АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
-------------------------------------------------------
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого - судді
Рейнарт І.М.

суддів
Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю «Край-2» на
рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 1 липня 2013р. по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства
з обмеженою відповідальністю «Край-2»

про визнання звільнення незаконним,
скасування наказу про звільнення,
поновлення на роботі та відшкодуівання
моральної шкоди,

встановила:

4 січня 2013р. позивач звернулася до суду
з позовом про визнання незаконним її
звільнення та скасування наказу № 481-к
від 17 грудня 2012р., поновлення на посаді
директора магазину № 1 ТОВ «Край-2»,
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди
у сумі 3 000грн.

Мотивуючи позовні вимоги,
позивач зазначала, що з 8 жовтня 2010р.
працювала на посаді директора магазину
№ 1 ТОВ «Край-2», а наказом від 17 грудня
2012р. звільнена з займаної посади у
зв'язку із втратою довіри за п. 2 ст. 41
КЗпП України.

Позивач вважала її звільнення
незаконним, оскільки при призначенні
на посаду їй не було передано
матеріальні цінності, вона не була
матеріально-відповідальною особою,
відповідачем інвентаризацію 1
листопада 2012р. проведено з порушенням
вимог законодавства, у нічний час та
неналежним чином.

Позивач стверджувала, що нею не
було допущено порушень та протиправних
дій, тому її звільнення є незаконним.

Обґрунтовуючи позовні вимоги
про відшкодування моральної шкоди,
позивач зазначала, що її звільнення
було неприємною несподіванкою, так як
жодних нарікань на її роботу у
відповідача не було, що незаконним
звільненням був порушений її спокій,
вона не могла вести звичайний спосіб
життя і постійно перебувала на межі
нервового зриву.

У подальшому позивачем були
збільшені позовні вимоги про
відшкодування моральної шкоди до
5000грн.

Рішенням суду від 1 липня 2013р.
позов задоволено. Визнано незаконним
та скасовано наказ від 17 грудня 2012р.
про звільнення ОСОБА_1 з посади
директора магазину № 1 ТОВ «Край-2»,
поновлено ОСОБА_1 на посаді директора
магазину № 1 та стягнуто з відповідача
на її користь 5000грн. моральної шкоди.

Додатковим рішенням суду від 6
вересня 2013р. стягнуто з ТОВ «Край-2»
судовий збір у сумі 114грн. 70коп.

Ухвалою суду від 19 грудня 2013р.
закрито провадження в частині позовних
вимог про стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу з 18
грудня 2012р. до дня

№ апеляційного провадження: №
22-ц/796/2834/2014 Головуючий у суді
першої інстанції: Бобровник
О.В.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Рейнарт І.М.поновлення на
роботі.

- 2 -

У поданій апеляційній скарзі
відповідач просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на
неврахування судом наданих доказів про
наявність договору між позивачем та
відповідачем про повну матеріальну
відповідальність позивача та визнання
позивачем свої вини у недостачі
матеріальних цінностей.

Також апелянт зазначає про
хибність висновку суду першої
інстанції про те, що акт результатів
інвентаризації матеріальних цінностей
не містить обов'язкових реквізитів
офіційного документу, оскільки даний
акт повністю відповідає Інструкції по
інвентаризації основних засобів,
нематеріальних активів,
товарно-матеріальних цінностей.

Крім того, апелянт посилається
на відсутність правових підстав для
відшкодування позивачу моральної
шкоди, оскільки її звільнення було
проведено відповідно до вимог
трудового законодавства.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення представника
апелянта, яка підтримала апеляційну
скаргу, пояснення позивача та її
представників, які заперечували проти
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що вона
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що наказом №
597-к від 8 жовтня 2010р. позивача прийнято
на посаду директора магазину № 1 ТОВ
«Край-2».

8 жовтня 2010р. з позивачем було
укладено договір про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність.

Наказом № 481-к від 17 грудня 2012р.
позивача звільнено у зв'язку з втратою
довір'я на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП
України.

Задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
посада директора магазину не входить
про переліку посад, які несуть повну
матеріальну відповідальність, тому з
позивачем неправомірно укладено
договір про повну матеріальну
відповідальність, а під час судового
розгляду не було доведено, що нестача
матеріальних цінностей у магазині
виникла з вини позивача.

Проте, колегія суддів не
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Відповідно до п. 2 ст. 41 КЗпП
України крім підстав, передбачених
статтею 40 цього Кодексу, трудовий
договір з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу може бути
розірваний також у випадках винних дій
працівника, який безпосередньо
обслуговує грошові, товарні або
культурні цінності, якщо ці дії дають
підстави для втрати довір'я до нього з
боку власника або уповноваженого ним
органу.

У п. 28 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
1992р. «Про практику розгляду судами
трудових спорів» роз'яснено, що
звільнення з підстав втрати довір'я (п. 2
ст. 41 КЗпП) суд може визнати
обґрунтованим, якщо працівник, який
безпосередньо обслуговує грошові або
товарні цінності (зайнятий їх
прийманням, зберіганням,
транспортуванням, розподілом і т. п.)
вчинив умисно або необережно такі дії,
які дають власнику або уповноваженому
ним органу підстави для втрати до нього
довір'я (зокрема, порушення правил
проведення операцій з матеріальними
цінностями).

Статтею 135-1 КЗпП України
передбачено, що письмові договори про
повну матеріальну відповідальність
може бути укладено підприємством,
установою, організацією з працівниками
(що досягли вісімнадцятирічного віку),
які займають посади або виконують
роботи, безпосередньо зв'язані із
зберіганням, обробкою, продажем
(відпуском), перевезенням або
застосуванням у процесі виробництва
переданих їм цінностей. Перелік таких
посад і робіт, а також типовий договір
про повну індивідуальну матеріальну
відповідальність затверджуються в
порядку, який визначається Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до посадової
інструкції директора магазину ТОВ
«Край-2», з якою позивач була
ознайомлена 8 жовтня 2010р. (с.с.67 т.1),
директор зобов'язаний: керувати
торгово-обслуговуючою,
виробничо-господарською, фінансовою,
комерційною, економічною і іншою
організаційною діяльністю магазина,
забезпечуючи його безперебійну роботу
всередині

- 3
-

підрозділу і з іншими організаціями
(п.4.1.); контролювати правильність
здійснення замовлення, прийому,
розміщення, зберігання, передпродажної
підготовки, повернення, обміну,
зниження ціни і списання товару (п.4.10);
забезпечувати контроль над перевіркою
якості, термінів реалізації
товарно-матеріальних цінностей,
наявність і відповідність найменувань,
маркувань, цінників на товарах,
комплектність, сортність, зовнішній
вигляд товарно-матеріальних цінностей
(п.4.11); контролювати правильність
ведення і оформлення документів,
пов'язаних з постачаннями,
виробництвом і реалізацією товарів
(п.4.15).

Отже, на директора покладено
обов'язок підписувати документи, що є
підставою для прийняття і видачі
товарно-матеріальних цінностей і
коштів, а також розрахункові, кредитні
і фінансові зобов'язання, контролювати
роботу всього магазину, у тому числі і
стосовно зберігання та належного
обліку товарно-матеріальних цінностей,
тому укладення договору про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність з директором
магазину є правильним.

Дані обставини також
підтверджені наданими відповідачем
суду першої інстанції документами:
накладними, актами прийому-передачі
товарно-матеріальних цінностей, тощо,
які містять підпис позивача, як
директора.

Посилання позивача на те, що
посада директора магазину не включена
до переліку посад, з працівниками яких
укладаються договори про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність, який затверджений
постановою Держкомпраці СРСР і
Секретаріатом ВЦРПС від 28 грудня 1977р.,
яка є чинною на території України на
день розгляду справи судом, колегія
суддів вважає безпідставним.

Відповідно до посадової
інструкції директора магазину №1 ТОВ
«Край-2» на директора покладено
обов'язок по контролю за збереженням,
продажем, обліком товарно-матеріальних
цінностей, що передбачає матеріальну
відповідальність.

Крім того, до вищезазначеного
переліку внесено посаду завідувача
магазином, що на день розгляду справи
судом відповідає посаді директора
магазину та обов'язкам, які покладені
на директора магазину.

Наказом генерального директора
ТОВ «Край-2» від 30 жовтня 2012р.
зобов'язано відділ внутрішнього аудиту
провести позапланову інвентаризацію
товарних залишків в магазині № 1 31
жовтня 2012р. по групі «фреш», а саме:
гастрономія, молочні товари, м'ясо,
риба.

З даним наказом позивач була
ознайомлена 30 жовтня 2012р. (с.с.54 т.1).

Відповідно до акту результатів
інвентаризації матеріальних цінностей
в магазині № 1 ТОВ «Край-2», проведеною 31
жовтня 2012р. перевіркою була виявлена
нестача товарно-матеріальних
цінностей на загальну суму 274 492грн.
71коп. та наявність неліквідного товару
на суму 100 054грн. 65коп. (с.с.55 т.1).

Згідно висновку за результатами
перевірки фінансово-господарської
діяльності магазину № 1 ТОВ «Край-2»
нестача товарно-матеріальних
цінностей та наявність неліквідного
товару виникли у зв'язку із неналежним
виконанням директором магазину № 1
своїх посадових обов'язків (с.с.58060 т.1).

У наданих ОСОБА_1 поясненнях 14
грудня 2012р., вона частково визнала свою
вину у недостачі риби і не здійсненні
належного контролю за залишками товару
у магазині (с.с.61 т.1).

За таких обставин, колегія
суддів вважає, що відповідач мав
законні підстави для звільнення
позивача у зв'язку із втратою довір'я.

На вказані обставини не звернув
уваги суд першої інстанції та не надав
їм належної оцінки.

Колегія суддів вважає, що
позивача було звільнено без порушення
вимог трудового законодавства, тому
вона не підлягає поновленню на роботі
та відсутні правові підстави для
відшкодування їй моральної шкоди.

Судом першої інстанції не повно
з'ясовані обставини справи, не
правильно застосовані норми
матеріального права, тому колегія
суддів скасовує рішення суду та
ухвалює нове про відмову у задоволенні
позову.

- 4 -

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317
ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Край-2»
задовольнити.

Рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 1 липня 2013р.
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
у позові ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Край-2»
про визнання звільнення незаконним,
скасування наказу про звільнення,
поновлення на роботі та відшкодування
моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: