Справа № 466/2616/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 грудня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Свірідової
В.В.

при секретарі Піцик О.В.

з участю позивачів по первісному
позову ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника позивачів ОСОБА_3

відповідач по первісному позову ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах малолітньої
дитини ОСОБА_6, з участю третіх осіб
ОСОБА_7, ОСОБА_8, органу опіки та
піклування Шевченківської районної
адміністрації Львівської міської ради
про виселення з жилого приміщення та
зустрічний позов ОСОБА_4, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
малолітньої дитини ОСОБА_6 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, Головного управління Державної
міграційної служби України у
Львівській області, з участю третіх
осіб ОСОБА_7, ОСОБА_8, органу опіки та
піклування Шевченківської районної
адміністрації Львівської міської ради
про визнання права користування жилим
приміщенням та зобов'язання до
вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ :

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись
до суду з позовом, в якому після
уточнення позовних вимог просять:
виселити ОСОБА_4 разом з малолітньою
дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,з жилого
приміщення - квартири АДРЕСА_1 без
надання іншого жилого приміщення,
стягнути з ОСОБА_4 на їхню користь
витрати, пов'язані з розглядом справи в
суді та понесені ними на оплату послуг
з надання правової допомоги
представником в розмірі 500 гривень. В
обґрунтування позовних вимог
покликаються на те, що позивачі ОСОБА_1
та ОСОБА_2 а також треті особи ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 є квартиронаймачами чотирьох
кімнатної квартири у АДРЕСА_1 Раніше у
вказаній квартирі була зареєстрована і
проживала відповідачка, ОСОБА_9, яка
десь в 2000 році вибула з квартири, так як
стала власником квартири АДРЕСА_2, яку
тепер продала іншій особі. Стверджують,
що в листопаді місяці 2012 року
відповідачка ОСОБА_4 одружилась із
ОСОБА_11. Вказують на те, що після
одруження відповідачі просили
позивачів, що вони будуть тимчасово (до
місяця часу) проживати у їхній квартирі
до вирішення ними питання постійного
місця проживання, але вже в грудні 2012
року стали вимагати щоб позивачі дали
згоду на їх реєстрацію на житлову площу
в АДРЕСА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 року в ОСОБА_4 та
ОСОБА_11 народився син ОСОБА_6, і дитина
після народження разом зі своїми
батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_11 стала
проживати в їхній квартирі на що вони,
позивачі своєї згоди на давали.
Вважають на підставі ст. 98 ЖК України
відповідача з дитиною тимчасовими
мешканцями та стверджують про те, що на
підставі ст. 97 ЖК України тимчасові
жильці підлягають виселенню в судовому
порядку без надання іншого жилого
приміщення. Позивачі стверджують, що не
давали згоди на постійне проживання
відповідача ОСОБА_4 на житловій площі
їхньої квартири тому що ОСОБА_4 десять
років назад вибула з житлової площі кв.
АДРЕСА_1 а тому вона згідно ст. 107 ЖК
України втратила право користування
житловою площею вказаної квартири з
дня вибуття і не набула права
користування цим житлом, коли
вселилась для тимчасового проживання.
З врахуванням наведеного просять
виселити відповідача ОСОБА_4 разом з
малолітньою дитиною ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з жилого приміщення -
квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
жилого приміщення та стягнути з ОСОБА_4
на їхню користь судові витрати.

ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах малолітньої дитини ОСОБА_6,
звернулась до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Головного
управління Державної міграційної
служби України у Львівській області, з
участю третіх осіб ОСОБА_7, ОСОБА_8,
органу опіки та піклування
Шевченківської районної адміністрації
Львівської міської ради, який
прийнятий до спільного розгляду з
первісним, в якому після уточнення
позовних вимог просить: в задоволенні
первісного позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до неї
відмовити; визнати за нею, ОСОБА_4 та за
її малолітнім сином, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, право користування
житловим приміщенням що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати Головне
управління Державної міграційної
служби України у Львівській області
зареєструвати місце проживання ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою: АДРЕСА_1;
зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України у
Львівській області зареєструвати
місце проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
за адресою: АДРЕСА_1; стягнути з
відповідачів на її користь сплачену
нею суму судового збору в розмірі 114
грн. 71 коп. В обґрунтування позовних
вимог покликається на те, що в лютому
місяці 1984 року вона, ОСОБА_4 вселилася
як член сім'ї основного
квартиронаймача, ОСОБА_8, до спірної
чотирьох - кімнатної квартири за
адресою: АДРЕСА_1, де проживає постійно
до сьогоднішнього дня. Підставою для її
вселення в квартиру був ордер №7839 від
01.02.1984р., виданий її матері, ОСОБА_8 як
основному квартиронаймачу. Вказує, що
одночасно з нею та її матір'ю в спірну
квартиру вселились: її сестра ОСОБА_7 та
її брати - ОСОБА_14, ОСОБА_1, ОСОБА_2. На
даний час спірна квартира є не
приватизована та перебуває в державній
власності. В 2000 році успадкувала
квартиру АДРЕСА_2 В зв'язку з вказаним,
для прийняття спадщини та оформлення
всіх документів їй в той час необхідно
було прописатись в цій квартирі
АДРЕСА_2, а тому, виписалась із спірної
квартири, оскільки і квартира НОМЕР_1,
яку успадкувала, і спірна тепер
квартира НОМЕР_2 знаходились в одному
будинку, вона, ОСОБА_4 нікуди зі спірної
квартири не виїжджала, місця
проживання не змінювала, зв'язку з
квартирою не втрачала, а члени її сім'ї,
її мати, сестра та брати порадили їй
виписатись тимчасово, оформити всі
необхідні документи а потім
прописатись назад в цю ж квартиру
НОМЕР_2. Квартиру АДРЕСА_2 продала, що
підтверджується договором
купівлі-продажу від 08.09.2012р. Однак,
стверджує, що зі спірної квартири
НОМЕР_2 ніколи не переїжджала проживати
в квартиру АДРЕСА_2 ні в будь-яку іншу
квартиру а постійно проживала з матір'ю
в спірній квартирі НОМЕР_2 Вказує, що
наведене зможуть підтвердити її мати,
ОСОБА_8, а також сестра ОСОБА_7 та свідки,
яких просить суд допитати та вказує
їхні дані. Потреби в тому, щоб змінювати
місце реєстрації на протязі минулих
років у ОСОБА_4 не було, тому члени її
сім'ї, в тому числі й брати - ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, не заперечували проти того, що
вона проживає разом з ними у квартирі
матері без реєстрації. В подальшому, 26
січня 2013 року зареєструвала шлюб із
ОСОБА_11, який став проживати разом з нею
в спірній квартирі. ІНФОРМАЦІЯ_1 року в
неї з чоловіком народився син, ОСОБА_6,
який теж став проживати разом з ними в
спірній квартирі. Після народження
сина у березні 2013 року, в зв'язку з
необхідністю оформити матеріальну
допомогу на дитину, змушена була
тимчасово зареєструватись за адресою:
АДРЕСА_3 оскільки згоди на реєстрацію
її місця проживання за адресою, де вона
насправді проживає не було зі сторони
братів, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Вказує на те,
що наведене нею, щодо її проживання а
також проживання її чоловіка та сина в
спірній квартирі без реєстрації,
підтверджується актами, складеними
майстрами по експлуатації ЛКП
«Тополя-406»: ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 за
участю сусідів, залучених в якості
свідків, ОСОБА_18 (прож. в кв. НОМЕР_3)
ОСОБА_19 (прож. в кв. НОМЕР_4) та ОСОБА_20
(прож. в кв. НОМЕР_5), та надає в якості
доказів акти: від 09.10.2012р., №59 ЛКП
«Тополя-406» від 27.03.2013р., №120 ЛКП
«Тополя-406» від 23.05.2013р. Отже, позивачі
за первісним позовом, відповідачі за
зустрічним позовом - ОСОБА_1 та ОСОБА_2
не визнають права ОСОБА_9 та права її
малолітнього сина ОСОБА_6, законним
представником якого вона являється і
від імені якого виступає в даній
цивільній справі, на користування
житловим приміщенням за адресою:
АДРЕСА_1, заперечують проти її з дитиною
реєстрації в спірному житлі. Стверджує,
що з часу вселення у 1984 році постійно
проживає і користується, як член сім'ї
основного квартиронаймача, житловим
приміщенням, бере участь у витратах,
пов'язаних з оплатою комунальних
послуг за користування ним та виконує
інші зобов'язання, що випливають із
договору найму жилого приміщення. А
тому вважає, що її право та право її
дитини, яке не визнається іншими
членами сім'ї, позивачами за первісним
позовом, повинно бути захищене в
судовому порядку. Вказує, що
неодноразово, перебуваючи на прийомі, в
усному порядку зверталась до
паспортиста ЛКП «Тополя-406» та до
начальника Шевченківського РВ ДМС
України у Львівській області із заявою
зареєструвати її у спірному житловому
приміщенні. Проте заява не була
задоволена, оскільки вона не мала
талона про зняття з реєстрації за
попереднім місцем проживання. Всупереч
бажанню її матері, ОСОБА_8, як основного
квартиронаймача та всупереч бажанню
сестри, ОСОБА_7, її брати ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 заперечують проти її з дитиною
реєстрації та визнання за ними права
користування приміщенням. 10 червня 2013
року ОСОБА_4 з письмовою заявою
звернулась уже до Головного управління
ДМС у Львівській області, де просила
зареєструвати її та її дитину за
адресою: АДРЕСА_1 та одночасно зняти з
реєстрації за адресою: АДРЕСА_3, однак
їй знову було відмовлено з тих же
підстав. Вважає, що позов підлягає до
задоволення, тому, що являється членом
сім'ї наймача жилого приміщення та
згідно зі ст. 64 ЖК України члени сім'ї
наймача, які проживають разом із ним,
користуються нарівні з наймачем усіма
правами і несуть обов'язки, пов'язані з
договором найму. Вказує, що відповідно
до ст. 65 ЖК України наймач вправі в
установленому порядку за письмовою
згодою всіх членів сім'ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей зазначеної згоди
не потрібно. Особи, що вселилися в жиле
приміщення як члени сім'ї наймача,
набувають рівного з іншими членами
сім'ї права користування жилим
приміщенням, якщо при вселенні між цими
особами, наймачем та членами його сім'ї,
які проживають разом з ним, не було
іншої угоди про порядок користування
жилим приміщенням. Одночасно вказує на
те, що заявлена позивачами позовна
вимога про виселення її з малолітньою
дитиною з жилого приміщення без
надання іншого жилого приміщення є
незаконною, оскільки в такому разі
порушується, закріплене ст. 47
Конституції України право на житло.
Конституція України у ст. 47 закріплює,
що ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше, як на
підставі закону за рішенням суду.
Стверджує, що тимчасовим мешканцем
вона з дитиною не являються так як вона
була вселена в житло як член сім'ї
основного квартиронаймача, набула
рівного з іншими членами сім'ї права
користування жилим приміщенням, таким
правом користується до сьогоднішнього
дня а дитина була після народження
вселена до неї також як член сім'ї
наймача. Наголошує на тому, що однією з
підстав виникнення суб'єктивного права
на житло, тобто набуття права
користування конкретним жилим
приміщенням, є вселення у нього в
установленому порядку в якості члена
сім'ї наймача, члена ЖБК або власника
квартири чи будинку (статті 64, 65, 145, 156
Житлового кодексу України). Вказує, що
згідно положень частини першої та
четвертої ст.29 Цивільного кодексу
України місцем проживання фізичної
особи є житловий будинок, квартира,
інше приміщення, придатне для
проживання в ньому (гуртожиток, готель
тощо), у відповідному населеному
пункті, в якому фізична особа проживає
постійно, переважно або тимчасово.
Місцем проживання фізичної особи, яка
не досягла десяти років, є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, з ким вона проживає,
опікуна або місце знаходження
навчального закладу чи закладу охорони
здоров'я, в якому вона проживає. Щодо
посилання позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2
на відсутність в ОСОБА_4 та її
малолітнього сина, ОСОБА_6, реєстрації
місця проживання в спірній квартирі
позивач за зустрічним позовом вказує,
що, як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п.15 постанови від 1 листопада
1996 р. № 9 «Про застосування Конституції
України при здійсненні правосуддя»,
наявність чи відсутність реєстрації
сама по собі не може бути підставою для
визнання права користування жилим
приміщенням за особою, яка там
проживала чи вселилась туди як член
сім'ї наймача (власника) приміщення, або
ж для відмови їй у цьому. З огляду на
вказане вважає, що вимога про виселення
її з дитиною як таких що втратили право
користування жилим приміщенням через
відсутність реєстрації є незаконною. З
урахуванням наведеного, просить
визнати за нею та за її малолітнім
сином право користування жилим
приміщенням що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, зобов'язати Головне
управління Державної міграційної
служби України у Львівській області
зареєструвати її місце проживання та
місце проживання її малолітньої
дитини, в інтересах якої вона виступає,
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою:
АДРЕСА_1 а також стягнути з
відповідачів на її користь сплачену
нею суму судового збору в розмірі 114
грн. 71 коп.

Позивачі за первісним позовом та
відповідно відповідачі за зустрічним
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та їхній представник в
судовому засіданні первісний позов
підтримали в повному обсязі, надали
суду пояснення аналогічні викладеним в
фабулі позовної заяви та відповідних
уточненнях, разом з тим позивачі та
їхній представник наголошують на тому,
що відповідач ОСОБА_4 з малолітнім
ОСОБА_6 не є наймачами житлової площі в
квартирі АДРЕСА_1 та не мають
реєстрації у вказаному жилому
приміщенні а тому, на їхню думку, не
мають права користування цим жилим
приміщенням й в зв'язку з цим
підлягають виселенню без надання
іншого жилого приміщення, зустрічний
позов заперечили та просять в
задоволенні такого відмовити з
підстав, викладених у первісному
позові та в поданому ними запереченні
на зустрічну позовну заяву.

Відповідач за первісним позовом та
відповідно позивач за зустрічним
ОСОБА_4 та її представник в судовому
засіданні первісний позов заперечили,
просять в задоволенні такого відмовити
з підстав, викладених в зустрічній
позовній заяві, зустрічний позов
підтримали в повному обсязі, надали
суду пояснення аналогічні викладеним в
фабулі зустрічної позовної заяви та
відповідних уточненнях.

Представник відповідача за зустрічним
позовом, Головного управління
Державної міграційної служби України у
Львівській області, в судовому
засіданні щодо заявлених у зустрічному
позові вимог повідомив, що відповідач
Головне управління Державної
міграційної служби України у
Львівській області законних прав та
свобод позивача та прав малолітньої
дитини своїми діями не порушувало,
відніс вирішення спору на розсуд суду.
В подальшому подав суду письмову заяву
про завершення розгляду справи без
його участі. Суд ухвалив завершувати
розгляд справи у відсутності
представника Головного управління
Державної міграційної служби України у
Львівській області.

Представник третьої особи органу опіки
та піклування Шевченківської районної
адміністрації Львівської міської ради
в судовому засіданні стосовно вимог за
первісним та за зустрічним позовами
висловився на захист законних прав та
охоронюваних законом інтересів
малолітнього ОСОБА_6 та, в цілому з
урахуванням вказаного, відніс
вирішення спору на розсуд суду. В
подальшому подав суду письмову заяву
про завершення розгляду справи без
його участі. Суд ухвалив завершувати
розгляд справи у відсутності
представника третьої особи.

Третя особа ОСОБА_8 в судовому
засіданні проти позову ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 заперечила та просить
в задоволенні такого відмовити, вважає
позов безпідставним, а зустрічний
позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
Головного управління Державної
міграційної служби України у
Львівській області та третіх осіб
підтримала та просить такий
задоволити. Надала суду пояснення, які
полягають в тому, що вона, ОСОБА_8 є
основним квартиронаймачем жилого
приміщення за адресою АДРЕСА_1,
відповідач за первісним позовом та
позивач за зустрічним ОСОБА_4 є її
донькою, яка у 1984 році на підставі
ордера на вказану квартиру була
вселена в цю квартиру як член сім'ї
наймача, у цій квартирі ОСОБА_4 проживає
постійно з дня вселення і до дня
розгляду справи в суді, при цьому з
вказаної квартири не переїжджала на
постійне місце проживання ні в
квартиру НОМЕР_1 яку вона успадкувала
та яка знаходиться в цьому ж будинку, ні
в будь - яку іншу квартиру, іншого житла
вона немає, а після одруження ОСОБА_4 з
ними став проживати ще й чоловік
ОСОБА_11, та після народження в них
дитини, разом з батьками став проживати
в її квартирі ще й онук, ОСОБА_6, проти
чого вона, ОСОБА_8 не заперечує та хоче
щоб й надалі з нею разом в квартирі
проживала її донька разом з дитиною та
просить їх зареєструвати в квартирі. В
подальшому подала до суду письмову
заяву про завершення розгляду справи
без її участі. Суд ухвалив завершувати
розгляд справи у відсутності третьої
особи.

Третя особа ОСОБА_7 в судовому
засіданні проти позову ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 заперечила та просить
в задоволенні такого відмовити
оскільки позов є безпідставним та
надуманим, зустрічний позов ОСОБА_4 до
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, Головного управління
Державної міграційної служби України у
Львівській області та третіх осіб
підтримала та просить такий
задоволити. Надала суду пояснення, які
полягають в тому, що вона, ОСОБА_7 є
членом сім'ї наймача жилого приміщення
за адресою АДРЕСА_1, відповідач за
первісним позовом та позивач за
зустрічним ОСОБА_4 є її рідною сестрою,
яка у 1984 році на підставі ордера на
вказану квартиру була так само як вона
вселена в цю квартиру в якості члена
сім'ї наймача, у цій квартирі ОСОБА_4
проживає з дня вселення постійно. При
цьому ОСОБА_7 вказала, що її сестра
ОСОБА_4 з їхньої квартири на постійне
місце проживання не переїжджала в
квартиру НОМЕР_1 яку вона успадкувала
та яка знаходиться в цьому ж будинку, та
що іншого житла вона немає, а в свою
чергу її брат та позивач за первісним
позовом ОСОБА_2 після одруження
перестав проживати разом з ними в
спірній квартирі тому, що пішов
проживати до своєї дружини в м. Винники
Львівської області, де проживає на
даний час. В подальшому подала до суду
письмову заяву про завершення розгляду
справи без її участі. Суд ухвалив
завершувати розгляд справи у
відсутності третьої особи.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, показання свідків ОСОБА_22,
ОСОБА_18, дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши дійсні обставини справи та
перевіривши їх доказами, суд приходить
до переконання, що в задоволенні
позовних вимог за первісним позовом
слід відмовити за безпідставністю, а
позовні вимоги за зустрічним позовом
слід задовольнити в повному обсязі з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Як вбачається з ордера №7839 від 01.02.1984р.,
виданого ОСОБА_8 як основному
квартиронаймачу на квартиру АДРЕСА_1,
ордер було видано на вселення ОСОБА_8 та
членів її сім'ї, ОСОБА_23, ОСОБА_9, ОСОБА_14,
ОСОБА_1, ОСОБА_2.

Як видно з довідки з місця проживання
про склад сім'ї і прописки, виданої ЛКП
«Тополя - 406» від 20.03.2013р. квартира
АДРЕСА_1 не приватизована, загальною
площею 75,70 кв. м. і складається з
чотирьох кімнат житловою площею 51,10 кв.
м., в квартирі зареєстровано шість осіб:
ОСОБА_8 як основний квартиронаймач,
ОСОБА_2 як син квартиронаймача, ОСОБА_7
як дочка квартиронаймача, ОСОБА_24 як
внучка квартиронаймача, ОСОБА_25 як внук
квартиронаймача, ОСОБА_1 як син
квартиронаймача.

З наявного в матеріалах справи талона
зняття з реєстрації місця проживання
на прізвище ОСОБА_4 вбачається, що місце
реєстрації проживання останньої знято
за адресою АДРЕСА_3 в графі «куди
вибуває» зазначено: АДРЕСА_1.

З показань учасників процесу, свідка
ОСОБА_18 вбачається, що відповідач за
первісним позовом та позивач за
зустрічним ОСОБА_4 з часу вселення у 1984
році постійно і до дня звернення з
позовом до суду проживає за адресою
АДРЕСА_1 та відповідно у квартирі
АДРЕСА_2 не проживала. Показанням
свідка ОСОБА_18 суд надає віри, так як
свідок давав чіткі та послідовні
свідчення, на запитання учасників
процесу відповідав чітко та однозначно
й зрозуміло, свідок проживає в сусідній
із спірною квартирі НОМЕР_3 та працює
понад двадцять років прибиральницею і
обслуговує зокрема будинок АДРЕСА_1, в
якому проживає вона та сторони по
справі.

Згідно вказаного в актах ЛКП «Тополя -
406» від 09.10.2012 року, № 59 від 27.03.2013 року, №
120 від 23.05.2013 року ОСОБА_4, 1976 р.н., ОСОБА_6,
2013 р.н., проживають без реєстрації за
адресою АДРЕСА_1

З наданих суду копій поштових вручень
за 2008 рік, адресованих на ім'я ОСОБА_4 та
доставлених за адресою АДРЕСА_1
вбачається, що офіційне листування з
позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_4
велось саме за адресою АДРЕСА_1 що є
підтвердженням проживання останньої у
цій квартирі.

Як вбачається з відповіді Головного
управління Державної міграційної
служби України у Львівській області
від 18 червня 2013 року, адресованого на
ім'я ОСОБА_4 через відсутність згоди
всіх членів сім'ї, зареєстрованих у
квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_4 відмовлено у
здійсненні реєстрації. Додатково
повідомлено, що для реєстрації сина,
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н., при проживанні
батька за іншою адресою, для реєстрації
місця проживання дитини, яка не досягла
14 років, разом з одним з батьків
надається письмова згода другого з
батьків та довідка адресно -
довідкового підрозділу
територіального органу ДМС України за
місцем його проживання про те, що
дитина не зареєстрована разом з ним.

Судом встановлено, що батько
малолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_11 помер
17.06.2013 року, про що свідчить наявне в
матеріалах справи свідоцтво про
смерть.

Згідно положень частини першої та
четвертої ст.29 Цивільного кодексу
України місцем проживання фізичної
особи є житловий будинок, квартира,
інше приміщення, придатне для
проживання в ньому (гуртожиток, готель
тощо), у відповідному населеному
пункті, в якому фізична особа проживає
постійно, переважно або тимчасово.
Місцем проживання фізичної особи, яка
не досягла десяти років, є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, з ким вона проживає,
опікуна або місце знаходження
навчального закладу чи закладу охорони
здоров'я, в якому вона проживає.

Згідно зі ст. 64 ЖК України члени сім'ї
наймача, які проживають разом із ним,
користуються нарівні з наймачем усіма
правами і несуть обов'язки, пов'язані з
договором найму.

Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач
вправі в установленому порядку за
письмовою згодою всіх членів сім'ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей зазначеної згоди
не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення
як члени сім'ї наймача, набувають
рівного з іншими членами сім'ї права
користування жилим приміщенням, якщо
при вселенні між цими особами, наймачем
та членами його сім'ї, які проживають
разом з ним, не було іншої угоди про
порядок користування жилим
приміщенням.

Згідно до ст. 47 Конституції України,
ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше, як на
підставі закону за рішенням суду.

Разом з тим, згідно ч. 4 та ч. 5 ст. 9 ЖК
України ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом. Житлові
права охороняються законом, за
винятком випадків, коли вони
здійснюються в суперечності з
призначенням цих прав чи з порушенням
прав інших громадян або прав державних
і громадських організацій.

Однією з підстав виникнення
суб'єктивного права на житло, тобто
набуття права користування конкретним
жилим приміщенням, є вселення у нього в
установленому порядку в якості члена
сім'ї наймача, члена ЖБК або власника
квартири чи будинку, дані положення
закріплено у статтях 64, 65, 145, 156
Житлового кодексу України.

Крім того, Конституційний суд України в
мотивувальній частині свого Рішення
від 14 листопада 2001 року №1-31/2001 №15-рп/2001
(справа щодо прописки) констатував:
„Право на свободу пересування і вибору
місця проживання в межах держави як
невід'ємне право кожної людини
закріплено також Загальною
декларацією прав людини 1948 року
(частина перша статті 13), міжнародним
пактом про громадянські та політичні
права 1966 року (стаття 12), протоколом №4
до Конвенції про захист прав людини та
основних свобод 1950 року (сттатя 2) та
іншими міжнародно-правовими актами.
Вільне пересування і вибір місця
проживання є суттєвою гарантією
свободи особистості, умовою її
професійного і духовного розвитку. Це
право, як інші права і свободи людини, є
невідчужуваними та непорушним (стаття
21 Конституції України)"

При цьому, як роз'яснив Пленум
Верховного Суду України в п.15 постанови
від 1 листопада 1996 р. № 9 «Про
застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя», наявність чи
відсутність реєстрації сама по собі не
може бути підставою для визнання права
користування жилим приміщенням за
особою, яка там проживала чи вселилась
туди як член сім'ї наймача (власника)
приміщення, або ж для відмови їй у
цьому.

Отже, посилання позивачів за первісним
позовом про відсутність реєстрації
місця проживання відповідача ОСОБА_4 та
ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 як однієї з
підстав для відмови у визнанні за ними
права користування жилим приміщенням
та виселення відповідача з дитиною без
надання іншого жилого приміщення не
може бути підставою для задоволення
первісного позову.

Згідно ст. 107 ЖК України, наймач жилого
приміщення вправі за згодою членів
сім'ї в будь-який час розірвати договір
найму.

У разі вибуття наймача та членів його
сім'ї на постійне проживання до іншого
населеного пункту або в інше жиле
приміщення в тому ж населеному пункті
договір найму жилого приміщення
вважається розірваним з дня вибуття.
Якщо з жилого приміщення вибуває не вся
сім'я, то договір найму жилого
приміщення не розривається, а член
сім'ї, який вибув, втрачає право
користування цим жилим приміщенням з
дня вибуття.

Як встановлено судом в процесі
судового розгляду справи, твердження
позивачів за первісним позовом ОСОБА_1
та ОСОБА_2 про те, що відповідач ОСОБА_4 в
зв'язку з набуттям права власності на
квартиру АДРЕСА_2 та в зв'язку з
реєстрацією свого місця проживання за
цією адресою стала там проживати а
отже, на підставі ст. 107 ЖК України
втратила своє право на користування
жилим приміщенням з часу вибуття, не
знайшло свого підтвердження та
спростовується наявними в справі
доказами та показаннями свідка ОСОБА_18,
третіх осіб ОСОБА_8 та ОСОБА_7, оскільки
позивачами не доведено, як це
передбачає ст. 60 ЦПК України, обставин
на які вони посилаються, не доведено
перед судом передбаченого ч. 2 ст. 107 ЖК
України як такого факту вибуття ОСОБА_4
в інше жиле приміщення.

Щодо твердження позивачів за первісним
позовом про те, що ОСОБА_4 з малолітнім
ОСОБА_6 вселені в спірне жиле
приміщення як тимчасові мешканці та
підлягають виселенню в судовому
порядку на підставі ст. 97 ЖК України без
надання іншого жилого приміщення,
позивачами не було представлено суду
доказів укладення договору піднайму
передбаченого ст. 97 ЖК України чи інших
належних доказів існування такого
договору між наймачем жилого
приміщення, позивачами за первісним
позовом та відповідачем ОСОБА_4. Також
не доведено позивачами жодних доказів
щодо їх тверджень про те, що в силу
положень ст. 98 ЖК України, ОСОБА_4 з
дитиною, ОСОБА_6 є тимчасовими
мешканцями в квартирі АДРЕСА_1 так як
вказане спростовується наявними в
матеріалах справи доказами та показами
учасників справи, з яких вбачається, що
ОСОБА_4 постійно з часу вселення на
підставі ордера на жиле приміщення
проживає у вказаній спірній квартирі а
її син, ОСОБА_6 одразу після народження
був вселений в цю квартиру до своїх
батьків в якості члена сім'ї наймача та
даний факт щодо вселення малолітнього
ОСОБА_6 не оспорювався і був визнаний
сторонами по справі в судовому
засіданні.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Керуючись ст. ст. 3,10, 11, 60, 88, 169, 209, 212, 213,
214, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову Бухенко ОСОБА_1
ОСОБА_26 до ОСОБА_4, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах малолітньої
дитини ОСОБА_6, з участю третіх осіб
ОСОБА_7, ОСОБА_8, органу опіки та
піклування Шевченківської районної
адміністрації Львівської міської ради
про виселення з жилого приміщення -
квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 з малолітньою
дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, без
надання іншого жилого приміщення -
відмовити за безпідставністю позовних
вимог.

Зустрічний позов ОСОБА_4, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
малолітньої дитини ОСОБА_6 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, Головного управління Державної
міграційної служби України у
Львівській області, з участю третіх
осіб ОСОБА_7, ОСОБА_8, органу опіки та
піклування Шевченківської районної
адміністрації Львівської міської ради
про визнання права користування жилим
приміщенням та зобов'язання до
вчинення дій - задоволити.

Визнати за ОСОБА_4 та її малолітнім
сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
користування жилим приміщенням, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України у
Львівській області зареєструвати
місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2
року народження, за адресою АДРЕСА_1.

Зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України у
Львівській області зареєструвати
місце проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження, за адресою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2, солідарно,
в користь ОСОБА_4 сплачений нею при
зверненні до суду судовий збір в
розмірі 114 грн. 71 коп.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Шевченківський районний суд м. Львова
шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя: В. В. Свірідова