УХВАЛА

іменем україни

29 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Червинської М.Є.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом приватного
акціонерного товариства «Лізинг
інформаційних технологій» до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
касаційною скаргою приватного
акціонерного товариства «Лізинг
інформаційних технологій» на рішення
Верхньодніпровського районного суду
Дніпропетровської області від
25 червня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 1 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ПрАТ «Лізинг
інформаційних технологій» звернувся
до суду із указаним позовом,
посилаючись на те, що 23 травня 2008 року
між ЗАТ «Лізинг інформаційних
технологій» в особі ЗАТ «Діавест+» та
ОСОБА_3 було укладено договір про
надання обладнання в оренду на умовах
фінансового лізингу. У відповідності
до умов договору позивач надав
відповідачу обладнання, а відповідач
мав сплачувати платежі протягом
24 місяців з дня отримання
обладнання. Протягом дії договору
відповідач порушила терміни сплати.
Таким чином, у зв'язку з неналежним
виконанням умов договору
заборгованість відповідача перед
позивачем становить 13 823 грн.
97 коп., яку позивач просив стягнути з
відповідача.

Рішенням Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 25 червня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 1 жовтня
2013 року, в задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ПрАТ «Лізинг
інформаційних технологій» просить
скасувати судові рішення, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
позові, з висновками якого погодився
апеляційний суд, виходив із того, що
кредитор пропустив строк позовної
давності для звернення до суду з
позовом, і відповідач про застосування
позовної давності подав відповідну
заяву.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про
фінансовий лізинг» за договором
фінансового лізингу лізингодавець
зобов'язується набути у власність річ у
продавця (постачальник)відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання
міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання -
це правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність
зобов'язання як правового зв'язку між
двома суб'єктами (сторонами),
відповідно до якого на одну сторону
покладено обов'язок вчинити певну дію
(певні дії) чи утриматись від її (їх)
здійснення; іншій стороні
зобов'язання надано право, що
кореспондує обов'язку першої.

Обов'язками боржника та правами
кредитора вичерпується зміст
зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

При цьому в законодавстві визначаються
різні поняття як "строк дії договору",
так і "строк (термін) виконання
зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події (ч. 1
ст. 530 ЦК України).

Про правові наслідки порушення
зобов'язання боржником йдеться також в
ч. 1 ст. 611, ч. 2-4 ст. 612, ч. 1,2 ст. 220
ГК України, які передбачають
відповідальність боржника.

Судами встановлено, що 23 травня 2008 року
між ЗАТ «Діавест+», яке діяло на
підставі довіреності від імені ЗАТ
«Лізинг Інформаційних технологій» та
ОСОБА_3 було укладено договір
фінансового лізингу, згідно умов якого
ОСОБА_3 отримала ІТ обладнання вартістю
5 902 грн. За п. 1.2, 2.1, 4.1
Договору умови, за якими обладнання,
товари та послуги надаються
клієнту, а також умови тарифного плану,
розмір платежів визначаються Пакетами
LeaseIT, обраними клієнтом, та Правилами
отримання ІТ- обладнання, інших товарів
та послуг у системі LeaseIT.

За п.п. 3, 6 Правил отримання ІТ-
обладнання, інших товарів та послуг у
системі LeaseIT, умови, за якими
обладнання, інші товари та послуги
надаються Клієнту, визначені
відповідним пакетом. Обраний вид
пакету LeaseIT визначається в заяві
Клієнта та в документах, що
супроводжують передачу ІТ- обладнання.

За умовами Пакету LeaseIT Invait, обраного
ОСОБА_3 та вказаного у
накладній-вимозі (заявці), клієнт
повинен сплатити обумовлену суму
протягом 24 місяців зі платою відсотків
в розмірі 2% від вартості від вартості
обладнання щомісяця.

Тобто сторони встановили строк дії
договору на протязі 24 місяців за дати
укладання, тобто до 23 травня 2010 року,
так і строки виконання зобов'язань зі
щомісячним погашенням платежів,
останній з яких у визначеній сумі
підлягав виконанню в строк до 20 числа
поточного місяця.

Таким чином, графіком платежів, який є
складовою частиною договору, погашення
заборгованості та строки сплати
чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

Останній платіж за договором
здійснений відповідачем у березні
2008 року.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами)
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня, коли відбулося це
порушення.

Позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків
сплати чергових платежів, передбачених
договором, кредитор протягом усього
часу - до встановленого договором
строку закінчення виконання
останнього зобов'язання вправі заявити
в суді вимоги про дострокове
повернення тієї частини позики (разом з
нарахованими процентами ), що підлягає
сплаті.

Несплачені до моменту звернення
кредитора до суду платежі підлягають
стягненню у межах позовної давності по
кожному із платежів.

За таких підстав суди дійшли
передчасного висновку про відмову в
позові за пропуском строку позовної
давності, оскільки договір лізингу діє
до 23 травня 2010 року, а
позивач звернувся в суд 17 травня 2013
року, тобто в межах трирічного строку
позовної давності.

Суди не звернули уваги на зазначені
обставини, як і на те, що внесення
відповідачем останнього платежу в
березні 2008 року, з урахуванням

пред'явлення позову у межах позовної
давності, надають підстави для
обчислення суми боргу з врахуванням
часу звернення до суду з позовом й
внесення останнього платежу.

Оскільки суди на вищевикладені
обставини уваги не звернули, у
порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України
не врахували норми матеріального та
процесуального права, які регулюють
спірні правовідносини, не встановили
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, згідно ч.
2 ст. 338 ЦПК України ухвалені по справі
рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу приватного
акціонерного товариства «Лізинг
інформаційних технологій»
задовольнити.

Рішення Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 25 червня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 1 жовтня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник Судді:Б.І.
Гулько А.О. Лесько М.Є. Червинська В.А.
Черненко