 листопада 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді