Ухвала

іменем україни

05 лютого 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.

суддів: Євграфової
Є.П., Завгородньої І.М.,

Журавель В.І.,
Іваненко Ю.Г.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» на рішення
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 04 липня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 06 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк «Надра» (
далі - ПАТ КБ «Надра») звернулося до
суду з позовом, у якому просило
стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за
кредитним договором, яка становить 247 561
грн 68 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначав, що 24
вересня 2008 року між банком та ОСОБА_3
був укладений кредитний договір №
147/П/21/2008-840, за яким остання отримала
кредит у сумі 19 048,88 доларів США зі
сплатою 14,35 % річних та кінцевим
терміном повернення до 17 вересня 2015
року.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем кредитних зобов'язань
утворилася заборгованість на вказану
вище суму, яку просив стягнути.

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 04 липня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 06 листопада 2013 року,
позовні вимоги ПАТ КБ «Надра»
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«Надра» суму боргу за кредитним
договором у сумі 29 079,05 доларів США
(еквівалент у гривнях становить 232 341
грн 61 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Надра»,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ухвалені судові
рішення й ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов у повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судові рішення не
відповідають.

Судом першої інстанції під час
розгляду справи встановлено, що 24
вересня 2008 року між ПАТ КБ «Надра» та
ОСОБА_3 був укладений кредитний договір
№ 147/П/21/2008-840, відповідно до якого
остання отримала кредит на придбання
автотранспортного засобу на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості та платності грошові кошти
в сумі 19 048 доларів США 88 центів із
розрахунку 14,35 % річних та кінцевим
терміном повернення 17 вересня 2015 року.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
й апеляційний суд, виходив з того, що
позичальник ОСОБА_3 не
виконує взятих на себе зобов'язань за
кредитним договором, має прострочену
заборгованість, яка повинна бути з неї
стягнута.

Відмовляючи ПАТ КБ «Надра» у
задоволенні вимог в частині стягнення
пені за прострочення позичальником
строку погашення кредиту та штрафу за
порушення умов договору, зазначили, що
таке стягнення є подвійною
відповідальністю.

З такими висновками погодитися не
можна, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Обґрунтовуючи підставність позову, ПАТ
КБ «Надра» посилалось на те, що ОСОБА_3
зобов'язання за кредитним договором
належним чином не виконувала,
внаслідок чого виникла заборгованість
у сумі 30 983,94 доларів США,
еквівалент у гривнях становить
247 561 грн 68 коп., яка
складається із заборгованості за
кредитом в сумі 18 610,15 дол. США, що
еквівалентно 14 8695 грн 10 коп.,
заборгованості зі сплати відсотків в
сумі 615,85 дол. США, що еквівалентно 68 840
грн 63 коп., пені за прострочення сплати
кредиту в сумі 1 853,05 дол. США, що
еквівалентно 14 805 грн. 90 коп.,
несплаченого штрафу за порушення умов
кредитного договору в сумі 1 904,89
дол. США, що еквівалентно 15 220 грн 06 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 546
та ст. 549 ЦК України виконання
зобов'язання забезпечується, зокрема,
неустойкою, яка визначається як пеня та
штраф і є грошовою сумою або іншим
майном, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення
зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст.
611 ЦК України).

Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК
України).

Виходячи з аналізу
зазначених статей, штраф є
відповідальністю, яка залежить лише
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання й у часі
визначається з настанням однієї з
подій як невиконання або неналежне
виконання зобов'язання.

Пенею ж є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання, тобто
встановлює певні юридичні наслідки у
вигляді обов'язку сплатити певну суму,
яка залежить не тільки від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання, а й від часу такого
невиконання.

Тобто пеня та штраф є
видами відповідальності за різні
порушення зобов'язань боржником.

Штраф має разовий
характер, тобто вичерпується з
настанням самого факту порушення
зобов'язання.

Відповідно до п. 4.2.5 кредитного
договору банк має право вимагати
дострокового виконання зобов'язань
щодо повернення кредиту, сплати
нарахованих відсотків та інших
платежів, передбачених кредитним
договором, можливих штрафних санкцій,
якщо відповідачка несвоєчасно чи не в
повному обсязі сплатить черговий
платіж.

Згідно з п. 5.1 кредитного договору у
разі прострочення відповідачкою
строку сплати мінімально необхідного
платежу по погашенню кредиту,
відповідачка сплачує позивачу пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла
на час виникнення заборгованості, від
несвоєчасно сплаченої суми за кожен
день прострочення.

Пунктом 5.2. кредитного договору
передбачено, що у разі порушення
позичальником вимог п.п. 4.3.1., 4.3.2., 4.3.7.,
4.3.9., 4.3.10. цього договору він
зобов'язаний сплатити банку штраф у
розмірі 10 % від суми кредиту,
визначеного у п. 1.1. цього договору за
кожен випадок.

З матеріалів справи вбачається, що на
момент укладення кредитного договору
між позичальником та закритим
акціонерним товариством «Українська
страхова компанія «Княжа» було
укладено договір добровільного
страхування транспортних засобів
від 24 вересня 2008 року №
06/02-050028, умовами якого передбачено
страхування автомобіля, який виступає
забезпеченням виконання зобов'язань за
кредитним договором.

Відповідно до договору страхування за
кожен рік страхування окремо
страхувальником сплачується страхова
премія і зазначається в полісі на
відповідний рік страхування.

Звертаючись до суду з позовом, позивач
зазначав, що відповідачем була
сплачена одна страхова премія, а в
подальшому протягом дії кредитного
договору позичальник жодного разу не
надавала до банку копії страхових
полісів та документів, які б свідчили
про сплату страхових премій, чим
порушила вимоги п. 4.3.2 кредитного
договору.

Проте, відмовляючи в задоволенні
позову в частині стягнення штрафу та
пені, на порушення ст. ст. 212 - 214 ЦПК
України, суд на зазначене уваги не
звернув та не врахував, що штраф та
пеня, відповідно до умов кредитного
договору, настають при різних
обставинах порушення зобов'язання зі
сторони боржника, а відтак є різними
видами відповідальності за порушення
зобов'язань боржником. У зв'язку з цим
висновок суду щодо подвійної
відповідальності відповідача за одне і
теж саме порушення зобов'язання є
помилковим.

Перевіряючи в апеляційному порядку
законність і обґрунтованість рішення
місцевого суду, апеляційний суд також
не звернув уваги на вищевикладене,
допущені судом першої інстанції
помилки не виправив, у порушення вимог
ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином
не перевірив доводів апеляційної
скарги, в ухвалі не зазначив конкретних
обставин і фактів, що спростовують такі
доводи, і залишив рішення суду першої
інстанції без змін.

Розгляд справи апеляційним судом
здійснюється за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими главою 1
розділу 5 ЦПК України, рішення
апеляційного суду має ґрунтуватися на
відповідних доказах, досліджених у
судовому засіданні, та містити доводи,
за якими відхилені ті чи інші докази.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
вважає, що апеляційний суд не виконав
своїх обов'язків, визначених законом,
всебічно, повно й об'єктивно не з'ясував
обставини справи та не надав їм
належної оцінки. ухвалив судове
рішення, що не відповідає вимогам
законності і обґрунтованості, у зв'язку
із чим таке рішення підлягає
скасуванню з направленням справи на
новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342, 344, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської
області від 06 листопада 2013 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді:
Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко