У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області в складі

головуючого: Хилевич С.В.,

суддів: Демянчук С.В., Ковалевич С.В.

секретар судового засідання Ковальчук
Л.В.

за участю представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Рокитнівського районного суду від 9
грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Рокитнівського РВ УМВС
України у Рівненській області, треті
особи на стороні відповідача, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмету спору: Головне управління
Державної казначейської служби
України в Рівненській області, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5; про відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
дії джерела підвищеної небезпеки,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рокитнівського районного
суду від 9 грудня 2013 року ОСОБА_1
відмовлено в задоволенні позову до
Рокитнівського РВ УМВС України у
Рівненській області, треті особи на
стороні відповідача, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмету спору:
Головне управління Державної
казначейської служби України в
Рівненській області, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5; про відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки.

У поданій на рішення апеляційній
скарзі позивач через свого
представника ОСОБА_2 покликався на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи.

На її обґрунтування зазначав, що ОСОБА_3
керував автомобілем ВАЗ-2106, а не ВАЗ-2109 -
як помилково вказано в оскаржуваному
рішенні. Вимоги позивача
підтверджуються змістом листа Відділу
ДАІ УМВС України в Рівненській області
від 26.01.2012 року № 35/11-419, де наведено, що
за автомобілем ВАЗ-2106 № НОМЕР_1, 1992 року
випуску, був закріплений лейтенант
міліції ОСОБА_3 на підставі наказу
відповідного наказу від 26.08.2004 року №
108. Наказом № 113 від 06.06.2005 року Ввідділу
ДАІ УМВС України в Рівненській області
зазначений автомобіль закріплено за
співробітниками ДАІ Рокитнівського РВ
УМВС - ОСОБА_3 та ОСОБА_7. Право володіння
автомобілем, який, як вважав, на час
виникнення спірних відносин
знаходився в експлуатації, на
зберіганні і утриманні Рокитнівського
РВ УМВС України, стверджується наказом
№ 108 від 26.08.2004 року та № 113 від 06.06.2005
року. Судом не враховано обставин,
встановлених постановою
Рокитнівського районного суду від
16.07.2010 року, якою ОСОБА_3 звільнено від
кримінальної відповідальності
унаслідок акту амністії та в зв'язку з
цим закрито провадження у справі.

Хибним є висновок суду щодо
неналежності відповідачів у справі -
автогосподарства Відділу ДАІ України у
Рівненській області та УМВС України у
Рівненській області й помилково не
взяв до уваги їхні заперечення з цього
приводу. Так, Відділ ДАІ України в
Рівненській області наполягав на тому,
що автомобіль ВАЗ-2106 перебував на
підставі адміністративного акту в
користуванні та експлуатації
Рокитнівського РВ УМВС, що є окремою
юридичною особою. Тому вважав, що
відповідальність перед потерпілим
повинен нести володілець, що
експлуатував об'єкт джерела підвищеної
небезпеки в момент заподіяння шкоди,
яким був Рокитнівський РВ УМВС України
в Рівненській області. УМВС України в
Рівненській області посилався на
роз'яснення Верховного Суду України №
1-4/83 від 23.03.1998 року про регулювання
проходження служби рядового та
начальницького складу органів
Міністерства внутрішніх справ України
регулюється не Кодексом законів про
працю України, а Законом України «Про
міліцію» і Положенням про проходження
служби рядового та начальницького
складу органів Міністерства
внутрішніх справ України,
Дисциплінарним статутом органів
внутрішніх справ України. Також суд не
перевірив Положення про Рокитнівський
РВ УМВС України в Рівненській області.
Незастосування нормативних актів
вплинула на повноту висновків суду
щодо неналежних відповідачів у справі.

Вважав суперечливими пояснення
представників відповідача ОСОБА_8 та
ОСОБА_9, з яким погодився місцевий суд,
що свідчить про необ'єктивне вирішення
спору на користь Рокитнівського РВ
УМВС. ОСОБА_3 проходив службу в
Рокитнівстькому РВ УМВС України, а при
цьому автомобіль ВАЗ-2106 експлуатувався
ОСОБА_3 під час виконання службових
обов'язків. Автомобіль УАЗ-31512, номерний
знак НОМЕР_2, також знаходився в
експлуатації Рокитнівського РВ УМВС
України, а під час
дорожньо-транспортної пригоди ним
керував водій ОСОБА_5.

Неправильним є висновок суду про, що
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є працівниками УМВС
України в Рівненській області. Вони
перебувають на службі в органах
внутрішніх справ й зараховані до
складу Рокитнівського РВ УМВС України.
Суд формально взяв за основу накази
УМВС України в Рівненській області
щодо призначення цих осіб на посади, не
дослідивши порядок їх призначення та
проходження служби в органах
внутрішніх справ.

З цих підстав просить рішення
Рокитнівського районного суду від 9
грудня 2013 року скасувати та ухвалити
нове, яким позов задовольнити.

У справі судом першої інстанції
неодноразово ухвалювалися рішення по
суті, які були скасовані апеляційним
судом з ухваленням нового рішення, а
судові рішення нижчестоящих судів були
згодом скасовані Вищим
спеціалізованим судом України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з направленням справи на новий
розгляд місцевому суду.

Востаннє, 20 лютого 2013 року, рішення
Рокитнівського районного суду від 20
серпня 2012 року і рішення Апеляційного
суду Рівненської області від 25 жовтня
2012 року касаційним судом скасовано, а
справу передано до суду першої
інстанції (а.с. 85-87 т. 2).

Заслухавши суддю-доповідача, думку
осіб, які беруть участь у справі і
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи і доводи
позивача, колегія суддів прийшла до
висновку про відхилення апеляційної
скарги.

Залишаючи без задоволення вимоги
ОСОБА_1, суд першої інстанції правильно
виходив з того, що ОСОБА_3 не перебував у
службових відносинах із відповідачем,
що виключає юридичну відповідальність
останнього за завдану водієм шкоду, а
автомобіль, яким він керував у момент
дорожньо-транспортної пригоди,
знаходився на балансі
автогосподарства Відділу ДАІ УМВС
України в Рівненській області.

Матеріалами справи встановлено, і ці
обставини сторонами не заперечуються,
що 21 липня 2005 року близько 00 годин 15
хвилин ОСОБА_3, керуючи службовим
автомобілем ВАЗ-21063, номерний знак
НОМЕР_1, рухався по вулиці Незалежності
в селищі Рокитне Рівненської області у
напрямку від приміщення
Рокитнівського РВ УМВС України в
Рівненській області в бік автовокзалу.
Водій порушив п.п. 11.2, 11.3, 12.2, 12.3, 12.4, 13.1
Правил дорожнього руху України, що
полягало у перевищенні швидкості руху
(швидкість склала 69,8-72,9 кмгод),
безпричинно виїхав на смугу
зустрічного руху, створивши небезпеку
для зустрічного транспорту, що
унеможливило виконання маневру
зустрічного роз їзду з мотоциклом МТ-10,
номерний знак НОМЕР_3, та автомобілем
УАЗ-31512, номерний знак НОМЕР_2. ОСОБА_3 не
вжив заходів до зменшення швидкості
руху та несвоєчасно застосував
екстрене гальмування, через що
допустив зіткнення керованого ним
транспортного засобу із мотоциклом
МТ-10, а потім - з автомобілем УАЗ-31512.
Унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримав
відкриту черепно-мозкову травму у
вигляді перелому основи та склепіння
черепа, крововиливу під тверду мозкову
оболонку, багатоуламковий перелом
правого стегна у верхній його третині,
множинні садна, від яких останній помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 у Рівненській міській
лікарні.

5 серпня 2005 року за фактом загибелі
ОСОБА_10 під час дорожньо-транспортної
пригоди слідчим прокуратури порушено
кримінальну справу за ознаками
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК
України. 18 березня 2005 року позивача
визнано потерпілим у кримінальній
справі.

Постановою Рокитнівського районного
суду від 16 липня 2010 року, що набрала
законної сили, ОСОБА_3 звільнено від
кримінальної відповідальності за ч. 2
ст. 286 КК України на підставі акту
амністії, а провадження у кримінальній
справі щодо нього закрито.

Вважаючи, що на момент
дорожньо-транспортної пригоди
заподіювач шкоди перебував у службових
відносинах із Рокитнівським РВ УМВС
України в Рівненській області,
автомобілі, за участю яких відбулася
подія, - під його керуванням і під
керуванням працівника органів
внутрішніх справ ОСОБА_5 знаходилися у
використанні відповідача, а мотоциклом
МТ-10 керував також працівник міліції,
ОСОБА_1 як батько ОСОБА_10, що загинув, у
лютому 2011 року звернувся до суду,
вимагаючи стягнути із Рокитнівського
РВ УМВС України в Рівненській області
500 000 гривень моральної шкоди та 1 290
гривень матеріальної шкоди, заподіяних
дорожньо-транспортною пригодою.

У ході судових засідань до участі в
справі як відповідачів судом першої
інстанції залучено також Управління
ДАІ УМВС України в Рівненській області,
Головне управління державної
казначейської служби в Рівненській
області, Державну казначейську службу
України, а як третіх осіб - ОСОБА_3 та
УМВС України в Рівненській області.

Під час розгляду справи, за наслідками
якої ухвалено оскаржуване рішення,
позивач остаточно визначився зі
стороною відповідача, яким є
Рокитнівський РВ УМВС України в
Рівненській області, та із третіми
особами, які не заявляють самостійних
вимог щодо предмета спору, - Головне
управління державної казначейської
служби України в Рівненській області,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Норми ч. 1 ст. 1172, ч. 2 ст. 1187 та ч. 2 ст. 1188 ЦК
України передбачають відшкодування
шкоди юридичною особою, що завдана її
працівником, під час виконання
трудових (службових) обов'язків. Шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку. Якщо внаслідок
взаємодії джерел підвищеної небезпеки
було завдано шкоди іншим особам, особи,
які спільно завдали шкоди, зобов'язані
її відшкодувати незалежно від їхньої
вини.

Судом першої інстанції при вирішенні
спірних відносин правильно враховано
зазначені положення матеріального
закону та роз'яснення пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, що дані з цього приводу у п.п. 4, 6
постанови від 01.03.2013 року №4 «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки». Зокрема, вірним
є покликання на абз. третій п. 6 цієї
постанови пленуму, де зазначено, що не
вважається особою, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, і не несе відповідальності
за шкоду перед потерпілим особа, яка
керує транспортним засобом у зв'язку з
виконанням своїх трудових (службових)
обов'язків на підставі трудового
договору (контракту) із особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підрядку, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, якщо з нею
укладено цивільно-правовий договір.
Така особа, враховуючи характер
відносин, що між ними склалися, може
бути притягнута до відповідальності
роботодавцем лише у регресному порядку
відповідно до статті 1191 ЦК.

Як обґрунтовано встановлено в судовому
засіданні, автомобіль ВАЗ-21063, номерний
знак НОМЕР_1, знаходився на балансі
автогосподарства Відділу ДАІ УМВС
України в Рівненській області і був
закріплений на підставі наказу Відділу
ДАІ УМВС України в Рівненській області
від 26.08.2004 року №108 був закріплений за
ОСОБА_3 (а.с. 76, 77, 78, 79 т. 2). Належним на
праві власності ОСОБА_1 мотоциклом МТ-10
під час дорожньо-транспортної пригоди
керував працівник Рокитнівського РВ
УМВС України в Рівненській області -
дільничний інспектор міліції ОСОБА_4,
який також в той момент виконував
службові обов'язки, доставляючи ОСОБА_10
до приміщення районного органу
внутрішніх справ. Автомобіль УАЗ-31512,
номерний знак НОМЕР_2, експлуатувався
Рокитнівським РВ УМВС України в
Рівненській області.

Доказів на спростування тієї
обставини, що автомобіль ВАЗ-21063
перебував у володінні
автогосподарства Відділу ДАІ УМВС
України в Рівненській області, сторони
не надали, а судом здобуто не було.

З матеріалів справи вбачається, що
станом на 5 липня 2005 року ОСОБА_3
знаходився у службових відносинах із
УМВС України в Рівненській області, а
не безпосередньо з відповідачем, що
виключає застосування при розв'язанні
цивільно-правового спору норм ст. 1172 і
ч. 2 ст.1187 ЦК України.

Не зважаючи на виконання судом
положень ч. 4 ст. 10 і ст. 33 ЦПК України
щодо сприяння всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи та щодо
залучення співвідповідача, позивач
наполягав на додержанні правил ст. 11
ЦПК України щодо диспозитивності
цивільного судочинства і вимагав
захисту свого права виключно одним
відповідачем, яким є Рокитнівський РВ
УМВС України в Рівненській області. З
урахуванням того, що при попередньому
розгляді справи вже залучалися
співвідповідачі, однак ОСОБА_1 у ході
судового засідання вимоги до них
залишив без розгляду на підставі п. 5 ч. 1
ст. 207 ЦПК України, тому за встановлених
обставин справи процесуальної
необхідності у повторному виконанні
судом першої інстанції ст. 33 цього
Кодексу об'єктивно не вбачалося.

З такими висновками погоджується й
колегія суддів.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Оскільки Рокитнівським РВ УМВС України
суб'єктивне цивільне право ОСОБА_1 не
порушувалося, тому при вирішенні
спірних відносин місцевий суд прийшов
до обґрунтованого висновку про те, що
відповідач не зобов'язаний
відшкодувати моральну шкоду на користь
позивача.

Покликання ОСОБА_1 на вказівку в
оскаржуваному рішенні хибної моделі
автомобіля і на те, що автомобіль
ВАЗ-21063 перебував на підставі
адміністративного акту в користуванні
та експлуатації Рокитнівського РВ
УМВС, що є окремою юридичною особою,
спростовуються правильністю висновків
суду.

Доводи апеляційної скарги про
залишення судом без уваги обставин, які
встановлені постановою Рокитнівського
районного суду від 16 липня 2010 року, на
увагу не заслуговують, оскільки ці
обставини не є преюдиційними в
розумінні вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України.

Так само необґрунтованими є і доводи
про помилковість висновку про те, що
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є працівниками УМВС
України в Рівненській області.

Не можна погодитися й з іншими
посиланнями автора апеляційної скарги
на порушення норм матеріального та
процесуального права.

Частина 4 ст. 338 ЦПК України передбачає
обов'язковість висновків і мотивів
касаційного суду, з яких скасовані
рішення, для суду першої та апеляційної
інстанцій при новому розгляді справи.

Підставами для залишення апеляційної
скарги без задоволення відповідно до ч.
1 ст. 308 ЦПК України є додержання судом
вимог закону при ухваленні
оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 відхилити, а рішення
Рокитнівського районного суду від 9
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:
Судді: