Справа № 310/1155/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

05 березня 2014 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

у складі: головуючого судді Парій О.В.,

при секретарі - Мирошниченко Н.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з заявою, в якій просить: - визначити місце проживання малолітнього громадянина України ОСОБА_1 Семі, який народився 31 липня 2009 року в м.Бердянськ Запорізької області, з нею матірю, громадянкою України, ОСОБА_1 ОСОБА_2, яка народилася 25 вересня 1981 року в м.Запоріжжя; - відібрати малолітнього громадянина України ОСОБА_1 Семі, ІНФОРМАЦІЯ_1, у його батька громадянина Туніської республіки ОСОБА_1 Рафіка, ІНФОРМАЦІЯ_2, та передати матері громадянці України ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позивач надала суду заяву про забезпечення позову. В заяві зазначено, що відповідач перешкоджає їй у спілкуванні з сином та вже намагався незаконно, без її письмового нотаріально посвідченого дозволу вивезти дитину за кордон. 10.01.14 р. він без її відома забрав сина з дошкільної учбової установи № 40 «Калінка», при цьому не попередивши її про свої наміри, відключив всі засоби зв'язку, та не повідомив її про місце знаходження дитини, термін перебування, фізичне і психологічне здоров'я сина. 17.01.14 р. відповідач намагався виїхати за кордон спільно з сином, не повідомивши її та не отримавши на це нотаріально посвідченого дозволу на здійснення таких дій. Силами працівників Державної Прикордонної Служби у Дніпропетровському аеропорту відповідача та дитину не випустили. 19.01.14 вона зателефонувала до Бердянського МВ ГУМВС в Запорізькій області стосовно дій відповідача та здійснення ним викрадення сина. 05.02.14 р. позивач з'явився до Бердянського МВ ГУМВС В із поясненнями про те, що вони разом із сином подорожували по території України, позивачем були надані свідчення та його відпустили, але дитину їй так і не повернули. На даний момент вона знаходиться у повному невіданні про стан здоров'я сина як фізичного так і психологічного. Впевнена, що дитина знаходиться під психологічним впливом відповідача та він негативно впливає на психіку дитини тим, що постійно розповідає погану інформацію про рідну мати та налаштовує дитину проти матері, чим наносить непоправну шкоду дитині. Їй стало відомо, що відповідач має намір вивезти дитину за межі території України. Просить забезпечити позов шляхом заборони ОСОБА_1 Рафіку, громадянину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, місце народження м.Габес, Республіки Туніс, вивозити малолітнього сина ОСОБА_1 Семі, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_5, місце народження м.Бердянськ, за кордон. Також, просить заборонити Державній Прикордонній Службі України перетин кордону України малолітній дитині ОСОБА_1 Семі, громадянином України, ІНФОРМАЦІЯ_5, місце народження м.Бердянськ, без її письмової нотаріально посвідченої згоди.

Заяву про забезпечення позову розглянуто без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ст. 153 ЦПК України.

Аналізуючи докази, розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_1 Рафіка про визначення місця проживання дитини, про відібрання дитини, третя особа орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Бердянської міської ради, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.ст. 151, 152 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Види забезпечення позову мають бути сумірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі предявлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Пропуск громадян через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами підрозділу охорони державного кордону.

Суд приходить до висновку, що порядок перетинання державного кордону громадянами України визначений законодавчо. Зазначеним порядком встановлена можливість виїзду з України громадян, які не досягли 16-річного віку, не тільки за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків, а й без такої згоди. Дотримання зазначеного порядку покладено, зокрема, на Державну прикордонну службу України підчас пропуску громадян через державний кордон.

Суд приходить до висновку, що забезпечення позовних вимог шляхом заборони одному з батьків вивезення малолітньої дитини без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, а також шляхом заборони Державній прикордонній службі України перетину кордону малолітній дитині без нотаріально посвідченої згоди одного з батьків фактично дублюватиме визначений нормативно-правовим актом порядок перетинання державного кордону громадянами України. Крім цього, заявником не зазначено докази в підтвердження обставини, що відповідач має намір виїзду за кордон разом з малолітньою дитиною.

Враховуючи викладене в задоволенні заяви про забезпечення позову належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 151-153, 210, 293, 294 ЦПК України (2004 рік), суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову, відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: О.В.Парій