Справа №591/5052/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Шершак М. І.Номер
провадження 22-ц/788/1844/14 Суддя-доповідач -
Лузан Л. В. Категорія - 27
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Сибільової Л. О. ,
Дубровної В. В.

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 19 вересня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Приватного підприємства
"Грандфінресурс"

про визнання договору недійсним,
стягнення матеріальної шкоди,

в с т а
н о в и л а :

11 липня 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд з
названим позовом, який обґрунтовував
наступним. З метою отримання позики в
сумі 10000 грн. 15.11.2012 р. він звернувся до
ПП "Грандфінресурс". Працівники
відповідача його запевнили, що після
сплати першого внеску у розмірі 650 грн.
він отримає позику в зазначеному ним
розмірі. В цей же день він заплатив суму
відповідно до наданої відповідачем
квитанції у розмірі 650 грн. та підписав
договір № 213184 від 15.11.2012 р., при цьому
договір не вичитував та вважав, що
підписує типовий договір позики з
фінансовою установою, яка у
встановленому законом порядку має
право на залучення коштів фізичних
осіб та видачу позики, а також у зв'язку
з тим, що запропоновані для підпису
документи були на семи аркушах та
набрані дуже дрібним шрифтом. Після
цього його запевнили, що протягом 3-5 діб
він отримає на рахунок кошти в сумі 10000
грн. Однак кошти він не отримав та йому
в телефонному режимі запропонували
сплатити чергові платежі згідно умов
договору, він зробив п'ять платежів на
суму 1635 грн. Позика йому надана не була,
після чого він звернувся до фахівців у
галузі права і лише після проведення
консультацій дізнався, що уклав не
договір позики і сплачені ним кошти є
не первісний внесок, а комісійний
платіж, який не буде зараховуватись в
рахунок повернення позики. Вважає, що
при укладенні договору помилився щодо
обставин, які мають істотне значення,
оскільки думав що укладає договір
позики, а тому на підставі ст. 229 ЦК
України укладений договір просив
визнати недійсним. Також посилається
на те, що відповідач всупереч вимогам
ст. 34 Закону України "Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг" не має відповідної
ліцензії, а тому правочин згідно ст. 227
ЦК України є оспорюваним. Крім того, при
обгрунтуванні позову посилається на
порушення відповідачем вимог ст. 19
Закону України "Про захист прав
споживачів", вважає, що ПП
"Грандфінресурс" здійснювало нечесну
підприємницьку практику. Також вважає,
що відповідач ввів його в оману щодо
обставин, які мають істотне значення, а
тому договір має бути визнаний
недійсним на підставі ст. 230 ЦК України.
У зв'язку з викладеним просить визнати
недійсним договір № 213184 від 15.11.2012 р. та
стягнути з відповідача на його користь
завдані матеріальні збитки у вигляді
сплачених відповідачу сум у подвійному
розмірі, тобто в сумі 4570 грн.

Рішенням суду від 19 вересня 2014 в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду і
постановлення нового рішення про
задоволення позовних вимог з тих
підстав, що судом неповно з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи, що у справі не були доведені
обставини, що мають значення для
справи, які суд визнав встановленими,
що висновки суду не відповідають
обставинам справи та що судом були
порушені та невірно застосовані норми
матеріального і процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
вивчивши матеріали справи і
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів
справи вбачається наступне.

ОСОБА_3 звернувся до ПП "Грандфінресурс"
з метою отримання позики, дізнавшись
про таку можливість з газети "Ваш Шанс".
В рекламі зазначалось, що "Альянс
Україна" надає грошові позики під 3% - 12%
річних та зазначена адреса установи: м.
Суми вул. Петропавлівська, 60 (а.с.36).

При зверненні до офісу ПП
"Грандфінресурс" позивачу було
повідомлено, що для того щоб отримати
кошти, він повинен сплати первісний
внесок .

15 листопада 2012 року ОСОБА_3 сплатив
первісний внесок в розмірі 650 грн.

(а.с.9).

Цього ж дня 15 листопада 2012 року між ПП
"Грандфінресурс" та ОСОБА_3 був
укладений договір № 213184 з додатками № 1
та № 2 до нього.

Додаток №1 містить анкетні данні
учасника системи та перелік платежів з
зазначенням їх розміру, які позивач
повинен здійснити. У названому додатку
також зазначається, що Товаром
являється грошова сума у розмірі 10000
грн.

Додаток №2 містить умови програми
"Альянс Україна". Предметом даного
договору є послуги, що надаються шляхом
формування реєстрів учасників
програми "Альянс Україна", метою яких є
отримання відповідної грошової суми,
зазначеної у додатку №1 до договору (п.
1.3. додатку № 2).

Умовами укладеного сторонами договору
№213184 від 15 листопада 2012 року
передбачається, зокрема, наступне :

1.1. 3а цим Договором Адміністратор, за
згодою Учасника, зобов'язується
вчинити від імені та за рахунок
Учасника певні юридичні дії,
спрямовані на придбання товару або
відповідної суми у позику, зазначеної у
Додатку №1 до даного Договору, на
умовах діяльності Програми "Альянс
Україна", надалі за текстом "Програма",
що міститься в Додатку №2, який є
невід'ємною частиною цього Договору, в
тому числі:

а) сформувати Реєстр Учасників,
забезпечити його адміністрування;

б) організовувати та проводити Захід по
розподілу грошового фонду, здійснивши
оплату товару на користь Учасника або
надати Учаснику відповідну суму у
позику;

в) надавати інші послуги і здійснювати
інші правочини, погоджені Сторонами, у
порядку та в строки, передбачені цим
Договором та Додатками до нього.

1.3. Учасник доручив Адміністратору
використовувати суми Чистих внесків
для формування Фонду Реєстру та його
розподілу, а також здійснювати оплату
товару на користь Учасників Реєстру чи
надавати відповідні суми у позику.

2.1. У відповідності до положень даного
Договору та Додатків до нього Учасник
зобов'язується:

2.1.1. сплатити Одноразовий комісійний
внесок у день підписання Сторонами
даного Договору та Адміністративний
платіж, який сплачується не пізніше 15
календарних днів з моменту отримання
Дозволу (за договором - 650 грн.);

2.1.2. своєчасно, не пізніше 15 числа
кожного місяця, сплачувати загальний
платіж (за договором - 327,78 грн.), який
включає Чистий внесок (за договором -
277,78 грн.), за рахунок якого
Адміністратор здійснює оплату
вартості товару чи надає відповідні
суми у позику, та Адміністративні
витрати, що є платою за послуги
Адміністратора з організації
діяльності Програми;

Додаток № 2 :

2.3. Кошти, необхідні для отримання
товару або відповідної суми у позику
(Чисті внески), вносяться Учасником на
поточний рахунок Адміністратора
щомісячно. Чисті внески є власністю
Учасника.

3.1. Учасник зобов'язується щомісяця
сплачувати Загальний або Мінімальний
платіж на зазначений Адміністратором
поточний рахунок. Зобов'язання по
сплаті Загальних або Мінімальних
платежів виникає в Учасника з
наступного місяця, який іде за тим, у
якому був укладений Договір.

3.2. Учасник повинен сплачувати
Загальний або Мінімальний платіж не
пізніше 15 числа кожного поточного
місяця.

4.1. У відповідності до ст.1. Договору
Адміністратор організовує Комітет по
розподілу грошового фонду (надалі
Захід). Після вчасної сплати чергового
Загального платежу Учасник Програми
набуває право брати участь у
найближчому Заході.

4.2 Учасники, що не виконують своїх
зобов'язань, передбачених Договором та
відповідними додатками до нього, не
допускаються до участі у Заході.

4.3. Захід по розподілу грошового фонду
проводиться комітетом по розподілу
грошового фонду (надалі комітет), який
утворено наказом Адміністратора.

4.7. Комітетом застосовуються процедура
розгляду поданих від Учасників Заяв на
розподіл грошового фонду для
визначення порядку надання Дозволу
Учасникам.

4.8. Учасник може отримати бланк Заяви в
будь-якому офісі Адміністратора або
поштою. Заява визнається недійсною та
не залучається до участі у Заході, якщо
Учасник заповнив її з недотримання
умов, передбачених на її зворотній
стороні, які є істотними, визначають
дійсність і є обов'язковими для
виконання. У разі не отримання
Учасником бланку Заяви на участь в
Заході по розподілу грошового фонду,
він повинен негайно звернутися до
центрального офісу Адміністратора з
відповідною письмовою заявою.

4.9. Учасник, який не надіслав Заяву, не
бере участь у Заході.

4.10. У заході беруть участь тільки ті
Заяви, що надійшли до центрального
офісу Адміністратора не пізніше 2 днів
перед запланованою датою проведення
Заходу, викладені на спеціальному
бланку Адміністратора. Заяви
відсилаються Учасником у закритих
конвертах поштою, або передаються
представнику Адміністратора в
будь-якому офісі Адміністратора.

4.11. Перший та наступні Дозволи, якщо
дозволяє Фонд Реєстру, надаються в
такому порядку: перевагу має той
Учасник, що надіслав Заяву, яка містить
найбільшу кількість сплачених
Загальних платежів. У випадку, коли
декілька Учасників надіслали Заяви з
однаковою найбільшою кількістю
сплачених Загальних платежів, перевагу
має той Учасник, який раніше уклав
Договір.

4.12. Процедура проведення заходу:

а) комітет по розподілу грошового фонду
визначає Фонд Реєстру;

б) комітетом розглядаються Заяви на
предмет відповідності вимогам,
встановленим цим Додатком, з
обов'язковим занесенням встановлених
даних до Протоколу Заходу по розподілу
грошового фонду ;

в) Комітет визначає Учасників, що
вказали максимальну сплачену
кількість Загальних платежів, з
урахуванням дотримання усіх вимог
Договору та Додатків до нього, після
чого, якщо Фонд Реєстру є достатнім для
надання Дозволу одному або декільком
Учасникам, приймається рішення про
видачу таким Учасникам Дозволу, що
фіксується у Протоколі Заходу по
розподілу грошового фонду;

г) Адміністратор письмово повідомляє
Учасника про отримання Дозволу або
Учасник може отримати дану інформацію
в офісі Адміністратора.

4.15. Дозвіл, отриманий Учасником за
результатами Заходу, є підставою для
надання позики, придбання товару для
Учасника за рахунок Фонду Реєстру.

5.2. Для отримання товару або
відповідної суми у позику Учасник
зобов'язується:

а) сплатити Адміністративний платіж,
передбачений п.п.2.1.1. п.2.1. ст.2. Договору
(за договором - 650 грн.), в строк не
пізніше 15 банківських днів з моменту
отримання Дозволу. Сплачений Учасником
Адміністративний платіж не
повертається. У випадку невиконання
цього платіжного зобов'язання в
передбачений строк, Дозвіл анулюється
і Учасник позбавляється права на
участь у наступному найближчому
Заході.

8.1. Учасник, який виявив бажання
розірвати Договір протягом 3
банківських днів з моменту його
підписання, зобов'язаний самостійно
письмово повідомити Адміністратора
про свій намір шляхом подання заяви за
відповідною адресою. У заяві має буди
чітко зазначено рішення Учасника щодо
розірвання укладеного Договору,
прохання про повернення сплаченого
Одноразового комісійного внеску з
додаванням до Заяви відповідних
документів. За таких умов
Адміністратор здійснює повернення
сплачених Учасником коштів у розмірі,
що становить 70 % внесеного учасником
Одноразового комісійного внеску
протягом 60 банківських днів з моменту
отримання заяви від Учасника.

8.2. Сторони дійшли згоди, якщо Учасник
виявить бажання розірвати Договір в
односторонньому порядку після
встановленого в п. 8.1. даної статті
терміну, або Договір буде розірваний зі
сторони Адміністратора при не
виконанні Учасником п. 3.2 ст.3 дод.№2 до
Договору, то Одноразовий комісійний
внесок та Адміністративні витрати
Учаснику не повертаються. Враховуючи
те, що сплачені кожним Учасником Чисті
внески були використані для оплати
товару або відповідних сум у позику,
які були передані відповідним
Учасникам, Адміністратор здійснить
повернення сплачених Учасником Чистих
внесків протягом 60 банківських днів
після закриття реєстру, крім випадку,
визначеному в п. 6.1 ст. 6 цього договору
(а.с.6-8).

9.1. У разі неповернення Адміністратором
Одноразового комісійного внеску при
умові розірвання Учасником договору
протягом 3 днів з укладання
Адміністратор сплачує останньому
штраф у розмірі 0,01% від суми
Одноразового комісійного внеску за
кожен день прострочки.

9.2. По відношенню до Учасника, який
отримав Товар або позику, та:

а) не вніс чергового Загального платежу
у строки, вказані в п. 3.2. ст. 3. Даного
Договору, нараховується штраф у
розмірі 10 % від суми боргового
зобов'язання, зафіксованого в Додатку
№3 до Договору;

б) якщо Учасник не сплатив штрафні
санкції у 15-денний термін з дня
нарахування, Адміністратор має право в
односторонньому порядку розірвати
Договір та звернути стягнення на
предмет застави (іпотеки), звернутися
до поручителів з вимогою погашення
зобов'язань Учасника.

11.2. У разі, якщо виникають будь-які
належним чином підтверджені обставини
непереборної сили - землетрус, страйки,
повінь або інші стихійні лиха,
військові дії, дії державних органів та
інші обставини, які перешкоджають
Адміністратору виконати свої
зобов'язання згідно з Договором,
Адміністратор тимчасово припиняє
проведення Розподілу грошового фонду
на період дії зазначених вище обставин.

11.3. У зв'язку із виникненням
форс-мажорних обставин Учасники не
звільняються від сплати Загальних
платежів.

На підтвердження своїх доводів про те,
що ним був сплачений перший
"адміністративний платіж" в сумі 650 грн.
та були сплачені п'ять щомісячних
"загальних платежів" по 327,78 грн. кожний
(277,78 грн.+50 грн.) на загальну суму 1638,90
грн. позивач надав ксерокопії
платіжних документів. (а.с.9).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
підписання договору №213184 від 15
листопада 2012 року та додатків до нього
є підтвердженням факту отримання всіх
пояснень від представника
адміністратора, засвідченням того, що
учасник уважно прочитав та зрозумів
усі визначення, умови та зміст договору
і додатків до нього. Крім того,
надається строк у три дні для учасника
у програмі з моменту підписання
договору для вирішення питання про
остаточну участь у програмі. Позивач із
заявою про розірвання Договору в
триденний термін до відповідача не
звертався. Суд першої інстанції
виходив також з необґрунтованості
позову і з інших його підстав.

Проте з такими висновками суду
погодитися не можна, оскільки суд
дійшов їх без повного і всебічного
з'ясування дійсних обставин справи,
прав та обов'язків сторін в даних
правовідносинах та належної правової
оцінки зібраних у справі доказів.
Постановлене у справі рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення позову. При
цьому колегія суддів виходить з
наступного.

З умов оспорюваного договору
вбачається, що виконання послуг
відповідачем полягає в тому, що
позивач-учасник сплачує передбачені
договором кошти, а ПП "Грандфінресурс"
формує групу осіб, за рахунок чистих
внесків яких здійснюється
асигнаційний захід, тобто захід по
розподілу фонду групи, за результатами
якого надається дозвіл, тобто право на
отримання позики.

Учасник одержує товар або відповідну
суму у позику відповідно до методів
визнання права на отримання ним
товару/позики, передбачених договором
(ст.ст. 4, 5), і таке визнання права
здійснює ПП "Грандфінресурс" на власний
розсуд, право на отримання позики мають
не всі учасники системи, а тільки ті,
які зробили найбільшу кількість
внесків.

Вбачається, що укладений сторонами
договір не містить строків та (або)
термінів отримання учасником позики,
не передбачає будь-якої
відповідальності ПП "Грандфінресурс"
за невиконання умов договору та
будь-яких гарантій отримання учасником
товару/позики. Натомість договором
передбачено, що у випадку неналежного
виконання умов договору або не сплати
запропонованих адміністратором
платежів, учасник позбавляється права
на придбання товару/позики, втрачає
сплачений адміністративний платіж і
позбавляється права на участь у
наступному найближчому заході. У разі
виявлення учасником бажання розірвати
договір протягом 3 календарних днів з
моменту його підписання та виконання
ним умов ст.8 Договору, відповідач
повертає учаснику 70% внесеного ним
вступного платежу (одноразового
комісійного внеску-650 грн.), в інших
випадках розірвання договору -
вступний платіж та адміністративні
витрати учаснику не повертаються; у
певних випадках сплачені Учасником
Чисті внески ( 277,78 грн) можуть бути
повернути протягом 60 банківських днів
після закриття реєстру, крім випадку,
визначеному в п. 6.1 ст. 6 цього договору .

Істотний дисбаланс договірних прав і
обов'язків сторін вбачається, зокрема :

1. зі змісту п.п. 9.1 і 9.2 договору,
відповідно до яких за невиконання
грошових зобов'язань :

-ПП "Грандфінресурс" сплачує штраф у
розмірі 0,01 % від суми Одноразового
комісійного внеску за кожен день
прострочки,

- в той час як Учасник - 10% від суми
боргового зобов'язання ;

2. зі змісту п.п.11.2 і 11.3, де
передбачається, що у разі виникнення
форс-мажорних обставин (землетрус,
страйки, повінь або інші стихійні лиха,
військові дії, дії державних органів та
інші обставини, які перешкоджають
Адміністратору виконати свої
зобов'язання згідно з Договором)
Адміністратор тимчасово припиняє
проведення Розподілу грошового фонду
на період дії зазначених вище обставин,

в той час як у разі виникнення
форс-мажорних обставин Учасники не
звільняються від сплати Загальних
платежів.

Таким чином, колегія суддів вважає
обґрунтованим доводи позивача про те,
що умови оспорюваного договору є
несправедливими та непрозорими,
унаслідок чого утворюється істотний
дисбаланс договірних прав і обов'язків
на шкоду споживачеві, і що ПП
"Грандфінресурс" здійснює нечесну
підприємницьку практику, оскільки
фонди групи з придбання товару/позики
формуються виключно за рахунок внесків
інших клієнтів системи, без залучення
коштів товариства, а розподіл коштів
фонду групи між клієнтами являє собою
реалізацію діяльності пірамідальної
схеми.

Відповідно до ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19
Закону України "Про захист прав
споживачів" нечесна підприємницька
практика забороняється. Нечесна
підприємницька практика включає
будь-яку діяльність (дії або
бездіяльність), що вводить споживача в
оману або є агресивною. Забороняються
як такі, що вводять в оману: утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Таким чином, указаний Закон установив
недійсність правочинів, здійснених із
використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає, зокрема, у введенні в оману
споживачів шляхом залучення їхніх
коштів з метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми.

Саме така правова позиція викладена
Верховним Судом України в постанові
від 23 травня 2012 року по справі N 6-35цс12,
яка відповідно до вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК
України є обов'язковою для всіх судів
України.

Згідно п. 4.1 Умов Програми "Альянс
Україна", коли реєстр є достатнім,
Адміністратор організує комітет по
розподілу грошового фонду. Після
вчасної сплати чергового Загального
платежу Учасник Програми набуває право
брати участь у найближчому заході.
Захід по розподілу грошового фонду
проводиться комітетом по розподілу
грошового фонду, який утворюється
наказом Адміністратора.

З наведеного випливає, що рішення про
надання позики залежить лише від волі
відповідача, який на власний розсуд
приймає таке рішення і позивач
позбавлений можливості вплинути на це
рішення, оскільки немає можливості
отримати інформацію про фінансовий
стан інших учасників групи.

Умовами оспорюваного договору на
позивача покладено обов'язок суворо
дотримуватися умов договору, в той час
як у договорі відсутні умови, які б
передбачали настання негативних
наслідків для відповідача за
невиконання умов Договору, що свідчить
про істотний дисбаланс договірних прав
та є порушенням прав позивача.

Вбачається, що у спірному договорі
умова про надання грошей у позику
залежить від певних обставин, яка може
взагалі не настати, а тому така умова є
несправедливою відносно позивача та
вказує, що правочин не направлений на
реальне настання правових наслідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. Укладений між
сторонами договір здійснений з
використанням відповідачем нечесної
підприємницької діяльності, а тому є
нікчемним, оскільки його недійсність
установлена ч. 6 ст. 19 Закону.

Звертаючись до суду з позовом про
визнання договору № 213184 від 15
листопада 2012 року недійсним, як на
підставу його недійсності позивач
посилався на те, що названий договір
був укладений ним внаслідок обману та
помилки. Колегія суддів вважає, що
доводи позивача з цього приводу
заслуговують на увагу і дають підстави
для задоволення позову з названих
підстав. При цьому колегія суддів
виходить з наступного.

Відповідно до ст. 230 ЦК України 1. Якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.

При вчиненні правочину під впливом
обману формування волі потерпілого
відбувається не вільно, а вимушено, під
впливом недобросовісних дій інших
осіб, які полягають у навмисному ство
ренні у потерпілого помилкового
уявлення про обставини, які ма ють
істотне значення: природи правочину,
прав та обов'язків сто рін та ін.
Внутрішня воля потерпілого на вчинення
правочину відповідає його зовнішньому
волевиявленню, однак її формування
відбуваєть ся не вільно, а під впливом
обману з боку інших осіб. Обман може
відбуватися як у вигляді активної
поведінки сторони, повідомлення нею
про будь-які обставини, яких насправді
немає, так і у вигляді замовчування
обставин, що можуть перешкодити
вчиненню правочину .

З аналізу умов укладеного сторонами
договору вбачається, що діяльність
відповідача вводить споживача в оману,
оскільки програма "Альянс Україна"
формується виключно на кошти учасників
програми без залучення коштів ПП
"Грандфінресурс". Оплата товару
здійснюється за кошти, внесені
учасниками програми і в подальшому
учасник, який отримав товар, сплачує
внески, які фактично компенсують кошти
іншим учасникам програми, тобто один
учасник програми за свої власні кошти,
без інвестування коштів відповідача,
оплачує товар іншому учаснику
програми.

Зі змісту п.п.4.1 - 4.11 Умов Програми
"Альянс Україна" випливає, що рішення
про передачу товару (надання позики)
залежить лише від волі відповідача,
який на власний розсуд приймає таке
рішення і позивач позбавлений
можливості вплинути на це рішення,
оскільки немає можливості отримати
інформацію про фінансовий стан інших
учасників групи.

Виглядають переконливими і доводи
позивача про те, що при укладенні
оспорюваного договору відповідач
замовчував обставини, які б стали
перешкодою в його укладенні, зокрема,
що у спірному договорі умова про
надання грошей у позику залежить від
певних обставин, яка може взагалі не
настати, а тому така умова є
несправедливою відносно позивача та
вказує, що правочин не направлений на
реальне настання правових наслідків.

Крім того вбачається, що оспорюваний
Договір та Додатки до нього укладені в
рамках створеної відповідачем системи,
яка полягає у створені груп учасників,
які бажають придбати товар з
розстроченням платежу на досить
тривалий час в порядку та на умовах,
передбачених Договором та Додатками до
нього.

Така система вводить споживачів оману :

- оскільки шляхом залучення їхніх
коштів з метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми, ПП
"Грандфінресурс" без залучення власних
коштів формувало групи клієнтів, за
рахунок коштів яких здійснювалась
передача права на купівлю товару
(отримання позики) одному з учасників
групи, що є компенсацією за рахунок
коштів інших учасників групи,
залучених до умов діяльності програми
«Альянс Україна»;

- є несправедливою умова про надання
грошей у позику за умови сплати
позивачем найбільшої суми, що значно
перевищує суми інших учасників, проте
позивач не володіє інформацією щодо
необхідності сплати конкретної суми,
яка повинна перевищувати суму інших
учасників для отримання бажаної позики
;

- за умовами договору позивач мав
сплачувати кошти не за сам товар
(позику), а за можливість одержання
права на купівлю товару (отримання
позики).

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що досягнута між
сторонами угода порушує права
позивача, а діяльність відповідача у
наданні послуг з адміністрування
системи є такою, що вводить позивача
(споживача) в оману. Виглядають
переконливими доводи позивача про те,
що оспорюваний договір він уклав під
впливом недобросовісних дій
відповідача, які полягали у навмисному
ство ренні у нього помилкового
уявлення про обставини, які ма ють
істотне значення: природи правочину,
умов, за яких він міг отримати позику,
інших прав та обов'язків сто рін у
правочині та ін.

Наявність названих обставин була
зафіксована при перевірці діяльності
ПП "Грандфінресурс" Антимонопольним
комітетом України. Зокрема.

Тимчасова адміністративна колегія
Антимонопольного комітету України
прийняла 21 травня 2013 року рішення №
9-р/тк, яким було вирішено наступне:

- визнати дії ПП "Грандфінресурс", які
полягають у повідомленні суб'єктом
господарювання невизначеному колу
осіб в рекламі неповних відомостей,
зокрема, внаслідок замовчування
окремих фактів, що можуть вплинути на
наміри цих осіб щодо придбання товарів
[придбання (замовлення) послуг з
надання позик] цього суб'єкта
господарювання, порушенням
законодавства про захист від
недобросовісної конкуренції,
передбаченим статтею 15-1 Закону України
"Про захист від недобросовісної
конкуренції", у вигляді поширення
інформації, що вводить в оману;

- за порушення, вказане в пункті 1
рішення на ПП "Грандфінресурс"
накладено штраф у розмірі 1 000 000 (один
мільйон) гривень;

- зобов'язано ПП "Грандфінресурс"
припинити порушення, вказане у пункті
1 рішення.

За наведених обставин висновок суду
першої інстанції про відсутність
підстав для визнання оспорюваного
договору недійсним як такого, що
укладений внаслідок обману, є
помилковим.

Колегія суддів також вважає
обгрунтованими доводи позивача про
вчинення оспорюваного договору під
впливом помилки.

Відповідно до ст.229 ЦК України 1. Якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням.

Правочини, вчинені під впливом помилки,
належать до ка тегорії правочинів, в
яких внутрішня воля співпадає з
волевиявленням та дійсно спрямована на
досягнення мети правочину, але фор
мування такої волі відбулося під
впливом обставин, які спотворили
справжню волю особи.

Помилка - це неправильне сприйняття
особою фактичних обставин правочину,
що вплинуло на її волевиявлення, за
відсутно сті якого можна було б
вважати, що правочин не був би вчинений.

Колегія суддів вважає такими, що
заслуговують на увагу доводи позивача
про те, що оспорюваний правочин він
уклав внаслідок помилки, причиною якої,
зокрема, стали відсутність у нього
юридичної освіти та наявність певних
складнощів у вивченні ним змісту
договору, який виготовлений настільки
дрібним шрифтом, що навіть у людини з
хорошим зором виникають великі
труднощі при читанні цього договору, а
також помилкове сприйняття ним змісту
і умов договору. Він неправильно
сприйняв фактичні обставини правочину,
що вплинуло на його волевиявлення.
Заслуговують на увагу доводи позивача
про те, що у випадку вірного розуміння
ним усіх умов договору, він ніколи б
його не уклав.

Як вбачається з пояснень позивача,
укладаючи оспорюваний договір, він мав
на меті отримати у ПП "Грандфінресурс"
позику в сумі 10000 грн. і якщо б він
усвідомлював усі умови, за яких вона
може бути йому видана, він би ніколи
такий договір не укладав.

За наведених обставин висновок суду
першої інстанції про відсутність
підстав для визнання оспорюваного
договору недійсним як такого, що
укладений внаслідок помилки, є
помилковим.

Обгрунтованими є доводи позивача про
недійсність спірного договору з тих
підстав, що ПП "Грандфінресурс" не має
права на надання фінансових послуг, а
висновки суду першої інстанції про
протилежне не грунтуються на вимогах
діючого законодавства.

При цьому колегія суддів виходить з
наступного.

Пунктом 3 частини 1 ст. 9 Закону "Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності" унормовано,
що відповідно до спеціальних законів
ліцензуванню підлягає господарська
діяльність, зокрема, із надання
фінансових послуг.

Згідно з пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 1 Закону "Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг"
під фінансовою установою слід розуміти
юридичну особу, яка відповідно до
закону надає одну чи декілька
фінансових послуг, а також інші послуги
(операції), пов'язані з наданням
фінансових послуг, у випадках, прямо
визначених законом, та внесена до
відповідного реєстру в установленому
законом порядку.

Фінансова послуга - це операції з
фінансовими активами, що здійснюються
в інтересах третіх осіб за власний
рахунок чи за рахунок цих осіб, а у
випадках, передбачених законодавством,
- і за рахунок залучених від інших осіб
фінансових активів, з метою отримання
прибутку або збереження реальної
вартості фінансових активів.

Такими фінансовими послугами, як
зазначено у пунктах 2, 6, 11 ч. 1 ст. 4 цього
ж Закону, вважаються довірче
управління фінансовими активами,
надання коштів у позику, в тому числі й
на умовах фінансового кредиту та
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

Водночас п. 4 ч. 1 ст. 34 даного Закону
передбачено, що національна комісія, що
здійснює державне регулювання у сфері
ринків фінансових послуг, у межах своєї
компетенції видає ліцензії для
здійснення фінансовими установами
діяльності з надання будь-яких
фінансових послуг, що передбачають
пряме або опосередковане залучення
фінансових активів від фізичних осіб.

Здійснення такої діяльності
дозволяється тільки після отримання
відповідної ліценції ( ч. 2 ст. 34
вказаного Закону ).

Аналіз зазначених норм дає підстави
для висновку, що для укладення договору
з позивачем відповідач повинен був
отримати у встановленому законом
порядку відповідну ліцензію.

З відповіді Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
ринків фінансових послуг
(Нацкомфінпослуг) № 9017/16-9 від 17.11.2014 р.
вбачається, що господарська діяльність
ПП "Грандфінресурс" щодо укладання
договорів з фізичними особами,
предметом яких є послуги, що надаються
шляхом формування реєстрів учасників
програми "Альянс Україна", метою яких є
отримання відповідної грошової суми,
зазначеної у договорі, передбачає
залучення фінансових активів від
фізичних осіб, тобто є фінансовою
послугою. За результатами розгляду
скарг громадян був складений акт про
правопорушення законодавства про
фінансові послуги від 02.09.2013 № 72/16/4-АП
та встановлено, що ПП "Грандфінресурс"
до Державного реєстру фінансових
установ Нацкомфінпослуг не вносилось і
ліцензії зазначене підприємство не
отримувало. За наслідками розгляду
справи про правопорушення
Нацкомфінпослуг було винесено
постанову № 38/16/04-АП від 17.09.2013 .

Станом на 10.11.2014 р. інформація щодо ПП
"Грандфінресурс" до Державного реєстру
фінансових установ Нацкомфінпослуг не
вносилась, статусу фінансової установи
зазначена юридична особа не небувала.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити також наступне. Перелік
фінансових послуг, передбачений ч.1 ст. 4
Закону про фінансові послуги, не є
вичерпним, оскільки п. 12 ч.1 ст. 4 (у
попередній редакції) визначено, що інші
операції, які відповідають критеріям,
визначеним у п. 5 ч.1 ст. 1 цього Закону,
відносяться до сфери фінансових
послуг. Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 34 Закону
про фінансові послуги діяльність з
надання будь-яких фінансових послуг, що
передбачають пряме або опосередковане
залучення фінансових активів від
фізичних осіб, може здійснюватись лише
фінансовими установами після
отримання відповідної ліцензії.

Крім того, Законом України від 2 червня
2011 року N 3462-VI "Про внесення змін до
деяких законів України щодо
регулювання ринків фінансових послуг",
який набув чинності з 8 січня 2012 року,
статтю 4 Закону доповнено пунктом 11-1,
відповідно до якого діяльність із
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах
віднесено до переліку фінансових
послуг. Разом із тим це не означає, що
такі правочини може бути визнано
недійсними лише якщо їх укладено з 8
січня 2012 року, оскільки, як зазначалось
раніше, перелік фінансових послуг,
передбачений ч.1 ст. 4 Закону про
фінансові послуги, і до внесених змін
не був вичерпним.

Статтею 227 ЦК України визначено, що
правочин юридичної особи, вчинений нею
без відповідного дозволу (ліцензії),
може бути визнаний судом недійсним.

Таким чином, оскільки оспорюваний
правочин вчинений відповідачем без
відповідного дозволу (ліцензії), то в
силу ч. 1 ст. 203, ч.ч. 1, 3 ст. 215, ст. 227 ЦК
України є підстави для визнання його
недійсним.

Дійшовши висновку, що укладений між
сторонами договір є недійсним та
встановивши, що позивач на виконання
умов цього договору сплатив
відповідачу 2285 грн., колегія суддів
вважає, що відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК
України позов про стягнення з
відповідача на користь позивача
названої суми підлягає задоволенню.

Проте колегія суддів вважає
необґрунтованим позов про стягнення з
відповідача названої суми у подвійному
розмірі. При цьому колегія суддів
виходить з наступного.

Відповідно до ст. 216 ЦК України 1. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування. 2.
Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного
правочину другій стороні або третій
особі завдано збитків та моральної
шкоди, вони підлягають відшкодуванню
винною стороною.

Таким чином, зі змісту ч.1 ст. 216 ЦК
вбачається, що в ній містяться
положення про те, що за недійсним
правочином кожна зі сторін зобов'язана
повернути другій стороні в натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину.

Застосування зазначених правових
наслідків засвідчує факт повернення
сторін у первісний стан, який мав місце
до вчинення недійсного правочину
(двостороння реституція). У випадку
виконання недійсного правочину лише
однією із сторін, - друга сторона має
повернути все одержане стороні, що
виконала правочин (одностороння
реституція).

Частина 2 ст. 216 ЦК передбачає випадки,
коли вчинення недійсного правочину
може призвести до заподіяння збитків
та моральної шкоди другій стороні або
третій особі.

Можливість відшкодування винною
стороною збитків та моральної шкоди,
завданої недійсним правочином,
передбачена також статтями ЦК про
недійсність окремих видів правочинів
(ст.ст. 231, 232, 233); окремими нормами ЦК
допускається можливість стягнення з
винної у недійсності правочину сторони
подвійної суми збитків (статті 230, 231) .

Визначення збитків у цивільних
відносинах надається у ст. 22 ЦК,
відповідно до якої збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином вбачається, що суму 2285 грн.,
яка була сплачена позивачем на
виконання умов оспорюваного договору,
не можна вважати збитками у тому їх
розумінні, як це передбачено ст. 22 ЦК.
Названа сума підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача на
підставі вимог ч.1 ст. 216 ЦК України
(одностороння реституція).

В той же час позов про стягнення
названої суми у подвійному розмірі на
підставі ч.2 ст. 230 ЦК України не
підлягає задоволенню, оскільки він
грунтується на невірному розумінні
названої норми права, у якій
передбачається можливість
відшкодувати у подвійному розмірі
другій стороні збитки, що завдані у
зв'язку з вчиненням оспорюваного
правочину, а не суми, сплаченої на
виконання умов цього правочину.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ПП
"Грандфінресурс" підлягає стягненню на
користь Держави 365 грн. 40 коп. судового
збору .

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, пп. 3, 4 ч.1
ст.309, ст.ст.313, 314, 316 ЦПК України, колегія
суддів -

в и р і ш и
л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 19 вересня 2014 року скасувати і
ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати недійсним договір № 213184 від 15
листопада 2012 року, укладений між ОСОБА_3
та Приватним підприємством
"Грандфінресурс".

Стягнути з Приватного підприємства
"Грандфінресурс", ідентифікаційний код
31469012, на користь ОСОБА_3 2285 (дві тисячі
двісті вісімдесят п'ять грн.)

Стягнути з Приватного підприємства
"Грандфінресурс", ідентифікаційний код
31469012, на користь Держави 365 грн. 40 коп.
судового збору.

В іншій частині позову відмовити у
зв'язку з його необґрунтованістю.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу може бути оскаржене у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
рішенням апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -