Дата документу Справа №
№ 22-ц/778/209/14р.
Головуючий у 1 інстанції Риженко А.Г.
Суддя-доповідач
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Кочеткової І.В.

суддів: Воробйової І.А.

Маловічко С.В.

при секретарі: Свинаренко О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» на
рішення Новомиколаївського районного
суду Запорізької області від 06
листопада 2013 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначав, що 30 червня 2006 року між
сторонами у справі укладений кредитний
договір № ZPCORK00516648 на суму 2099 грн., зі
сплатою 18 % річних, з кінцевим терміном
сплати 29 червня 2007 року.

Відповідач зобов'язання за кредитним
договором належним чином не виконував,
у зв'язку з чим станом на 30 вересня 2013
року заборгованість склала 29755, 12 грн., з
яких: 1899, 37 грн. - заборгованість за
кредитом, 9424, 44 грн. - проценти за
користування кредитом, 18223, 52 грн. - пеня
за несвоєчасне виконання зобов'язань
за договором.

На підставі викладеного, позивач
просив суд, стягнути з ОСОБА_3 на
користь позивача заборгованість за
кредитним договором в сумі 29755, 12 грн. та
судові витрати.

Рішенням Новомиколаївського районного
суду Запорізької області від 06
листопада 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, ПАТ КБ
«Приватбанк» просило скасувати
рішення суду та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги.

У засідання апеляційного суду
відповідач ОСОБА_3 не з'явився.

З поштових відміток на відправленнях
судових повісток на ім'я останнього
видно, що ОСОБА_3 за відомим суду
адресом та місцем реєстрації не
проживає.

Згідно вимог ч.5 ст. 74, ст. 77 ЦПК України
сторона зобов'язана повідомляти суд
про зміну свого місця проживання,
перебування під час провадження
справи, а у разі відсутності заяви про
зміну місця знаходження, проживання,
перебування судова повістка
надсилається на останню відому судові
адресу і вважається доставленою,
навіть якщо особа за цією адресою
більше не проживає або не знаходиться.
У разі ненадання особами, які беруть
участь у справі, інформації щодо їх
адреси, судова повістка надсилається
за зареєстрованою адресою місця
проживання фізичної особи, а у разі
відсутності особи за такою адресою,
вважається, що судовий виклик вручений
належним чином.

За таких обставин судова колегія
розглянула справу за відсутності
відповідача ОСОБА_3 у відповідності до
ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог, керувався положеннями
ст. ст. 257, 259 ЦК України, Законом України
"Про захист прав споживачів" та дійшов
висновку про пропуск позивачем
загального строку позовної давності.

Проте, повністю погодитися з такими
висновком суду не можна, оскільки
останній зроблений із неповним
з'ясуванням обставин справи.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що зазначеним
вимогам оскаржуване рішення суду не
відповідає із наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 30 червня 2006 року
між сторонами у справі укладений
кредитний договір № ZPCORK00516648,
оформлений заявою позичальника,
відповідно до умов якого відповідач
отримав кредит в сумі 2099 грн., зі
сплатою 18 % річних, з кінцевим терміном
сплати 29 червня 2007 року.

Судом встановлено, що відповідач
належним чином не виконував умови
кредитного договору, у зв'язку з чим
утворилась заборгованість в сумі 29755
грн. 12 коп., яка складається із:
заборгованості за кредитом в сумі 1899
грн.37 коп.; заборгованості за
процентами за користування кредитом в
сумі 9424 грн 44 коп.; пені за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором в сумі 18223 грн 52 коп., що
підтверджується відповідним
розрахунком позивача .

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено,
що за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит)позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Для окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю (ч. 1 ст. 258 ЦК України).

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що
відповідач в судових засіданнях суду
першої інстанції участі не брав і заяву
про застосування строку позовної
давності не подавав, а тому у суду не
було правових підстав для застосування
такого строку.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 18 грудня 2009 року № 14
"Про судове рішення у цивільній справі"
роз'яснено, встановивши, що строк для
звернення з позовом пропущено без
поважної причини, суд у рішенні
зазначає про відмову в позові з цих
підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Застосовуючи до спірних правовідносин
наслідки спливу позовної давності суд
на порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК
України не звернув уваги на те, що у
матеріалах справи відсутня заява
відповідача про застосування позовної
давності, яка мала бути ним порушена до
ухвалення рішення місцевого суду.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що пункт 7 ч. 1 ст. 11
Закону України "Про захист прав
споживачів", яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, у системному зв'язку з
самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Позовні вимоги в частині стягнення 1899,37
грн. заборгованості за кредитом є
доведеними та підлягають задоволенню.

З гідно до вимог ч.1 ст.1054 ЦК
України та ст.2 Закону України " Про
банки та банківську діяльність"
банківським кредитом є будь-яке
зобов'язання банку надати певну суму
грошей, будь-яка гарантія,будь-яке
зобов"язання придбати право вимоги
боргу, будь-яке продовження строку
погашення боргу, яке надане в обмін на
зобов"язання боржника щодо повернення
заборгованої суми, а також на
зобов'язання на сплату процентів та
інших зборів з такої суми.

Розмір заборгованості по процентам за
користування кредитом в сумі 9424 грн.44
коп., розрахований позивачем
відповідає умовам кредитного договору
та вимогам закону і тому підлягає
стягненню з відповідача.

За вимогами ст.549 ЦК України неустойкою
штрафом, пенею є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові в разі порушення боржником
зобов"язання.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків та за
наявності інших обставин,які мають
істотне значення.

Банком по справі заявлені вимоги про
стягнення неустойки в сумі 18223 грн.52
коп., вказана сума майже в десять разів
перевищує розмір заборгованості за
кредитом, і з урахуванням обставин
справи та принципів розумності та
справедливості, із застосуванням ч.3
ст.551 ЦК України,судова колегія вважає
за можливе та доцільне знизити розмір
стягнення неустойки до 10000 грн.

На підставі вищенаведеного, судова
колегія вважає, що висновки суду першої
інстанції не відповідають вимогам
закону та матеріалам справи, доказам по
справі дана неналежна оцінка і тому
судове рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог .

Керуючись ст.ст. 307,309,317 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И
Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити
частково.

Рішення Новомиколаївського районного
суду Запорізької області від 06
листопада 2013 року у цій справі
скасувати та ухвалити нове рішення,за
яким:

позов Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за договором -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Комерційний банк "Приватбанк":
заборгованість за кредитом - 1899 грн.37
коп., по процентам за користування
кредитом - 9424 грн.44 коп., , пеня за
несвоєчасність виконання зобов»язань
за договором - 10000 грн., а всього - 21323 грн.
81 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте воно
може бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: