Справа №582/684/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Жмурченко В. Д.Номер
провадження 22-ц/788/321/14 Суддя-доповідач -
Семеній Лідія. Іванівна. Категорія - 23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

Головуючого - Семеній Л. І.,

суддів - Шевченка В. А., Бойка В. Б.,

з участю секретаря судового засідання -
Кияненко Н.М.

з участю секретаря судового засідання -
Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_3, яка діє в
інтересах малолітнього сина ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_7

на рішення Недригайлівського
районного суду Сумської області від 20
грудня 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_3 в інтересах
малолітнього сина ОСОБА_8, ОСОБА_5,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю
«Дружба-Нова», третя особа - Відділ
Держземагенства у Недригайлівському
районі Сумської області,

про визнання договорів оренди землі
недійсними,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Недригайлівського районного
суду Сумської області від 20 грудня 2013
року у задоволенні позову ОСОБА_4,
ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_5, ОСОБА_6
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивачів ОСОБА_7, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального права, просить рішення
скасувати та ухвалити нове про
задоволення позову.

Він зазначає, що позивачі у письмовій
формі висловлювали свою незгоду на
державну реєстрацію договорів оренди
землі, згоди по всім істотним умовам
договору з ними не досягнуто. Умови
договору суперечать вимогам
земельного законодавства.

Сторони належним чином повідомлені про
час та місце розгляду справи, але в
судове засідання не з'явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що спірні договори відповідають
вимогам чинного законодавства, на
момент їх укладення сторонами було
досягнуто згоди по всіх істотних
умовах договорів, а тому відсутні
підстави для визнання їх недійсним.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, оскільки він
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Так, судом першої інстанції правильно
встановлено та з матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_8, ОСОБА_5, 1976 року
народження, ОСОБА_5, 1977 року народження,
та ОСОБА_6 є власниками земельних
ділянок, розташованих на території
Деркачівської сільської ради
Недригайлівського району Сумської
області, призначенням яких є ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, що підтверджується
державними актами на право приватної
власності на землю (а.с.186, 55-57, 82-84, 163).

01.09.2010 року між ОСОБА_3, законним
представником малолітнього ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_3, іншими позивачами зокрема
та відповідачем були укладені договори
оренди земельних ділянок, які
зареєстровані у Недригайлівському
районному відділі Держкомзему, записи
від 31.01.2012 року №№07248, 07224,
07229, 07169 (а.с. 182-184, 191-194, 143-145,
159-161).

В цей же день сторонами договору були
підписані акти визначення меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості), а 31.01.2012 року - акт
приймання-передачі земельних ділянок
(а.с.185, 195, 146, 162).

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Частиною першою ст.15 ЦК України
визначено право кожної особи на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Звертаючись з даними позовними
вимогами, позивачі вказували на те, що
спірними договорами суттєво
звужуються та порушуються їх права.
Вказують, що вони, кожен окремо,
зверталися до Держкомзему із заявами
не реєструвати зазначений договір
через його невідповідність вимогам
закону, вказують, що між ними та
відповідачем відсутня згода у належній
письмовій формі за всіма істотними
умовами договору, тому просять визнати
спірні договори недійсним вцілому.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину
(зміст правочину, необхідний обсяг
цивільної дієздатності, волевиявлення
учасника правочину, форма правочину,
реальне настання правових наслідків,
врахування інтересів дітей при
укладенні правочину).

Статтею 15 Закону України «Про оренду
землі» від 06 жовтня 1998 року №161-XIV, в
редакції від 17 серпня 2010 року,
визначені істотні умови договору, а
також зазначено, що відсутність у
договорі однієї з істотних умов, а
також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19
цього Закону є підставою для відмови в
державній реєстрації договору оренди,
а також для визнання договору
недійсним відповідно до закону.

Зі змісту оспорюваних правочинів
вбачається, що такі істотні умови як
об'єкт оренди, строк дії договору,
орендна плата, умови використання,
збереження земельної ділянки, умови і
строки передачі земельної ділянки в
оренду, умови повернення земельної
ділянки, обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки, ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини,
відповідальність сторін в цих
договорах передбачені, свою згоду на ці
та інші умови договору позивачі надали
шляхом їх підписання.

Посилання заявника апеляційної скарги
щодо недотримання письмової форми
правочинів є безпідставними та
спростовуються копіями договорів, що
містяться в матеріалах справи.

З аналізу пунктів 3. 2 та 12. 5 спірного
договору оренди слідує, що ці умови
відповідають положенням ст.ст.32, 33
Закону України «Про оренду землі», у
редакції, яка діяла на момент укладення
договору.

Посилання апелянта на незастосування
судом положень Розділу Х Земельного
кодексу України (п.14, п.п. «б» п.15) є
помилковими, оскільки умовами
оспорюваного договору, зокрема п.6.2, не
передбачено відчуження земельної
ділянки, а обумовлена в п.9.3 договору
можливість вносити право оренди до
статутного фонду у порядку та на умовах
визначених законодавством не
суперечить положенням ч. 5 ст. 93 ЗК
України.

Не погоджується колегія суддів і з
доводами апелянта в частині
відсутності волевиявлення позивачів
на укладення спірних договорів оренди
землі.

За змістом ч.1ст.638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов.

Частиною першою статті 20 Закону
України «Про оренду землі» у редакції,
яка була чинною на час виникнення
спірних правовідносин, передбачено, що
укладений договір оренди землі
підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ст.18 цього Закону договір
оренди землі набирає чинності після
його державної реєстрації.

Отже, учасники правочину, дійшовши
згоди щодо всіх істотних умовах
договору оренди землі, складають і
підписують відповідний письмовий
документ, надаючи згоді встановленої
форми.

Разом із тим, цивільні права та
обов'язки, на досягнення яких було
спрямоване волевиявлення учасників
при укладенні спірного договору,
набуваються після відповідної
державної реєстрації.

Статтею 2 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень» у редакції, яка
була чинною на час виникнення спірних
правовідносин, визначено, що державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Волевиявлення є важливими чинником,
без якого неможливо вчинення
правочину, що узгоджується зі свободою
договору, установленою статтею 627 ЦК
України.

Своє волевиявлення на укладення
договору учасник правочину виявляє в
момент досягнення згоди з усіх
істотних умов, складання та скріплення
підписом письмового документа, в якому
фіксуються правові наслідків.

Оскільки реєстрація договору є
адміністративним актом, який
вчиняється поза межами договірних
відносин, тому прохання учасника
правочину не здійснювати реєстрацію
договору оренди земельної ділянки,
волевиявлення на укладення якого він
виявляв у момент досягнення згоди з
усіх істотних умов, складання та
скріплення підписом письмового
документа, не є підставою для визнання
договору недійсним у порядку,
визначеному ч.3 ст.203 та ч.1 ст.215 ЦК
України.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують та не
містять обставин, які є підставою для
зміни чи скасування оскарженого
рішення.

За таких обставин, висновок місцевого
суду про відсутність підстав для
визнання договорів оренди недійсними є
законним і обґрунтованим.

Колегією суддів не виявлено
неправильного застосування норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права, які могли б бути
підставою для зміни чи скасування
рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3,
яка діє в інтересах малолітнього сина
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_7,
відхилити.

Рішення Недригайлівського районного
суду Сумської області від 20 грудня 2013
року в даній справі залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -