АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/41/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 2,37 Токова С.Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
Демченко В. А. РІШЕННЯ
22 січня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Демченко В. А. суддів
Бородійчук В. Г. , Василенко Л. І. при
секретарі Бражнюк О.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційні
скарги ПАТ « Банк «Фінанси та Кредит»
та ОСОБА_6 на рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 20 грудня
2012 року по справі за позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_8, виконавчого комітету
Черкаської міської ради, треті особи -
ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі
Філія Полтавське РУ «ПАТ Банк «Фінанси
та кредит» відділення № 25, Комунальне
підприємство «Черкаське обласне
об'єднане бюро технічної
інвентаризації» про витребування
майна та визнання права власності на
в с т а н о в и л а :
Позивач ОСОБА_7 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_8, виконавчого
комітету Черкаської міської ради,
треті особи - ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» в особі Філія Полтавське РУ
«ПАТ Банк «Фінанси та кредит»
відділення № 25, Комунальне
підприємство «Черкаське обласне
об'єднане бюро технічної
інвентаризації» про витребування
майна та визнання права власності на
Свої вимоги мотивував тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 33 роки померла його
мати ОСОБА_9. Після смерті матері він
залишився жити з батьком. З часом разом
з батьком вирішили, що він продасть
власну двокімнатну квартиру, що
знаходиться у АДРЕСА_1 та придбає
квартиру у м. Черкаси.
26 квітня 2005 року з метою придбання
житла у м. Черкаси, між ним та Приватним
підприємством «Надія» було укладено
договір № 12-Р/05, відповідно до якого ПП
«Надія» зобов'язалася організувати
будівництво квартири за адресою
АДРЕСА_2 і передати квартиру, а ОСОБА_8
зобов'язався забезпечити фінансування
будівництва квартири та прийняти його
на умовах договору. Відповідно до умов
договору він виступав набувачем права
власності на вказану квартиру, а тому
квартира мала бути оформлена на нього,
як єдиного власника.
На підставі вищевказаного договору з
дотриманням вимог державної
реєстрації він мав набути право
власності на квартиру АДРЕСА_2. Для
придбання квартири було вирішено
використати його заощадження, отримані
в дарунок від родичів з США, від
померлої мами та від продажу квартири у
м. Івано-Франківськ.
21 вересня 2005 року між ним, ОСОБА_7,
та потенційним покупцем квартири
ОСОБА_10 було укладено попередній
договір на продаж вказаної квартири.
У 2005 році йому виповнилося лише 16
років, і у зв'язку з цим, відповідно до
рішення виконавчого комітету
Соснівської районної ради м. Черкаси
від 19.10.2005 року № 588, була отримана згода
на продаж ним квартири у АДРЕСА_1. Була
також надана згода на підписання та
укладення договору продажу вказаної
квартири його батьком ОСОБА_8 02
листопада 2005 року був укладений
договір купівлі-продажу вказаної
квартири. Вказані кошти він віддав
відповідачу ОСОБА_8 для погашення
вартості квартири в м. Черкаси та
здійснення відповідних процедур щодо
оформлення йому права власності на
квартиру.

З часом вони вселилися в дану
квартиру і зі слів батька ОСОБА_8 він
зрозумів, що квартира придбана, кошти
за неї сплачені і вона належним чином
оформлена на нього. Згодом у
відповідача почалися матеріальні
проблеми, він почав оформляти кредити,
у бізнесі й нього не ладилося. На
побутовому рівні через матеріальні
негаразди у нього почалися
непорозуміння з його новою дружиною.
Через це він почав говорити, що буде
збиратися продати цю квартиру. На його
заперечення, що він не дозволить цього
зробити, батько ОСОБА_8 повідомив, що
він взагалі не має жодного відношення
до вказаної квартири.

У вересні 2012 року коли ОСОБА_8 був
відсутній, він віднайшов документи на
квартиру і виявив, що квартира
відповідно до рішення виконавчого
комітету Черкаської міської ради від 15
червня 2006 року оформлена на
відповідача ОСОБА_8, згідно свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
від 26 червня 2006 року він є єдиним
власником цієї квартири. Дії ОСОБА_8
свідчать про те, що ним здійснено
заходи по позбавленню позивача права
приватної власності на квартиру та
правом вільно володіти, користуватися
та розпоряджатися нею.

Крім того, ОСОБА_8 уклав договір
поруки 31 березня 2008 року, відповідно до
якого вказану квартиру передав в
іпотеку філії «Полтавське регіональне
управління» ВАТ «Банк «Фінанси та
Кредит».

А тому позивач, просив суд витребувати
з незаконного володіння відповідача
ОСОБА_8 на користь позивача трикімнатну
квартиру загальною площею 72,7 кв. м., що
знаходиться за адресою АДРЕСА_2,
скасувати держану реєстрацію права
власності ОСОБА_8 на дану трикімнатну
квартиру та визнати за ним право
власності на вищевказану трикімнатну
квартиру.

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 20 червня 2012 року
позов задоволено частково та
витребувано з незаконного володіння
ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 квартиру
АДРЕСА_2, визнано за ОСОБА_7 право
власності на квартиру АДРЕСА_2, позовну
вимогу в частині скасування державної
реєстрації права власності залишено
без задоволення.

Не погоджуючись із даним рішенням суду
першої інстанції, ПАТ «Банк « Фінанси
та Кредит» та ОСОБА_6 подали
апеляційні скарги на дане рішення, в
яких просять скасувати рішення суду,
так як вважають його ухваленим із
порушенням норм матеріального та
процесуального права, ухваливши нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_7.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони
по справі, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги підлягають до
задоволення.

Відповідно до ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Так, задовольняючи частково позовні
вимоги в частині витребування з
незаконного володіння ОСОБА_8 на
користь ОСОБА_7 квартири АДРЕСА_2,
визнання за ОСОБА_7 права власності на
квартиру АДРЕСА_2, суд першої інстанції
виходив із того, що згідно до ст. 328 ЦК
України право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів, право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Проте повністю з такими висновками
погодитися не можна.

Так, за матеріалами справи колегією
суддів встановлено, що 26 квітня 2005 року
з метою придбання житла у м. Черкаси,
між ОСОБА_8 та Приватним підприємством
«Надія» було укладено договір № 12-Р/05,
відповідно до якого ПП «Надія»
зобов'язалася організувати
будівництво квартири за адресою
АДРЕСА_2 і передати квартиру, а ОСОБА_8,
виступаючи інвестором, зобов'язався
забезпечити фінансування будівництва
квартири та прийняти її на умовах
договору.

При цьому, ОСОБА_7, позивач по справі, у
даному договорі виступав набувачем
права власності на дану квартиру у
розмірі 48.5 метрів квадратних.

Відповідно до п.1.4 ч.11 умов договору
№12-Р/05, після підписання акту
прийому-передачі, інвестору, яким є
ОСОБА_8, переходить у власність 25.5
метрів квадратних вказаної квартири, а
набувачу, яким є ОСОБА_7, у власність
переходить 48.5 метрів квадратних на
вказану квартиру ( а. с. 11 - 16).

21 вересня 2005 року між ОСОБА_7 та
потенційним покупцем квартири ОСОБА_10
було укладено попередній договір на
продаж квартири АДРЕСА_1 ( а. с. 6 - 7).

2 листопада 2005 року ОСОБА_7, від імені
якого діяв ОСОБА_8, було здійснено
продаж квартири АДРЕСА_1 відповідно до
договору купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом
Івано-Франківського міського
нотаріального округу (а.с.9-10).

Дозвіл органу опіки на продаж даної
квартири було видано Соснівською
районною радою м.Черкаси від 19 жовтня
2005 року за №588 9а.с.8).

На підставі рішення виконкому
Черкаської міської ради №841 від 15.06.2006
року ОСОБА_8 було видано свідоцтво про
право власності на нерухоме майно, а
саме на квартиру АДРЕСА_2 загальною
площею 72.7 кв.м. (а.с.21).

12 вересня 1998 року був укладений шлюб
між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 ( а. с. 68).

31 березня 2008 року був укладений
договір кредитної лінії № 1752 - ЧД ( а. с.
63 - 64 ). В той же день , 31 березня 2008 року
був укладений договір іпотеки ( а. с. 57
- 59) , відповідно до якого
іпотекодавець передав у заставу(
іпотеку) квартиру АДРЕСА_2.

Крім цього, 31 березня 2008 року ОСОБА_6
надала свою згоду, як дружина ОСОБА_8,
на отриманням останнім кредиту та
згоду на передачу квартири АДРЕСА_2 в
іпотеку ( а. с. 56).

Згідно ст.60 Сімейного кодексу України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності,
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що
кожна річ, набута за час шлюбу, крім
речей індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Окрім цього, звертаючись до суду з
позовом та прохаючи витребувати від
відповідача ОСОБА_8 спірну квартиру,
позивач ОСОБА_7 посилався на положення
ст. 387 ЦК України, відповідно до якої
власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Проте, колегія суддів приходить до
висновку, що положення ст.387 ЦК України
в даному випадку до застосування не
підлягають, оскільки позивач ОСОБА_7
встановленим порядком не набув права
власності на дану квартиру і не є її
власником, хоча відповідно до договору
будівництва від 26 квітня 2005 року мав
право набути у власність 48.5 кв.м. даної
квартири, але своє право не реалізував.

При цьому, колегія суддів вважає за
необхідне зауважити, що загальні
підстави для виникнення зобов'язання у
зв'язку з набуттям, збереженням майна
без достатньої правової підстави
визначені нормами глави 83 ЦК України, і
саме ст.1212 ЦК України, яка регулює
випадки набуття майна або його
збереження без достатніх правових
підстав.

А тому, з врахуванням обставин справи,
доказів наданих сторонами та
апелянтами, колегія суддів приходить
до висновку, що оскільки існує не
скасоване рішення виконкому
Черкаської міської ради та свідоцтво
про право власності на спірну квартиру
за ОСОБА_8, позивач ОСОБА_7 не є
власником даної квартири, то вимоги ст.
387 ЦК України до даних спірних
правовідносин не підлягають.

Крім того, як вбачається із змісту
договору іпотеки, то вся інформація,
надана іпотекодавцем ОСОБА_8 щодо
предмету іпотеки на момент укладення
цього договору, є достовірною, предмет
іпотеки є власністю іпотекодавця, а
правочин укладається в інтересах сім'ї
і за згодою дружини ОСОБА_6.

Згідно із ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою
є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

Згідно ст. 17 Закону України "Про
іпотеку" іпотека припиняється у разі
припинення основного зобов'язання.

У разі переходу права власності на
предмет іпотеки від іпотекодавця до
третьої особи, іпотека є дійсною для
набувача відповідного нерухомого
майна.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, у
порушення вимог ст. ст. 212 - 214 ЦПК
України, на зазначені положення норм
матеріального права та обставини
справи уваги не звернув, не залучивши
до розгляду справи ОСОБА_6, як дружину
іпотекодавця ОСОБА_8, яка давала згоду
на укладення договору іпотеки, та
іпотекодержателя майна - АТ «Банк
«Фінанси та Кредит», у зв'язку з чим, не
вірно прийшов до висновку, щодо
витребування з незаконного володіння
ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 квартири
АДРЕСА_2 та визнання за ОСОБА_7 право
власності на квартиру АДРЕСА_2.

Зважаючи на те, що апеляційний суд
позбавлений права на залучення до
розгляду справи нових сторін, та у
зв'язку з неправильним застосуванням
норм матеріального права судом першої
інстанції, які викладені вище, колегія
суддів приходить до висновку про
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
у справі про відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про
витребування майна з незаконного
володіння.

У зв'язку з чим, доводи апеляційних
скарг є суттєвими і дають підстави
для висновку про неправильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ПАТ « Банк « Фінанси
та Кредит» та ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду
м. Черкаси від 20 грудня 2012 року по
справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8,
виконавчого комітету Черкаської
міської ради, треті особи - ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» в особі Філія
Полтавське РУ «ПАТ Банк «Фінанси та
кредит» відділення № 25, Комунальне
підприємство «Черкаське обласне
об'єднане бюро технічної
інвентаризації» про витребування
майна та визнання права власності на
майно - скасувати та ухвалити нове
рішення у справі, яким відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_8,
виконавчого комітету Черкаської
міської ради, треті особи - ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» в особі Філія
Полтавське РУ «ПАТ Банк «Фінанси та
кредит» відділення № 25, Комунальне
підприємство «Черкаське обласне
об'єднане бюро технічної
інвентаризації» про витребування
майна та визнання права власності на
майно.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
Суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :