У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Маляренка А.В.,
Нагорняка В.А., Юровської Г.В.,
-розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом прокурора м.
Кіровограда в інтересах Державної
інспекції сільського господарства в
Кіровоградській області до
Кіровоградської міської ради, ОСОБА_6,
треті особи: Головне управління
Держземагенства у Кіровоградській
області, Реєстраційна служба
Кіровоградського міського управління
юстиції, про визнання незаконним та
скасування рішення, визнання недійсним
державного акта на право власності на
землю, скасування державної
реєстрації, за касаційною скаргою
заступника прокурора Кіровоградської
області на рішення Кіровського
районного суду м. Кіровограда від 12
липня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Кіровоградської області від 28
серпня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року прокурор м.
Кіровограда в інтересах Державної
інспекції сільського господарства в
Кіровоградській області звернувся до
суду з указаним позовом в якому просив:
визнати незаконним та скасувати п. 1
рішення Кіровоградської міської ради
від 16 лютого 2010 року № 3165 «Про передачу
громадянам міста земельних ділянок по
АДРЕСА_1» у частині затвердження ОСОБА_6
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки по АДРЕСА_1, у
власність для ведення садівництва;
визнати незаконним та скасувати п. 15
рішення Кіровоградської міської ради
від 16 лютого 2010 року № 3165 «Про передачу
громадянам міста земельних ділянок по
АДРЕСА_1» про передачу ОСОБА_6 у
власність земельну ділянку по АДРЕСА_1,
загальною площею 1000 кв. м, для ведення
садівництва, за рахунок земель
житлової та громадської забудови, що
перебувають у запасі за умови
переведення до земель
сільськогосподарського призначення;
визнати недійсним і скасувати
державний акт серії ЯИ № 684358 на право
власності на земельну ділянку площею
1000,0 кв. м, для ведення садівництва,
виданий ОСОБА_6 на підставі рішення
сесії Кіровоградської міської ради №
3165 від 16 лютого 2010 року та скасувати
державну реєстрацію вказаного
державного акта, зареєстрованого 03
серпня 2010 року за № 10.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 12 липня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Кіровоградської
області від 28 серпня 2013 року, в
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заступник
прокурора Кіровоградської області,
посилаючись на порушення норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
ухвалити у справі нове рішення, яким
позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
і апеляційний суд, виходив із того, що
обраний прокурором спосіб захисту
інтересів держави не відповідає
визначеному в статті 152 ЗК України
способу захисту прав на земельну
ділянку.

Проте погодитися з такими висновками
судів першої та апеляційної інстанції
не можна з огляду на наступне.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону рішення судів
першої та апеляційної інстанцій не
відповідають.

Судами встановлено та вбачається з
матеріалів справи, що пунктом 1 рішення
Кіровоградської міської ради «Про
передачу громадянам міста земельних
ділянок по АДРЕСА_1» від 16 лютого 2010
року № 3165 затверджено громадянам міста
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки по АДРЕСА_1, у
власність для ведення садівництва
площею 3,44 га та акт визначення розміру
збитків для відшкодування власникам
землі та землекористувачам, пов'язаних
з вилученням земельної ділянки (а. с. 5).

Пунктом 15 вказаного рішення передано
ОСОБА_6 у власність земельну ділянку по
АДРЕСА_1, загальною площею 1000 кв. м (у
тому числі по угіддях: 1000 кв. м - землі
одно- та двоповерхової житлової
забудови) для ведення садівництва за
рахунок земель житлової та громадської
забудови, що перебувають в запасі за
умови переведення до земель
сільськогосподарського призначення (а.
с. 5).

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_6
видано державний акт серії ЯИ № 684358 на
право власності на земельну ділянку
площею 0,1 га, розташовану по АДРЕСА_1.
Відповідно до державного акта цільове
призначення земельної ділянки - для
ведення садівництва (а. с. 11).

Згідно з актом обстеження земельної
ділянки по АДРЕСА_1 від 31 січня 2013 року
вбачається, що спірна земельна ділянка
являє собою масив зелених насаджень
загального користування (багаторічні
дерева: верба, акація, клен, маслина,
кущі). Ознак будівництва при обстеженні
не виявлено. Межі земельної ділянки, як
масиву, а також розподілені громадянам
міста в натурі не винесені, межові
знаки не встановлені. Земельна ділянка
відповідає її природному стану (а.с.10).

Відповідно до ч. 2 ст. 18 ЗК України
категорії земель України мають
особливий правовий режим.

Згідно зі ст. 19 ЗК України землі України
за основним цільовим призначенням
поділяються на категорії, перелік яких
є вичерпним, зокрема, землі
сільськогосподарського призначення,
землі житлової та громадської забудови
тощо. Земельні ділянки кожної
категорії земель, які не надані у
власність або користування громадян чи
юридичних осіб, можуть перебувати у
запасі.

Однією з основних вимог ЗК України щодо
використання земель є вимога цільового
використання земельних ділянок.

Відповідно до ст. 22 ЗК України
громадянам для ведення садівництва
надаються лише землі
сільськогосподарського призначення (п.
а ч. 3 ст.22 ЗК України). За змістом ст. 35 ЗК
України основною кваліфікуючою
ознакою цільового призначення та
цільового використання земельної
ділянки, наданої для садівництва, є
закладення та вирощування
багаторічних плодових насаджень, разом
з тим частина наданої для садівництва
земельної ділянки може
використовуватися для зведення
необхідних будинків, господарських
споруд, необхідних для сезонного
проживання громадянина та членів його
сім'ї, а також для зберігання
господарського інвентаря, вирощеної
продукції тощо.

Згідно з ст. ст. 38, 39 ЗК України землі
житлової та громадської забудови
використовуються відповідно до
генерального плану населеного пункту,
іншої містобудівної документації,
плану земельно-господарського устрою з
дотриманням державних стандартів та
норм для розміщення житлової забудови,
громадських будівель і споруд, інших
об'єктів загального користування.

З матеріалів справи вбачається, що
спірна земельна ділянка, розташована
за адресою: АДРЕСА_1 відноситься до
земель житлової та громадської
забудови, що перебувають у запасі ( а. с.
7).

Відповідно до ст. 20 ЗК України (в
редакції станом на час виникнення
спірних правовідносин) віднесення
земель до тієї чи іншої категорії
здійснюється на підставі рішень
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування відповідно
до їх повноважень, а зміна цільового
призначення земель провадиться
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування, які
приймають рішення про передачу цих
земель у власність або надання у
користування, вилучення (викуп) земель
і затверджують проекти землеустрою або
приймають рішення про створення
об'єктів природоохоронного та
історико-культурного призначення.
Зміна цільового призначення земель,
які перебувають у власності громадян
або юридичних осіб, здійснюється за
ініціативою власників земельних
ділянок у порядку, що встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився й
апеляційний суд, у порушення ст. ст. 212-213
ЦПК України не визначився з характером
спірних правовідносин та нормою
матеріального права, що підлягає
застосуванню, не звернув увагу на те, що
рішення Кіровоградської міської ради
«Про передачу громадянам міста
земельних ділянок по АДРЕСА_1» від 16
лютого 2010 року № 3165 прийнято з
порушенням норм ЗК України щодо
розпорядження землями визначеної
категорії, а спірну земельну ділянку
передано у власність ОСОБА_6 без
вирішення питання про переведення
землі до належної категорії, тобто
передано за іншим цільовим
призначенням.

Крім того, не можна погодитися з
висновком судів про те, що визнання
незаконним рішення ради про надання
земельної ділянки у власність
громадянину не є належним способом
захисту.

Відповідно до частини першої статті 16
ЦК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК
України захист прав громадян та
юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється шляхом: визнання прав;
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав; визнання угоди
недійсною; визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів.

Таким чином, суд на вказані вимоги
закону уваги не звернув та не врахував,
що визнання актів органів місцевого
самоврядування незаконними не
суперечить чинному законодавству та є
одним із способів захисту прав на
землю.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, суд апеляційної
інстанції, не з'ясував чи враховані
судом першої інстанції при ухваленні
рішення всі факти, що входять до
предмета доказування; чи підтверджені
обставини (факти), якими мотивовано
рішення, належними й допустимими
доказами та чи вони доведені; чи
відповідають висновки суду
встановленим фактам; чи дотримано та чи
правильно застосовані норми
матеріального й процесуального права.

Допущені судами порушення норм
процесуального права та не вірне
застосування норм матеріального права
унеможливили встановлення істини у
справі, що в силу ст. 338 ЦПК України є
підставою для скасування оскаржуваних
рішень суду із направленням справи на
новий розгляд.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
приходить до висновку, що ухвалені у
справі судові рішення підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції
з підстав передбачених ч. 2 ст. 338
ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора
Кіровоградської області задовольнити
частково.

Рішення Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 12 липня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 28 серпня
2013 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А.
Макарчук Судді:

А.О. Леванчук А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк Г.В.
Юровська