У х в а л а

ІМенем УКраїни

3 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Мостової Г.І.,

Наумчука М.І.,
Олійник А.С.,

розглянувши цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
«Акцент-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, зустрічним позовом
ОСОБА_3 до публічного акціонерного
товариства «Акцент-Банк» про визнання
кредитного договору недійсним, за
касаційною скаргою Шуліки Аліни
Володимирівни, яка діє від імені
публічного акціонерного товариства
«Акцент-Банк», на рішення Кіровського
районного суду м. Кіровограда від 15
квітня 2014 року та рішення апеляційного
суду Кіровоградської області від 1
липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ПАТ КБ «Акцент-Банк»
звернулося до суду з указаним позовом.
Зазначало, що ОСОБА_3 не виконує свої
зобов'язання перед банком за кредитним
договором № АСкzRХ19190258 від 2 липня
2008 року та станом на 29 квітня 2013 року
має заборгованість, яка складається із
заборгованості по поверненню кредиту у
розмірі 8111 грн 22 коп., заборгованості по
сплаті процентів у сумі 1031 грн 03 коп.,
заборгованості по комісії у сумі 1654 грн
61 коп., пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань у сумі 31999 грн 45 коп.,
штрафів у сумі 500 грн та 2139 грн 82 коп.

ОСОБА_3 звернувся в суд із зустрічним
позовом до ПАТ «Акцент-Банк» про
визнання недійсним кредитного
договору № АСкzRХ19190258 від 2 липня
2008 року. Зазначав, що не укладав
вказаний договір з позивачем, до банку
з цього приводу не звертався, особисті
документи для укладення договору
позивачу не надавав, текст договору не
підписував, кредитні кошти не
отримував. Стверджує, що кредитний
договір укладено на підставі раніше
втраченого ним паспорту громадянина
України. Про існування нібито
укладеного між ним і банком кредитного
договору дізнався у 2009 році з листів,
якій йому надіслав банк.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 15 квітня 2014
року у задоволенні позову ПАТ
«Акцент-Банк» відмовлено, зустрічний
позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано
недійсним кредитний договір
№ АСкzRХ19190258 від 2 липня 2008 року,
укладений між ПАТ «Акцент-Банк» та
ОСОБА_3, про надання строкового кредиту
на придбання товарів у сумі 8111 грн 22
коп. Вирішено питання про стягнення
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 1 липня
2014 року рішення Кіровського
районного суду м. Кіровограда від 15
квітня 2014 року скасовано,
ухвалено нове рішення, яким ПАТ
«Акцент-Банк» та ОСОБА_3 у задоволенні
позовів відмовлено.

У касаційній скарзі Шуліка А.В., яка діє
від імені ПАТ «Акцент-Банк», просить
скасувати оскаржувані рішення суду
першої та апеляційної інстанцій,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд ухвалив
нове рішення, яким відмовив у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3
про визнання недійсним кредитного
договору у зв'язку з пропуском строку
позовної давності, та дійшовши
висновку про те, що банк не довів факт
укладення з відповідачем кредитного
договору та наявність невиконаного
зобов'язання відповідача, яке виникло б
з невиконання чи неналежного виконання
договірного зобов'язання, відмов у
задоволенні позову банку про стягнення
заборгованості.

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитися не можна.

Судами встановлено, що на підставі
поданої 2 липня 2008 року від імені
відповідача у справі заяви до ЗАТ
«Акцент-Банк», правонаступником якого
є позивач, було-укладено кредитний
договір № ACkzRX 19190258, відповідно до умов
якого банк надав кредит у розмірі 8111
грн 22 коп. на строк з 2 липня 2008 року по 2
липня 2010 року шляхом перерахування 6500
грн на вказаний у заяві поточний
рахунок для придбання товарів за
рахунком-фактурою від 2 липня 2008 року,
перерахування 1300 грн на поточний
рахунок банку у вигляді сплати
одноразової винагороди за надання
фінансового інструменту за кредитним
договором та шляхом сплати 311 грн 22 коп.
страхового платежу.

За умовами вказаного договору на
ОСОБА_3 покладено зобов'язання
повернути кредит, сплатити відсотки за
користування кредитом у розмірі 12 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом, одноразову винагороду за
надання фінансового інструменту у
розмірі 1300 грн. та щомісячну винагороду
за надання фінансового інструменту у
розмірі 93 грн. 33 коп. Погашення
заборгованості має здійснюватися
позичальником щомісячно шляхом сплати
479 грн. 78 коп. з 15 по 20 число кожного
місяця в період сплати, що включає в
себе частину заборгованості по
кредиту, відсотках, винагороди та інших
витрат.

У зв'язку з невиконанням умов цього
договору станом на 29 квітня 2013 року за
позичальником обліковується
заборгованість перед банком у розмірі
45436 грн. 13 коп.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання його стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу в момент
вчинення правочину.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України
договір є укладеним з моменту
досягнення в належній формі згоди з
усіх його істотних умов.

На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі,
якщо відповідно до акта цивільного
законодавства для укладення договору
необхідні також передання майна або
вчинення іншої дії, договір є укладеним
з моменту передання майна або вчинення
певної дії.

За змістом ст. 1046 ЦК України договір
позики є укладеним з моменту передання
грошей або інших речей, визначених
родовими ознаками.

До відносин за кредитним договором
застосовуються положення що регулюють
договір позики, якщо інше не
встановлено законом і не випливає із
суті кредитного договору.

З огляду на вказані положення закону,
договір позики є реальним та
вважається укладеним із моменту
передання грошей. Сам по собі факт
підписання сторонами тексту договору
без передання грошових коштів не
породжує обов'язку позичальника
повернути грошові кошти.

Вирішуючи спір, апеляційний суд,
відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3 у зв'язку з пропуском строку
позовної давності, погодився з
висновком суду першої інстанції про
наявність підстав для визнання його
недійсним та одночасно вказав на те, що
цей договір не укладався.

Такі висновки апеляційного суду є
суперечливими та взаємовиключними,
оскільки недійсним може бути визнаний
лише укладений договір і навпаки, якщо
договір не було укладено, то він не може
визнаватись недійсним.

Неукладеність і недійсність договору
тягнуть за собою різні правові
наслідки.

Відмовивши у задоволенні позову ОСОБА_3
про визнання недійсним кредитного
договору, апеляційний суд відмовив і у
задоволенні позову про стягнення
заборгованості, яка виникла у зв'язку
із його невиконанням.

При цьому не було враховано того, що у
разі відмови у визнанні договору
недійсним, при відсутності інших
обставин, які свідчать про те, що у його
сторони не виникло обов'язків за таким
договором, контрагент особи, яка не
виконала зобов'язання, має право
вимагати його виконання в натурі, в т.ч.
шляхом стягнення коштів, які мала
сплатити остання.

Крім того, як встановлено апеляційним
судом заява позичальника разом із
Умовами надання кредиту фізичним
особам «Розстрочка» (СТАНДАРТ) і
Тарифами складає кредитно-заставний
договір. При цьому від імені ОСОБА_3
підписано лише заяву від 2 липня 2008
року.

Із висновку № 81 від 4 квітня 2014 року
додаткової судово-почеркознавчої
експертизи, проведеної
науково-дослідним
експертно-криміналістичним центром
при УМВС в Кіровоградській області,
підтверджено, що підписи розташовані у
графі «Підпис (один примірник
оригіналу договору мною отримано)» у
заяві позичальника від 2 липня 2008 року
та на ксерокопії паспорта серії НОМЕР_1
на ім'я ОСОБА_3, після слів «Копия верна
ОСОБА_3» виконані не ОСОБА_3, а іншою
особою.

Враховуючи, що кредитний договір є
реальним, то відсутність доказів про
отримання коштів за ним позичальником
може бути підставою для того, щоб
вважати його неукладеним. При
вирішенні спору апеляційний суд не
з'ясував, чи передавалися кредитні
кошти відповідачу і чи був у зв'язку з
цим кредитний договір укладеним.

Неправильне застосування апеляційним
судом норм матеріального права та
порушення норм процесуального права
(ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливило
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, тому рішення
апеляційного суду не можна визнати
законним та обґрунтованим, у зв'язку з
чим воно підлягає скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Шуліки Аліни
Володимирівни, яка діє від імені
публічного акціонерного товариства
«Акцент-Банк», задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 1 липня 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк Судді:Т.Л.
Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук
А.С. Олійник