АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/630/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Якименко Л.Г. Доповідач - Ткаченко
І.Ю. Категорія 41
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді
Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь
В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі -
Шаботинець С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка також діє
в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа: Орган опіки та
піклування Амур-Нижньодніпровської
районної у місті Дніпропетровську ради
про усунення перешкод в користуванні
власністю та вселення

за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на рішення Амур - Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
06 листопада 2013 року, -

В С Т А Н О В И В:

12 грудня 2012 року позивачі звернулася з
позовом про усунення перешкод в
користуванні власністю та вселення до
відповідачки, посилаючись на те, що
ОСОБА_3, згідно рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 25.06.2012
року, яке набрало чинності 06.07.2012 року є
власницею 2/9 частин квартири АДРЕСА_1,
однак відповідач по справі чинить
перешкоди їй та її дітям, які є членами
її родини у користуванні власністю та
не дозволяє у квартирі проживати, хоча
вони не мають іншого житла та місця
реєстрації.

Рішенням Амур - Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
06 листопада 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка також діє в
інтересах малолітньої ОСОБА_4 про
усунення перешкод в користуванні
власністю та вселення - задоволено.
Вселено ОСОБА_3 та членів її сім'ї: сина
ОСОБА_2 та малолітню доньку ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в квартиру АДРЕСА_1.
Зобов'язано ОСОБА_5 не чинити перешкоди
ОСОБА_3 та членам її сім'ї: ОСОБА_2 та
малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
користуванні 2/9 частинами зазначеної
квартири. Також вирішено питання щодо
судових витрат.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, просить
скасувати рішення й ухвалити нове, яким
відмовити у задоволені позовних вимог
у повному обсязі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
після смерті ОСОБА_7, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, відкрилася спадщина
на АДРЕСА_1. Спадкоємцями за законом
після його смерті є донька ОСОБА_3 та
його мати - ОСОБА_5, яка 04 грудня 2007 року
отримала свідоцтво про право на
спадщину за законом після померлого
ОСОБА_7

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
26 червня 2012 року за ОСОБА_3, як
спадкоємицею першої черги, визнано
право власності на 2/9 частини квартири
АДРЕСА_1 загальною площею 70,6 кв.м.,
житловою площею 48,5 кв.м.

ОСОБА_5 створює перешкоди ОСОБА_3 та
членам її родини - сину ОСОБА_2 та
малолітній доньці ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
у користуванні квартирою АДРЕСА_1, що
підтверджується зверненнями до АНД РВ
ДМУ УМВС України в Дніпропетровській
області стосовно проживання в квартирі
незнайомих людей та неможливістю
потрапити до квартири, що також визнано
сторонами в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги суд 1
інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 є
власницею 2/9 частин квартири АДРЕСА_1,
які не виділені в натурі та не
визначений порядок користування
квартирою, якій разом членами її родини
чиняться перешкоди в користуванні, а
тому їх слід вселити в зазначену
квартиру та зобов'язати ОСОБА_5 не
чинити перешкоди в користуванні
власністю. При цьому судом 1 інстанції
було враховано, що позивачка та її діти,
які є членами сім'ї, іншого житла не
мають, та у них відсутня реєстрація
будь якого місця проживання.

Вказані висновки зроблені судом без
порушення норм матеріального та
процесуального права, оскільки згідно
зі ст. 319 ЦК України власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Відповідно до
ст. 321 ЦК України право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 150 ЖК України,
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди. Члени сім'ї
власника жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням (ст. 156 ЖК України). В силу
ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника
житла, які проживають разом з ним, мають
право на користування цим житлом
відповідно до закону.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції в достатньо
повному об'ємі з'ясував права та
обов'язки учасників спору, обставини
справи, перевірив доводи сторін та
давши їм належну правову оцінку, та
ухвалив рішення, яке є законним та
обґрунтованим й відповідає вимогам
закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд 1 інстанції вирішуючи питання про
вселення позивачів, посилався на те, що
ОСОБА_3, є законною власницею 2/9 частини
квартири АДРЕСА_1, на підставі рішення
суду Амур - Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
26 червня 2012 року, але ні яких доказів що
підтверджують реєстрацію права
власності в Державному реєстрі речових
права на нерухоме майно, або в органах
бюро технічної інвентаризації
позивачем не надано, колегія суддів до
уваги не приймає, оскільки вказане
рішення набрало чинності і саме право
власності в порядку спадкування за
законом позивачки ніким не
оспорюється. Відповідно до п. 1 ст. 2
Закону N 1878 (Закону України « Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень"),
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, тобто визнання
державою права власності. Отже,
відсутність офіційного визнання і
підтвердження державою факту права
власності в даному спорі не є підставою
для позбавлення позивачки фактичного
права власності та відмови в позові.

Доводи апелянта щодо неповного
з'ясування судом 1 інстанції обставин
щодо місця реєстрації та проживання
позивачів є безпідставним та не
являються підставою для скасування
рішення суду, оскільки позивачі дійсно
на час розгляду справи та за довгий час
до нього ніде не зареєстровані, а
стосовно наявності у них іншого
постійного житла відповідачем
належних доказів не надано та не
вказано на них в апеляційній скарзі.
Відповідачка не скористалася наданими
їй правами, не обґрунтувала свої
заперечення та не надала суду доказів
на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.11
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше, як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів, наданих сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, а
відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
надати суду докази на підтвердження
своїх вимог або заперечень.

Крім того, як зазначив представник
відповідача в судовому засіданні
апеляційної інстанції, в спірній
квартирі на теперішній час проживає не
відповідачка, а її родичі, які права
власності на вищевказану квартиру не
мають та в ній не зареєстровані.

Інші доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не
спростовують правильність висновків
суду 1 інстанції, яким у досить повному
обсязі з'ясовані права та обов'язки
сторін, обставини справи, доводи сторін
перевірені і їм дана належна оцінка,
порушень норм матеріального та
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
чи зміни рішення - не встановлено, тому
апеляційний суд приходить до висновку,
що рішення суду відповідає вимогам ст.
213, 214 ЦПК України, і його слід залишити
без змін.

Керуючись ст. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Амур - Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
06 листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: