Справа № 435/274/13-ц
Провадження № 22ц/782/4914/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року, лютого місяця, 03-го дня колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Луганської
області у складі:

головуючого судді: Яресько А.В.,

суддів: Луганської В.М., Борисова Є.А.

при секретарі: Веселові С.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Луганську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Жовтневого районного суду м. Луганська
від 25 жовтня 2013 року за позовом ПАТ
„ПУМБ" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитом та
договором поруки,-

встановила :

У січні 2013 року позивач ПАТ „ПУМБ"
звернувся до суду із позовом про
стягнення боргу за кредитним договором
та договором поруки - просив суд
ухвалити рішення, яким стягнути з
відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 в
солідарному порядку на користь ПАТ
«ПУМБ» заборгованість за кредитним
договором № 4733551 від 30.03.2006 року та
договором поруки у розмірі 67046,82 грн., а
також понесені судові витрати у
розмірі 670,47 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Луганська від 25 жовтня 2013 року позовні
вимоги були задоволено, було стягнуто з
ОСОБА_1, ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ
"ПУМБ" заборгованість за кредитним
договором та договором поруки у
розмірі 67046 грн.82 коп., судові витрати у
вигляді судового збору у розмірі 670
грн.47 коп., а всього 67717 грн.29 коп.

Відповідачка ОСОБА_1 із рішенням суду
не погодилась та надала на нього
апеляційну скаргу, у якій посилалась на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, неврахування
судом наданих відповідачкою доказів,
що потягло за собою ухвалення
помилкового рішення з невірним
застосуванням норм матеріального
права, просила суд ухвалити нове
рішення, яким відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін та їх представників,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
пояснень до неї та заперечень проти
неї, дослідивши матеріали справи та
наявні у ній докази, колегія суддів
приходить до наступних висновків:

Відповідно до правил ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повного і
всебічного з'ясування обставин, на які
сторони посилаються, як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи по суті судом
першої інстанції було встановлено,що
між сторонами існували договірні
відносини, які виникли внаслідок
укладання кредитного договору від
30.03.2006 року між банком - позивачем й
ОСОБА_1 та договору поруки від 30.03.2006
року з ОСОБА_2, що через порушення умов
Договору з боку позичальника своєчасне
погашення кредиту та відсотків не
відбулося, внаслідок чого виникла
заборгованість за кредитом та
відсотками, яку позичальник у
добровільному порядку не погасив, у
позивача виникло право вимоги
дострокового повернення всього
кредиту разом з розрахованими
процентами, банком - позивачем
відповідно до умов кредитного договору
було нараховано пеню та штраф за
порушення зобов'язань за кредитним
договором. Про бажання банку
достроково стягнути з позичальника й
поручителя заборгованість за
кредитним договором у зв'язку з
порушенням умов кредитування,
відповідачі були повідомлені, однак у
добровільному порядку заборгованість
у повному обсязі не погасили.

Cуд дійшов і до висновків про те, що
посилання відповідачки на скрутне
матеріальне становище її родини, що
послужило невиконанню зобов"язань за
спірним кредитним договором не
заслуговують на увагу, не можуть бути
підставою для звільнення від виконання
покладених за кредитним договором
зобов'язань, адже клопотань про
відстрочення або розстрочку виконання
рішення у зв'язку з тяжким матеріальним
станом боржника протягом розгляду
справи відповідачкою та її
представником заявлено не було, як не
було надано і доказів того, що
відповідачка зверталася до позивача з
відповідною заявою про укладення
додаткової угоди щодо зміни графіку
погашення заборгованості у зв'язку зі
зміною її матеріального становища і
неможливістю сплачувати кредит по
існуючому графіку його погашення, або
що їй було відмовлено позивачем у
підписанні такої угоди.

Крім того, суд першої інстанції визнав
доведеним факт неодноразового
порушення відповідачкою умов
кредитного договору щодо своєчасності
сплати кредиту та відсотків за
користування кредитними коштами,
врахував суд і те, що відповідачкою
ОСОБА_3 було порушено строки укладання
договору страхування, вигодонабувачем
за яким виступає банк-позивач, що стало
підставою для нарахування такого виду
неустойки як штраф, що також
передбачено умовами кредитного
договору та договору поруки та було
узгоджено сторонами під час їх
підписання. За таких обставин суд
першої інстанції визначив загальну
суму заборгованості відповідачів за
кредитним договором та договором
поруки у розмірі 67046,82 грн., з яких:
заборгованість за основною сумою
кредиту за період з 28.01.2009р. по 09.02.2012р. -
42584,24 грн., заборгованість за процентами
за користування кредитом, нарахованими
за період з 28.12.2010р. по 09.02.2012р. - 7479,45 грн.,
пеня, нарахована за порушення строків
повернення кредиту та сплати процентів
за користування кредитом за період з
10.02.2011р. по 09.02.2012р. - 7173,13 грн., штраф за
порушення боржником зобов»язань за
кредитним договором в розмірі 9810,00 грн.
та стягнув цю суму заборгованості із
судовими витратами.

Колегія суддів погоджується із
висновками суду першої інстанції щодо
визначення змісту правовідносин між
сторонами та їх правових наслідків,
проте не погоджується із визначенням
судом першої інстанції розміру суми
стягнення - адже на момент винесення
рішення по справі судом не було взято
до уваги тих обставин, що відповідачкою
було вжито певних заходів по
частковому погашенню виниклої перед
банком заборгованості - суду було
надано письмові докази здійснення
зазначених сплат, цей факт визнається у
судовому засіданні і представником
банку, що надав суду свій розрахунок,
підтверджуючий ці обставини - що є
визнаний сторонами, а отже, за таких
обставин сума стягнення за судовим
рішенням повинна бути зменшена на
зазначену суму проплат у тому порядку
зарахування, що є визначений договором,
при цьому відповідному зменшенню
зменшенню підлягає і стягувана сума
судових витрат, пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог. Щодо
доводів апеляції, то кредитний договір,
що був укладений між сторонами
передбачає можливість вимагати
дострокового виконання умов договору у
разі прострочення щомісячних виплат,
позивач скористався цим правом - немає
підстав вважати, що використання
позивачем свого права порушує вимоги
розумності та справедливості, суд
першої інстанції вірно використав і
норми ст. ст. 611, 614 ЦК - адже факт
порушення зобов'язання є доведеним,
особа що порушила зобов'язання несе за
це відповідальність на умовах, що
визначені між контрагентами у
договорі. З огляду на те, що у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники (ст. 554
ЦК України); поручителі несуть
самостійну відповідальність перед
кредитором за порушення зобов'язань
боржником, оскільки вони перебувають у
самостійних договірних відносинах,
кредитор має право вимагати виконання
обов'язку в повному обсязі як від усіх
боржників разом, так і від будь-кого з
них окремо, зокрема, лише від
поручителів, які солідарно
відповідають перед кредитором у тому ж
обсязі, що і боржник. Щодо посилання у
апеляції на умови п. 3.5.8 та 6.6 кредитного
договору - то відповідачем не було
виконано вимогу і після отримання у
суді позовної заяви, а отже наявність
підстав для застосування штрафних
санкцій є доведеною. За таких обставин
оскаржуване рішення слід змінити та
ухвалити по справі нове рішення, яким
підлягає стягненню замість 67046,82 грн
заборгованості 53047 гривень 54 копійки
заборгованості - із відповідним
пропорційним зменшенням розміру
судових витрат до (53047.54Х670.47670.47)= 530
гривень 48 копійок.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 315 -316 ЦПК
України судова колегія, -

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 25 жовтня 2013 року змінити,
скасувавши його у частині визначення
розміру суми стягнення та судових
витрат та ухвалити в цій частині
заявлених позовних вимог нове рішення,
яким стягнути на користь публічного
акціонерного товариства „ПУМБ" з
ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованість за
кредитним договором та договором
поруки у розмірі 53047 гривень 54 копійки
та судові витрати у розмірі 530 гривень 48
копійок. У іншій частині заявлених
вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили негайно
з моменту його проголошення, може бути
оскаржено шляхом подання касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
проголошення безпосередньо до суду
касаційної інстанції: Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Cудді: