Справа № 177/2085/13-ц
Провадження № 2/177/46/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 лютого 2014 року

Криворізький районний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Приміч Г. І.

за участі: секретаря Ференц Я.
З.,

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - адвоката
ОСОБА_2

представника відповідача -
Гольськова О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Фермерського господарства «Тріскало»
про визнання незаконним та скасування
наказу, поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу і моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вказаним
позовом 25.07.2013 року. Востаннє, уточнюючи
позовні вимоги в ході судового
засідання 29.01.2014 року, просила суд
визнати незаконним та скасувати накази
ФГ «Тріскало» № 11 від 25.04.2013 року «Про
скорочення штату працівників» та № 2
від 25.06.2013 року про звільнення її з
посади агронома ФГ «Тріскало» на
підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку
зі скороченням чисельності штату
працівників. Просила поновити її на
вказаній посаді та стягнути з
відповідача на її користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу
станом на 29.01.2014 року в сумі 11000,22 грн.,
50000 грн. в рахунок відшкодування
моральної шкоди та 4000 грн. в рахунок
відшкодування витрат на правову
допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказувала на те, що з 01.08.2005 року по
25.06.2013 року вона працювала на посаді
агронома в ФГ «Тріскало» співвласником
якого за життя був її батько.

Після смерті батька, відносини з
керівництвом ФГ «Тріскало»
погіршилися, через упереджене
ставлення до неї.

Вказувала, що 25.04.2013 року вона була
попереджена відповідачем про майбутнє
звільнення 25.06.2013 року, на підставі
наказу № 11 від 25.04.2013 року відповідно до
ст. 49-2 КЗпП України, у зв'язку зі змінами
в організації виробництва і праці та
скороченням штату працівників, з яким
її ознайомлено не було.

Наказом № 2 від 25.06.2013 року її було
звільнено з займаної посади на
підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у
зв'язку зі скороченням штату
працівників.

Своє звільнення позивач вважала
незаконним, наслідком упередженого
ставлення до неї голови ФГ «Тріскало»,
який є її дядьком. Наполягала на тому,
що в ФГ «Тріскало» були відсутні зміни
в організації виробництва і праці,
скорочення чисельності і штату
працівників, вважала, що об'єктивних
причин цьому не існує. Відповідач в
порушення вимог закону не запропонував
їй перейти на іншу роботу на цьому ж
підприємстві, хоча посада головного
агронома у ФГ «Тріскало», яка
відповідала її кваліфікації, була
вакантною на час звільнення, у зв'язку з
призначенням головного агронома
ОСОБА_4 заступником голови ФГ. Крім
цього, відповідач не повідомив службу
зайнятості про її наступне звільнення.

Вказувала, що трудова книжка та наказ
про її звільнення були їй видані лише
на наступний після звільнення день.

Також стверджувала, що при її
звільненні відповідачем було порушено
вимоги Закону України «Про
забезпечення молоді, яка отримала вищу
або професійно-технічну освіту, першим
робочим місцем з наданням дотації
роботодавцю», а саме вимоги про
заборону звільнення протягом 2 років
після вступу на роботу молодих
працівників, які закінчили вищі
навчальні заклади, яким вона являється.

У зв'язку з цим, вважаючи своє
звільнення незаконним та наполягала на
поновленні її на займаній посаді та
стягненні з відповідача середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення
моральної шкоди вказувала, що
порушення її трудових прав з боку
відповідача призвело до втрати
нормальних життєвих зв'язків, вимагає
від неї додаткових зусиль для
організації свого життя, було порушено
її адаптивне життєве функціонування,
що в свою чергу призвело до зниження
самооцінки, в неї виникло почуття
неповноцінності, що негативно
відображається на спілкуванні з
оточуючими її людьми. Її емоційний стан
суттєво погіршується і тим, що її
звільнено з підприємства, яке вона
вважала сімейною справою, спадком її
батька. Все це викликає в неї
дратівливість, погіршення самопочуття
і сну, вона втратила джерела для
існування, незаконно позбавлена права
на працю і змушена докладати
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_2
уточнені позовні вимоги позивача
підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача Гольськов О.М.
позов не визнав, вважав звільнення
позивача проведеним з дотримання вимог
закону. В заперечення проти позову
вказував, що згідно п. 3 ст. 64 ГК України
підприємство самостійно визначає свою
організаційну структуру, встановлює
чисельність працівників і штатний
розпис. На підприємстві виникли
обставини, які вимагали змін в
організації виробництва і праці та
скорочення штату працівників. Зокрема
мало місце падіння прибутків, що не
забезпечувало витрати по заробітній
платі без скорочення штату. Крім цього,
у господарстві були задіяні нові
технології та техніка, які виключали
потребу у 2 агрономах.

На виконання вимог КЗпП України
позивач була під підпис попереджена
про майбутнє звільнення із займаної
посади з 25.06.2013 року. Одночасно з цим
було подано звіт до Криворізького
районного центру зайнятості, в якому
повідомлено про наступне вивільнення
працівника. Вакантних місць, на які
можна було б перевести ОСОБА_1, у ФГ
«Тріскало» з дня попередження позивача
про майбутнє звільнення та до дня
звільнення - не було.

Представник відповідача також не
визнав факт порушення при звільненні
вимог Закону «Про забезпечення молоді,
яка отримала вищу або
професійно-технічну освіту, першим
робочим місцем з наданням дотації
роботодавцю», стверджував, що позивач
до моменту звільнення пропрацювала на
займаній посаді 7 років та 4 місяці,
тобто її право на перше робоче місце як
молодого працівника було дотримане.
Крім цього, до моменту свого
звільнення, на неодноразові вимоги ФГ
«Тріскало», позивач не надавала ФГ
«Тріскало» диплому про закінчення
вищого навчального закладу.

Твердження позивача про
наявність на час її звільнення
вакантної посади головного агронома,
не відповідають дійсності, оскільки
ОСОБА_4 продовжував та на даний час
продовжує займати вказану посаду, що
підтверджується штатним розписом, але
одночасно виконує обов'язки заступника
голови ФГ «Тріскало» на період
відсутності голови.

Позов в частині середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди не визнав, оскільки ці вимоги
прямо пов'язані з порушенням трудових
прав особи, але ФГ «Тріскало» жодних
прав позивача не порушено.

Щодо звільнення позивача через
упереджене до неї ставлення заперечив,
вказував, що це є суб'єктивною думкою
ОСОБА_1

Суд, вислухавши пояснення позивача та
представників сторін, дослідивши
письмові матеріали справи, приходить
до висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню, з наступних
законних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
наказу № 27 від 01.08.2005 року ОСОБА_1
прийнята на посаду агронома у ФГ
«Тріскало», що підтверджується
вказаним наказом (а.с. 6, 25) та копією
трудової книжки ОСОБА_1 (а.с. 5). Як
вказувала сама позивач та
підтверджується копією трудової
книжки, до 01.08.2005 року вона ніде не
працювала та не навчалася у вищих чи
професійно-технічних навчальних
закладах, тобто після закінчення
загальноосвітньої школи у 1998 році, вона
була працевлаштована до ФГ «Тріскало».

Закон України «Про забезпечення
молоді, яка отримала вищу або
професійно-технічну освіту, першим
робочим місцем з наданням дотації
роботодавцю», на який як на підставу
задоволення своїх вимог посилається
позивач та її представник (хоча в
уточнені до позову вказує фактично
зміст норм Закону «Про сприяння
соціальному становленню та розвитку
молоді в Україні» ), не підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
оскільки він втратив чинність 01.01.2013
року, тобто до моменту виникнення
спірних правовідносин.

Закон України «Про зайнятість
населення», на який також посилається
позивач, під поняттям молодий
працівник розуміє громадянина віком до
35 років, випускника
професійно-технічного або вищого
навчального закладу, який у 6-ти
місячний строк після закінчення
навчання працевлаштувався самостійно
або за направленням навчального
закладу чи територіального органу
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
зайнятості населення, та продовжує
працювати протягом 3 років за
кваліфікацією, яку він набув під час
навчання, в тому числі незалежно від
місця першого працевлаштування.

П.2 ст.1 Закону України «Про зайнятість
населення» визначає, що термін "молодь"
у даному Законі вживається у значенні,
наведеному в законі України "Про
сприяння соціальному становленню та
розвитку молоді в Україні».

Отже, Закон «Про зайнятість населення»
не регулює спірні правовідносини,
оскільки по-перше він не передбачає
обмежень щодо звільнення молоді, а
встановлює лише додаткові гарантії в
працевлаштуванні молоді (за умови
працевлаштування протягом 6-місяців з
дня закінчення навчання та за умови
отримання першого робочого місця - п. 4
ч.1 ст. 14 Закону), а по-друге ОСОБА_1 не
підпадає під поняття молодого
працівника згідно вказаного Закону,
адже працевлаштування ОСОБА_1 до ФГ
«Тріскало» мало місце до закінчення
нею вищого навчального закладу, а не
протягом 6 місяців з часу закінчення
навчання, і тривало більше 7 років.

Загальні засади створення
організаційних, соціально-економічних,
політико-правових умов соціального
становлення та розвитку молодих
громадян України в інтересах
особистості, суспільства та держави,
основні напрями реалізації державної
молодіжної політики в Україні щодо
соціального становлення та розвитку
молоді, на момент виникнення спірних
правовідносин, визначалися Законом
України «Про сприяння соціальному
становленню та розвитку молоді в
Україні».

Згідно зі ст. 1 Законом України «Про
сприяння соціальному становленню та
розвитку молоді в Україні», молодь,
молоді громадяни - громадяни України
віком від 14 до 35 років, а перше робоче
місце - місце роботи молодих громадян
після закінчення будь-якого
навчального закладу або припинення
навчання в ньому.

Згідно із абз. 2 ст. 7 вказаного Закону
держава забезпечує працездатній
молоді надання першого робочого місця
на строк не менше 2 років після
закінчення або припинення навчання у
загальноосвітніх,
професійно-технічних і вищих
навчальних закладах, завершення
професійної підготовки і
перепідготовки, а також після
звільнення зі строкової військової або
альтернативної (невійськової) служби.
Дворічний строк першого робочого місця
обчислюється з урахуванням часу роботи
молодого громадянина до призову на
строкову військову або альтернативну
службу.

ОСОБА_1 дійсно є молоддю в розумінні
вище вказаного Закону, оскільки на час
звільнення не досягла 35 річного віку
(а.с. 11).

Але, з аналізу вище вказаних норм
Закону вбачається, що першим робочим
місцем молоді є робоче місце, яке особа
займає після закінчення будь-якого
навчального закладу, в тому числі
загальноосвітнього закладу освіти
(шкіл). У зв'язку з цим, суд приходить до
висновку про дотримання та реалізацію
права ОСОБА_1 на гарантоване державою
перше робоче місце на строк не менше 2
років, оскільки після закінчення
загальноосвітньої школи,
працевлаштувавшись до ФГ «Тріскало»
01.08.2005 році, вона отримала перше робоче
місце на якому пропрацювала більше 7
років.

У зв'язку з цим, суд приходить до
висновку про відсутність при
звільненні ОСОБА_1 порушень її прав як
молоді, відповідно до Закону «Про
сприяння соціальному становленню та
розвитку молоді в Україні».

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на не
визначений строк, може бути розірваний
у випадку змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
скорочення чисельності або штату
працівників.

П. 19 Постанови Пленуму ВСУ України від
06.11.1992 року «Про практику розгляду
судами трудових спорів», визначає, що
розглядаючи трудові спори, пов'язані зі
звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП, суди
зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у
відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
скорочення штату, чи додержано
власником або уповноваженим ним
органом норм законодавства, що регулює
вивільнення працівників, які є докази
щодо змін в організації виробництва і
праці, що власник не мав можливості
перевести працівника за його згодою на
іншу роботу на тому ж підприємстві, чи
попереджався працівник про майбутнє
вивільнення за 2 місяці.

П. 10 Постанови Пленуму ВСУ України від
06.11.1992 року «Про практику розгляду
судами трудових спорів» дає
роз'яснення поняття змін в організації
виробництва і праці, під якими зокрема
розуміється раціоналізація робочих
місць, введення нових форм організації
праці, впровадження передових методів
та технологій, тощо.

Згідно з ч.3 ст. 64 ГК України
підприємство самостійно визначає свою
організаційну структуру, встановлює
чисельність працівників і штатний
розпис. Тобто, право визначати штат
працівників - прерогатива роботодавця,
суд під час розгляду справ має лише
перевірити чи справді мало місце
скорочення штату працівників або зміни
в організації виробництва і праці, і не
має права обговорювати доцільність
проведення такого скорочення.

Відповідно п.9-10 Статуту селянського
(фермерського) господарства
«Тріскало» управління господарством
здійснює його голова, який організовує
роботу господарства, приймає і
звільняє з роботи, тощо. Господарство
може залучати до роботи інших
працівників на підставі трудових угод
(а.с. 64-72). Згідно наказу № 15091 від 15.09.2010
року та рішення власників ФГ
«Тріскало» головою ФГ є Тріскало А.І.
(а.с. 151-152).

Скорочення зі штату працівників ФГ
«Тріскало» посади агронома, яку
займала позивач, було оформлено
наказом ФГ «Тріскало» № 11 від 25.04.2013
року (а.с 24). З вказаним наказом під
розпис була ознайомлена ОСОБА_1, що
підтверджується відповідною відміткою
в наказі, підпис в якому позивач не
спростовувала та це спростовує доводи
позивача про не ознайомлення її з
текстом наказу (а.с. 24).

Як вбачається зі змісту самого наказу,
підставами для скорочення штату були
економічні, виробничі потреби та
реальні можливості підприємства,
зокрема неможливість забезпечити
витрат по заробітній платі, без
скорочення штату, за рахунок
очікуваних доходів.

Факт наявності змін в організації
виробництва і праці у ФГ «Тріскало»
підтверджується доповідною головного
агронома ФГ «Тріскало» на ім'я голови
ФГ та довідкою ФГ «Тріскало»,
відповідно до яких використання
високоточної навігаційної технології,
безпровідних сітей передачі даних,
передової системи документування
технологічних процесів в господарстві
надало можливість застосовувати більш
грамотні агрономічні рішення, виходячи
з показників затрат, врожайності (а.с.
91-92, 115-119). Тобто фактично, з
впровадженням нових методів та
технологій виробництва, у ФГ
«Тріскало» відпала необхідність
збереження в штаті посади агронома, за
наявності посади головного агронома,
який є більш досвідченим, оскільки
більшість операцій, виконання яких
входить до обов'язків агронома,
виконуються автоматично, про що в ході
судового засідання також вказував
представник відповідача.

Крім цього, як вбачається з
статистичної довідки ФГ «Тріскало» за
2012 рік, у вказаному році господарство
отримало збитки 25,3 тис. грн. (а.с. 93).

Отже суд приходить до висновку, що у ФГ
«Тріскало» дійсно мали місце зміни в
організації виробництва і праці, які
дозволяли власнику прийняти рішення
про скорочення зі штату працівників
посади агронома.

Стаття 49-2 КЗпП України закріплює, що
про наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за 2 місяці, одночасно з цим
роботодавець пропонує працівнику іншу
роботу на тому ж підприємстві. При
відсутності роботи за відповідною
професією чи спеціальністю, а також у
разі відмови працівника від
переведення, працівник влаштовується
на роботу самостійно, або звертається
до державної служби зайнятості.
Роботодавець має довести до відома
державної служби зайнятості про
наступне вивільнення працівника.

Згідно зі ст. 42 КЗпП України при
скороченні штату працівників у зв'язку
зі змінами в організації виробництва і
праці переважне право на залишення на
роботі надається працівникам з більш
високою кваліфікацією і
продуктивністю праці.

25.04.2013 року ОСОБА_1 була письмово
попереджена про наступне звільнення із
займаної посади у зв'язку зі змінами в
організації виробництва і праці -
скороченням штату працівників, згідно
з п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 9, 49), тобто
при її звільнені вимоги ст. 49-2 КЗпП
України було дотримано.

25.06.2013 року наказом № 2 ОСОБА_1 було
звільнено з займаної посади у зв'язку
зі скороченням штату працівників,
відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.
8), з яким під розпис була ознайомлена
ОСОБА_1, що підтверджується відповідною
відміткою в наказі. Розрахунок при
звільненні, суму якого позивач не
оскаржує, був виданий їй 26.06.2013 року (а.с.
183), що є порушенням ст. 116 КЗпП України і
підставою для стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
відповідно до ст. 117 КЗпП, але позивач
таких вимог перед судом не заявляє.

25.04.2013 року ФГ «Тріскало» до
Криворізького районного центру
зайнятості було подано звітність про
заплановане вивільнення працівників, в
якому повідомлено про заплановане
звільнення агронома 25.06.2013 року, а 01.07.2013
року подано звіт про фактичне
звільнення (а.с. 35-36 зворот), що
спростовує доводи позивача про
недотримання ФГ «Тріскало» вимог ст. 49-2
КЗпП України щодо необхідності
повідомлення державної служби
зайнятості про вивільнення
працівників. Вказані дії було
проведено на виконання наказу № 12 від
25.04.2013 року (а.с. 48).

ОСОБА_1 не користувалася переважним
правом на залишенні на роботі, оскільки
ОСОБА_4 - головний агроном є більш
кваліфікованим працівником і має
більшу продуктивність праці, як
вказував в судовому засіданні
Гольськов О.М., та що підтверджується
дипломом «Спеціаліста» на ім'я ОСОБА_4
та копією трудової книжки ОСОБА_4, з
якої вбачається тривалий стаж на
посадах агронома (а.с. 87-89). Крім цього
ОСОБА_1 до моменту свого звільнення, не
виконувала вимогу роботодавця про
надання диплому про освіту (а.с. 99, 100-101),
про що не заперечувала сама в судовому
засіданні, а також неодноразово
безпідставно ухилялася від виконання
посадових обов'язків агронома, що
підтверджується відповідними актами
(а.с. 97-98, 100, 114). Як вбачається з копії її
диплома наданого в судовому засіданні
вона має лише освітньо -
кваліфікаційний рівень бакалавра (а.с.
103).

Невиконання ОСОБА_1 своїх посадових
обов'язків, запізнення на роботу, що
підтверджено вище вказаними актами
(а.с. 97-98, 100, 114), спростовує її твердження
про упереджене до неї ставлення
керівництвом ФГ «Тріскало», оскільки
явно вказує на порушення нею своїх
посадових обов'язків та правил
внутрішнього розпорядку.

На момент звільнення ОСОБА_1 у ФГ
«Тріскало» були відсутні вакантні
посади, що підтверджується штатним
розписом (а.с. 32-34), а отже у роботодавця
була відсутня можливість перевести
ОСОБА_1 на іншу посаду на цьому ж
підприємстві.

Доводи позивача та її
представника про те, що на момент
звільнення ОСОБА_1 була вакантною
посада головного агронома,
спростовуються записами в трудовій
книжці ОСОБА_4, з якої вбачається, що він
з 01.03.2006 року по даний час продовжує
працювати на посаді головного агронома
(а.с. 88-89), наказом № 0711 від 07.11.2012 року,
яким ОСОБА_4 призначений заступником
голови ФГ «Тріскало», в якому відсутні
відомості про звільнення ОСОБА_4 з
посади головного агронома чи його
переведення з цієї посади (а.с. 90), а
також штатними розписами та табелями
виходу на роботу, з яких також
вбачається що ОСОБА_4 займав та
продовжує займати посаду головного
агронома (а. 28-34, 94-95, 113, 123). З довідки ФГ
«Тріскало» від 16.12.2013 року вбачається,
що головний агроном ОСОБА_4 призначений
заступником голови на випадок
відсутності голови фермерського
господарства з поважної причини та
виконує ці обов'язки на добровільній
основі. Додатково посада заступника
голови до штату не вводилася (а.с. 156).

У зв'язку з цим суд приходить до
висновку, що при звільненні ОСОБА_1 з
займаної посади агронома згідно з п. 1
ст. 40 КЗпП України, ФГ «Тріскало» було
дотримано вимоги ст. 42, 49-2 КЗпП України,
права позивача порушено не було.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України
виплата працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
здійснюється у разі поновлення
працівника на роботі.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні
позову про поновлення на роботі, то і
підстави для стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
прогулу - відсутні.

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування моральної шкоди
працівнику проводиться у разі, якщо
порушення його законних прав призвело
до моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Оскільки судом не встановлено факту
порушення ФГ «Тріскало» трудових прав
ОСОБА_1, то і вимоги про відшкодування
моральної шкоди задоволенню не
підлягають.

Оскільки рішенням суду у задоволенні
позову відмовлено, то відповідно до ст.
88 ЦПК України, судові витрати понесені
позивачем їй не відшкодовуються.

Керуючись ст. 43 Конституції України,
ст.ст. 40 ч.1, 42-9, 116, 117, 235, 237-1 КЗпП
України, п. 1 ч. 1 ст. 5 Законом України
«Про судовий збір», Згідно зі ст. 1, абз. 2
ст. 7 Закону України «Про сприяння
соціальному становленню та розвитку
молоді в Україні», ст. 1 Закону України
«Про зайнятість населення», п. 10, 19
Пленуму ВСУ України від 06.11.1992 року «Про
практику розгляду судами трудових
спорів», ст. ст. 10, 11, 60, 88, 208 ч.1 п. 2, 213,
215ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Фермерського господарства «Тріскало»
про визнання незаконним та скасування
наказу, поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу і моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено
07.02.2014 року.

Суддя: