Справа № 194/901/14-ц
Провадження № 2/194/500/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2014 року
м.
Тернівки

Тернівський міський суд
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді
Пономаренко
І.П.

при секретарі
Ощепковій І.С.

за участю: позивача
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_3

представника відповідача
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Тернівського міського
суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_3 про встановлення факту
проживання однією сім"єю, розподіл
майна, набутого під час проживання
однією сім"єю та шлюбу, суд,-

В
С Т А Н О В И В :

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що вона з
серпня 2005 року проживала з
відповідачем та вела з ним спільне
господарство без реєстрації шлюбу. Від
спільного життя вони з відповідачем
мають неповнолітню дитину ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. 05 вересня 2009 року позивач
з відповідачем зареєстрували шлюб,
який було розірвано згідно рішення
Тернівського міського суду
Дніпропетровської області від 22 квітня
2014 року. За час проживання однією сім'єю
та в шлюбі ними було придбане рухоме
майно, а саме: холодильник, телевізор,
пилосос, двоярусне ліжко на загальну
суму 11000 грн., що залишилися у
відповідача. Також стверджує, що в
період проживання однією сім'єю без
укладення шлюбу, ними був придбаний
автомобіль ВАЗ 21099, грошові кошти для
придбання якого в сумі 49 тис. грн. було
взято в кредит згідно кредитного
договору № 0 від 12 грудня 2005 року.
Зазначений автомобіль після
розірвання шлюбу відповідач продав.
Крім того, позивачем та відповідачем
були накопичені грошові кошти за
період з 04.02.2013 року по 05.02.2014 року, які
знаходились на обліковому рахунку №
НОМЕР_1 в ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі
104718 грн. 80 коп., яких сума депозиту
склала 68011 грн.26 коп. та проценти за рік
склали 38707 грн. 54 коп. У зв'язку з чим,
просить встановити факт проживання з
відповідачем з серпня 2005 року,
розділити з відповідачем спільне
сумісне майно вартістю 159218 грн. 80 коп.
наступним чином: рухоме майно вартістю
11000 грн. виділити у власність
відповідача, а саме: холодильник
вартістю 5000 грн., телевізор 2500 грн.,
пилосос 1500 грн., двоярусне ліжко
вартістю 2000 грн., стягнути з
відповідача на користь позивача 5500 грн.
за рухоме майно, розділити між
позивачем та відповідачем автомобіль
ВАЗ 21099, д/н НОМЕР_2, який був придбаний
згідно кредитного договору № 0
від 12.12.2005 року на суму 49000 грн.,
розділити грошові кошти, які
знаходились на обліковому рахунку №
НОМЕР_1 в ПАТ КБ «ПриватБанк» в рівних
частинах, стягнувши з відповідача на
користь позивача 52359 грн. 40 коп., а також
стягнути на користь позивача понесені
по справі судові витрати.

Позивач та представник позивача в
судовому засіданні позов підтримали в
повному обсязі, просили позовні вимоги
задовольнити. При цьому пояснили, що
позивач проживала разом з відповідачем
однією сім'єю з серпня 2005 року й під час
спільного проживання ними було
придбане спільне майно. У зв'язку з тим,
що вони з відповідачем не дійшли згоди
щодо добровільного розподілу
спільного майна, та тієї обставини, що
відповідач не визнає факт проживання
однією сім'єю, просить встановити факт
проживання однією сім'єю з
відповідачем, а також розділити
спільне сумісне майно згідно заявлених
позовних вимог.

Відповідач та представник
відповідача в судовому засіданні
позовні вимоги не визнали в повному
обсязі, просили в задоволені позовних
вимог відмовити. При цьому пояснили, що
до реєстрації шлюбу відповідач не
проживав з позивачем однією сім'єю, так
як навіть їх спільна дитина була
зареєстрована не за місцем проживання
відповідача. Дійсно сторони мають
спільну дитину, разом відпочивали на
святах, але до реєстрації шлюбу
спільного господарства не вели.
Телевізор, холодильник та автомобіль
були придбані відповідачем до
укладання шлюбу. Наявність іншого
майна позивачем не доведена. Крім того,
вважають, що позивачем не доведено
вартість майна на час розгляду справи,
як того вимагає чинне законодавство.
Щодо розподілу грошових коштів, які
знаходились на депозитному рахунку,
відповідач також не згоден, так як
вказані кошти були отримані ним, як
страхова виплата від нещасного випадку
на виробництві, та вони є особистою
приватною власністю одного з подружжя.
Тому просили в задоволенні позовних
вимог відмовити в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
відповідача, представників сторін,
допитавши свідків, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази в їх
сукупності приходить до наступних
висновків.

Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема, звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст.58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

Щодо позовних вимог в частині
встановлення факту проживання
позивача з відповідачем однією сім"єю
без реєстрації шлюбу з серпня 2005 року,
суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Згідно ч.1 ст.74 СК України, якщо жінка
та чоловік проживають однією сім'єю,
але не перебувають у шлюбі між собою
або в будь-якому іншому шлюбі, майно,
набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлене письмовим договором між
ними.

В судовому засіданні встановлено, що
шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений
05.09.2009 року та розірваний згідно
рішення Тернівського міського суду
Дніпропетровської області від 22.04.2014
року.

Від спільного життя сторони мають
неповнолітню дитину ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно копії домової книг, позивач та
її спільна з відповідачем дитина до 29
травня 2012 року були зареєстровані за
адресою: АДРЕСА_1.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_6 показала, що з позивачем вона
знайома з січня 2005 року, так як вони
разом працювали в ТЦ «Маяк». Приблизно
в березні 2005 року ОСОБА_1 почала
зустрічатися з відповідачем, а десь з
середини літа 2005 року вони почали
проживати разом з відповідачем однією
сім'єю по АДРЕСА_2. Декілька разів вона
бувала за вказаною адресою у неї в
гостях, там також був і відповідач. У
квартирі вона бачила побутову техніку,
але яку саме вона не пам'ятає. Згодом,
ОСОБА_1 завагітніла та пішла в декретну
відпустку. На роботу вийшла через три
роки. Їй відомо, що позивач уклала шлюб
з відповідачем чотири роки тому, тобто
у 2010 році, а зареєструвалася за місцем
мешкання батьків відповідача у 2012 році

Допитана в судовому засіданні
свідок ОСОБА_7 показала, що її чоловік є
хрещеним спільної доньки позивача та
відповідача, у зв'язку з чим їй відомо,
що вони проживали разом приблизно один
рік до народження їхньої доньки, але за
якою адресою вона точно сказати не
може. На свята вона бувала у них у
гостях та бачила відповідача у
квартирі. Також зазначила, що їй відомо,
що шлюб відповідач з позивачем уклали
приблизно через два роки після
народження доньки.

Допитаний в судовому засіданні
свідок ОСОБА_8 показав, що йому відомо,
що відповідач з позивачем одружилися у
2009 році, до цього часу вони проживали у
цивільному шлюбі. Коли відповідач
знайомив його з позивачем, то
відрекомендував її як свою дівчину. До
реєстрації шлюбу він у гостях у них не
бував, а ходив у гості лише після того,
як ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали шлюб. Крім
того, йому відомо, що всі зазначені речі
були придбані до укладання шлюбу.

Допитаний в судовому засіданні
свідок ОСОБА_9 показав, що йому відомо,
що відповідач з позивачем почали
проживати разом з 2009 року, а до цього
часу вони лише зустрічались. Коли він
бував у гостях у відповідача, то інколи
відповідач був сам, а інколи з
позивачем. Також йому відомо, що дитина
у них народилася у 2009 році.

Аналізуючи показання вищевказаних
свідків як з боку позивача так і з боку
відповідача, суд критично ставиться до
зазначених показань свідків, так як
зазначені свідчення зведені з боку
позивача до підтвердження дати,
зазначеної в позовній заяві - серпня 2005
року, але в той же час на питання
учасників процесу та суду вказані
свідки не повідомили навіть рік, в
якому сторонами було зареєстровано
шлюб. Аналогічним чином було надано й
показання свідками з боку відповідача -
обидва свідки категорично заявили, що
сторони уклали шлюб у 2009 році, а інші
обставини свідки не пам"ятали.

Таким чином, суд, враховуючи дружні
взаємовідносини свідків з сторонами,
за клопотанням яких вони були допитані,
а також наявність протиріч у
показаннях цих свідків, суд критично
ставиться до показань всіх допитаних
свідків та не може взяти їх як
беззаперечні докази щодо встановлення
факту спільного проживання сторін з
серпня 2005 року однією сім"єю.

У зв"язку з чим, суд приходить до
висновку, що в судовому засіданні
позивачем не надано доказів спільного
проживання з відповідачем однією
сім"єю з серпня 2005 року, та у цій частині
позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Щодо позовних вимог в частині
розподілу спільного майна, суд
приходить до наступних висновків.

Згідно ст.60 СК України, майно набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми,
хвороба, тощо) самостійного заробітку
(доходу).

Відповідно до ст.57 СК України,
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є майно, набуте нею, ним до
шлюбу, майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але на підставі договору
дарування або в порядку спадкування
майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але
за кошти, які належали їй, йому
особисто.

Частиною 5 ст.57 СК України визначено,
що особистою приватною власністю
дружини, чоловіка є страхові суми,
одержані нею, ним за обов'язковим
особистим страхуванням, а також за
добровільним особистим страхуванням,
якщо страхові внески сплачувалися за
рахунок коштів, що були особистою
приватною власністю кожного з них.

Згідно п.22 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 21.12.2007 року
№ 11 "Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" поділ
спільного майна подружжя здійснюється
за правилами, встановленими статтями
69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що
підлягає поділу, визначається за
погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди - виходячи з дійсної
його вартості на час розгляду справи.

П.24 Постанови Пленуму Верховного
суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», до складу
майна, що підлягає поділу включається
загальне майно подружжя, наявне у нього
на час розгляду справи, та те, що
знаходиться у третіх осіб. Не належить
до спільної сумісної власності майно
одного з подружжя, набуте особою до
шлюбу, набуте за час шлюбу, але за кошти,
які належали одноному з подружжя
особисто.

Як зазначалося вище, в судовому
засіданні встановлено, що шлюб між
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений 05
вересня 2009 року та розірваний згідно
рішення Тернівського міського суду
Дніпропетровської області від 22 квітня
2014 року.

Відповідно довідки АКІБ
"Укрсиббанк" № 133-118-290 від 16 липня 2008
року, зобов"язання за кредитним
договором № 0 від 12 грудня 2005 року,
в забезпечення якого було передано
автомобіль ВАЗ21099 д/н НОМЕР_2, погашені в
повному обсязі на дату видачі довідки
(а.с.25).

Відповідно довідки Павлоградського
ЦНП № 1210 від 09.09.2014 року № 609, га ім'я
ОСОБА_3 зареєстрований автомобіль М 2140
д/н НОМЕР_3, а автомобіль ВАЗ21099 д/н
НОМЕР_2 за відповідачем зареєстрованим
не значиться (а.с.39).

Холодильник "Самсунг" та телевізор
були придбані відповідно 15 грудня 2008
року та 07 грудня 2007 року (а.с.31).

Таким чином, зазначене майно не є
спільною сумісною власністю подружжя
та розподілу не підлягає.

Доказів щодо вартості пилососа та
двоярусного ліжка позивачем не надано,
тому відповідно до роз"яснень, наданих
в Постанові Пленуму Верховного суду
України від 21.12.2007 року № 11 "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", суд не має
змоги визначити об"єктивну вартість
зазначеного майна, у зв"язку з чим в цій
частині позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Щодо позовних вимог в частині
розподілу грошових коштів, які були на
депозитному рахунку, суд приходить до
наступного.

Згідно довідки ПАТ КБ "Пиватбанк" від
07.10.2014 року № 1824109, будь-які депозитні
рахунки на ім'я ОСОБА_3 відсутні (а.с.41).

Згідно довідки відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Терівка від
17.12.2014 року № 2042/01-12, в грудні 2012 року
ОСОБА_3 нарахована одноразова сума
страхових виплат в розмірі 76024 грн.

Відповідно до наданої ПАТ КБ
«ПриватБанк» 21.11.2014 року за вих. №
30.1.0.0/2-20141118/3278 інформації, депозитний
рахунок в сумі 68011 грн. 26 коп. грн. було
відкрито на ім"я відповідача 04 лютого
2014 року, та закрито зазначений рахунок
було 05 лютого 2014 року й на момент
закриття рахунку, на ньому перебували
грошові кошти в сумі 104718 грн. 80 коп.
(а.с.49-55).

Відповідно до ст.4 Закону України
«Про страхування» страхування,
пов'язане з життям, здоров'ям,
працездатністю та пенсійним
забезпеченням, є особистим
страхуванням.

Згідно преамбули до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» страхування від
нещасного випадку є самостійним видом
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, за допомогою
якого здійснюється соціальний захист,
охорона життя та здоров'я громадян у
процесі їх трудової діяльності.

Згідно ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», страховими виплатами
є грошові суми, які згідно зі ст.21 цього
закону Фонд соціального страхування
від нещасних випадків виплачує
застрахованому чи особам, які мають на
це право, у разі настання страхового
випадку. Зазначені грошові суми
складаються, зокрема, із страхової
виплати в установлених випадках
одноразової допомоги потерпілому,
страхової виплати втраченого
заробітку (або відповідної його
частини) залежно від ступеня втрати
потерпілим професійної працездатності
(щомісячна страхова виплата) чи
страхової виплати пенсії по
інвалідності.

Тобто, страхові виплати, які
здійснюються працівнику Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків у разі їх настання, є
страховими сумами, одержаними за
обов'язковим особистим страхуванням.

Таким чином, відповідно до вимог ч.5
ст.57 СК України зазначені грошові кошти
є майном, що є особистою приватною
власністю одного з подружжя, тобто
відповідача

У зв"язку з чим, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Також, відповідно до вимог ст.88 ЦПК
України, не підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача
понесені судові витрати по справі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про встановлення факту проживання
однією сім"єю, розподіл майна, набутого
під час проживання однією сім"єю та
шлюбу - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Тернівський міський суд
на протязі десяти днів з дня
проголошення рішення.

Головуючий суддя:
І.П.
Пономаренко