Ухвала

Іменем України

06 лютого 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді
Крижанівської Г.В.,

суддів
Шебуєвої В.А., Оніщука М.І.,

при секретарі Пацалі
А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 12 липня 2013
року у справі за позовом заступника
прокурора м. Києва до Київської міської
ради, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, третя особа:
Департамент земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) про визнання незаконним
рішення, визнання недійсними державних
актів на право власності на земельну
ділянку, договору купівлі-продажу,
відновлення становища, яке існувало до
порушення,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2013 року заступник прокурора
м. Києва звернувся до Голосіївського
районного суду м. Києва з позовом до
відповідачів про визнання незаконним
рішення, визнання недійсними державних
актів на право власності на земельну
ділянку, договору купівлі-продажу,
відновлення становища, яке існувало до
порушення.

Свої вимоги мотивував тим, що Київською
міською радою 29.10.2009 року прийнято
рішення № 658/2727 «Про передачу
громадянину ОСОБА_3 у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд на АДРЕСА_1».

На підставі рішення Київської міської
ради від 29.10.2009 року за № 658/2727 ОСОБА_3
видано держаний акт на право приватної
власності на земельну ділянку площею
0,0817 га, розташованої на АДРЕСА_1, за
кадастровим номером :90:371:0056, який
зареєстрований Головним управлінням
земельних ресурсів виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) 22.12.09
р. за № 07-7-05135.

31.12.2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
укладено договір купівлі-продажу
земельної ділянки, за яким
вищезазначену земельну ділянку за 163956
грн. відчужено на користь ОСОБА_2

ОСОБА_2 отримано держаний акт на право
власності на земельну ділянку 22.06.2010
року за № 07-07-05576.

Справа № 752/3181/13-ц № апеляційного
провадження: 22-ц/796/715/2013Головуючий у
суді першої інстанції: Шевченко Т.М.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Крижанівська Г.В. .
Позивач зазначав, що спірна земельна
ділянка за функціональним
призначенням належить до території
рекреаційного призначення,
резервується для розвитку мережі
об'єктів природно-заповідного фонду
місцевого значення і не відноситься до
земель із запасу житлової та
громадської забудови. Разом з тим,
використовується для здійснення
відповідачами будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд як
земля із запасу житлової та
громадської забудови.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
01.03.2012 року по справі № 2а-18834/10/2670
визнано протиправним та скасовано
рішення Київської міської ради від
17.09.2009 року за № 214/2283, яким спірну
земельну ділянку було незаконно
переведено, без внесення необхідних
змін до документів, якими визначено її
призначення, із земель рекреаційного
призначення до земель житлової та
громадської забудови.

Посилався на те, що рішення Київської
міської ради від 29.10.2009 р. за № 658/2727 є
незаконним і підлягає скасуванню, а
державний акт на право власності на
земельну ділянку від 22.12.2009 року за №
07-7-05135 повинен бути визнаний недійсним.
До того ж, як наслідок, мають бути
визнані недійсними договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
31.12.2009 року та держаний акт на право
приватної власності на земельну від
22.06.2010 року за № 07-07-05576. Також просив
відновити становище, яке існувало до
порушення, шляхом визнання права
власності на земельну ділянку за
територіальною громадою м. Києва в
особі Київської міської ради.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 12 липня 2013 року позов
заступника прокурора м. Києва
задоволено.

Визнано незаконним та скасовано
рішення Київської міської ради від
29.10.2009 № 658/2727 «Про передачу громадянину
ОСОБА_3 у приватну власність земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд на
АДРЕСА_1».

Визнано недійсним виданий ОСОБА_3
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯЖ № 922804,
зареєстрований 22.12.2009 року Головним
управлінням земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) за № 07-7-05135.

Визнано недійсним укладений між ОСОБА_3
та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу
земельної ділянки площею 0,0817 га
(кадастровий номер :90:371:0056),
вартістю 163956 грн., посвідчений 31.12.2009
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
та зареєстрований в реєстрі за № 19003.

Визнано недійсним виданий ОСОБА_2
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯЕ № 794077,
зареєстрований 22.06.2010 року Головним
управлінням земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) за № 07-7-05576.

Визнано право власності на земельну
ділянку на АДРЕСА_1, кадастровий номер
:90:371:0056 за територіальною
громадою міста Києва в особі Київської
міської ради.

Не погоджуючись з даним рішенням,
представник ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Крім того, зазначає, що позивач
пропустив строки позовної давності для
звернення до суду, оскільки довідався
про порушення рішенням Київської
міської ради від 17.09.2009 року №214/2283
інтересів держави з 23 жовтня 2009 року,
тобто з моменту отримання зазначеного
рішення.

Вказує, що прокуратура має право
звернутися до суду лише з вимогами щодо
визнання незаконним
нормативно-правового акту
відповідного органу, скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень, проте не наділена
повноваженнями звертатися до суду з
позовними вимогами про визнання
недійсними актів, що посвідчують право
власності на земельну ділянку та
договору купівлі-продажу.

Посилається на відсутність підстав для
визнання оспорюваного рішення
незаконним в частині зміни цільового
призначення земельної ділянки,
оскільки рішення Київської міської
ради від 17 вересня 2009 року №58/2127 «Про
затвердження містобудівних
обґрунтувань» є чинним.

Твердження позивача про те, що вимоги,
викладені у висновках контролюючих
органів, не виконані, у зв'язку з чим,
проект відведення вважається не
погодженим відповідними органами у
встановленому законом порядку, що є
порушенням вимог ст. 118 Земельного
кодексу України, не відповідає
дійсності.

Позивачем не доведено недійсність
оспорюваного рішення Київської
міської ради про передачу земельної
ділянки, а тому відсутні підстави для
визнання недійсними відповідного
договору-купівлі продажу та державних
актів на землю.

В судовому засідання представник
позивача проти доводів апеляційної
скарги заперечувала, просила відмовити
в її задоволенні.

Інші учасники процесу в судове
засідання не з'явилися, про час та місце
розгляду справи повідомлялися
належним чином.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Посилання представника ОСОБА_2 на те, що
позивач пропустив строки позовної
давності для звернення до суду, є
такими, що не ґрунтуються на нормах ЦК
України, оскільки ст. 257 ЦК України
передбачено, що загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Згідно ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

З матеріалів справи вбачається та
встановлено судом першої інстанції, що
про порушення інтересів держави
прокуратурі м. Києва стало відомо в
листопаді 2010 року під час проведення
перевірки щодо законності відведення
земельної ділянки ТОВ «Мегатранс», що
підтверджується, зокрема, зверненням
прокурора у грудні 2010 року до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Київської міської ради про
визнання протиправним та скасування
рішення від 17.09.09 №214/2283.

До Голосіївського районного суду м.
Києва з даним позовом заступник
прокурора міста Києва звернувся 19
лютого 2013 року.

Посилання представника відповідача на
відсутність у прокурора повноважень на
звернення до суду з такими позовними
вимогами є необґрунтованими, виходячи
з наступного.

Статтею 121 Конституції України
передбачено, що на прокуратуру України
покладається представництво інтересів
громадянина або держави в суді у
випадках, визначених законом.

Відповідно до ст. 36-1 Закону України
«Про прокуратуру» представництво
громадянина або держави в суді полягає
у здійсненні прокурорами від імені
держави процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом. Підставою
представництва в суді інтересів
держави є наявність порушень або
загрози порушень інтересів держави. За
наявності підстав, з метою
представництва держави прокурор має
право в порядку, передбаченому
процесуальним законом, зокрема,
звертатися до суду з позовами (заявами,
поданнями). Обираючи форму
представництва, прокурор визначає, в
чому полягає порушення або загроза
порушення інтересів держави чи
громадянина, обґрунтовує необхідність
їх захисту.

Згідно ч. 2 ст. 45 ЦПК України прокурор,
який звертається до суду в інтересах
держави, в позовній заяві (заяві)
самостійно визначає, в чому полягає
порушення інтересів держави, та
обґрунтовує необхідність їх захисту, а
також зазначає орган, уповноважений
державою, здійснювати відповідні
функції у спірних правовідносинах. У
разі відсутності такого органу або
відсутності у щодо звернення до суду
прокурор зазначає про це в позовній
заяві і в такому разі прокурор набуває
статусу позивача.

Оскільки захист інтересів держави
полягає в тому числі і в перевірці
законності прийняття органом
місцевого самоврядування рішення про
розпорядження землею, прокурор
звернувся з позовом у відповідності до
ст. 36-1 «Про прокуратуру» та ч. 2 ст. 45 ЦПК
України.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про їх обґрунтованість та
доведеність з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 9 ЗК України, п. 34 ч. 1 ст. 26
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» від 21.05.1997
року280/97-ВР, Київська міська рада
здійснює передачу у власність або
надання у користування земельних
ділянок виключно відповідно до вимог
та в порядку, передбаченому Земельним
кодексом України.

Судом встановлено, що 29.10.2009 року
Київською міською радою прийнято
рішення № 658/2727 «Про передачу
громадянину ОСОБА_3 у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд на АДРЕСА_1» (а.с. 10,11).

Положеннями п. 4 Рішення від 29.10.2009 року
за № 658/2727 внесено зміни до пункту 5
рішення Київської міської ради від
17.09.2009 року № 214/2283 "Про передачу
земельних ділянок товариству з
обмеженою відповідальністю "МЕГАТРАНС"
для будівництва, експлуатації та
обслуговування об'єктів рекреаційного
призначення (з комплексним
інженерно-транспортним облаштуванням
та благоустроєм території) та для
житлової забудови на АДРЕСА_1" з
урахуванням пункту 2 цього рішення.

22.12.2009 року ОСОБА_3 видано держаний акт
на право власності на земельну ділянку
площею 0,0817 га, розташованої на АДРЕСА_1,
за кадастровим номером :90:371:0056,
який зареєстрований Головним
управлінням земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) 22.12.09 р. за № 07-7-05135 (а.с.
12).

31.12.2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
укладено договір купівлі-продажу
земельної ділянки, розташованої на
АДРЕСА_1, за кадастровим номером
:90:371:0056, за яким зазначену
земельну ділянку за 163956 грн. відчужено
на користь ОСОБА_2.(а.с.13).

22.06.2010 року ОСОБА_2 отримав держаний акт
на право приватної власності на
земельну ділянку площею 0,0817 га,
розташовану на АДРЕСА_1, за кадастровим
номером :90:371:0056, зареєстрований
Головним управлінням земельних
ресурсів виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації) за № 07-07-05576
(а.с.14).

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
01.03.2012 року по справі № 2а-18834/10/2670,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 06.12.2012 року по справі № 2а-18834/10/2670,
визнано протиправним та скасовано
рішення Київської міської ради від
17.09.2009 року № 214/2283 «Про передачу
земельних ділянок товариству з
обмеженою відповідальністю
«Мегатранс» для будівництва,
експлуатації та обслуговування
об'єктів рекреаційного призначення (з
комплексом інженерно-транспортним
облаштуванням та благоустроем
території) та для житлової забудови на
АДРЕСА_1» (а.с.64-71).

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про наявність підстав для скасування
рішення Київської міської ради від
17.09.2009 року № 214/2283, яким протиправно
було переведено спірну земельну
ділянку із земель зони зелених
насаджень загального користування і
території лугів, лугопарків та
належить (земель рекреаційного
призначення) та переведено до
території громадських будівель та
споруд.

Генеральним планом міста Києва та
проектом планування його приміської
зони на період до 2020 року, затвердженим
рішенням Київської міської ради від
28.03.02 року за № 370/1804, Програмою розвитку
зеленої зони м. Києва до 2010 року та
концепції формування зелених
насаджень у центральній частині міста,
затвердженою рішенням Київради від
19.07.2005 року за № 806/3381, спірну земельну
ділянку разом з іншими землями
віднесено до земель рекреаційного
призначення.

Крім того, відповідачами не надано
доказів на підтвердження факту
внесення змін до рішення Київської
міської ради від 19.07.2005 року № 806/3381 «Про
затвердження Програми розвитку
зеленої зони м. Києва до 2010 року»,
стосовно переведення спірної
земельної ділянки із земель
рекреаційного призначення до земель
житлової та громадської забудови.

Відтак, суд дійшов обґрунтованого
висновку про те, що спірна земельна
ділянка віднесена до земель
рекреаційного призначення.

Згідно ч. 2 ст. 52 ЗК України на землях
рекреаційного призначення
забороняється діяльність, що
перешкоджає або може перешкоджати
використанню їх за призначенням, а
також негативно впливає або може
вплинути на природний стан цих земель.

Пунктом 5 Програми розвитку зеленої
зони м. Києва до 2010 року та концепції
формування зелених насаджень у
центральній частині міста,
затвердженою рішенням Київської
міської ради від 19.07.2005 за № 806/3381,
визначено, що землі зелених насаджень
загального користування, також як і
землі природно-заповідного, іншого
природно-охоронного призначення та
лісового фонду, підлягають комплексній
охороні відповідно до законодавства та
встановлених режимів їх використання.

Відповідно до ст. 20 ЗК України, зміна
цільового призначення земельних
ділянок здійснюється за проектами
землеустрою щодо їх відведення. Проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки розробляється в порядку,
встановленому законом. Проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки погоджується в порядку,
встановленому статтею 186-1 цього
Кодексу.

Пунктом 2 рішення Київської міської
ради від 29.10.2009 р. за № 658/2727 визначено
передати громадянину ОСОБА_3 спірну
земельну ділянку за умови виконання
ним пункту 3 цього рішення.

Згідно п.п. 3.4. п. 3 Рішення від 29.10.2009 р. за
№ 658/2727на ОСОБА_3 покладався обов'язок
виконати вимоги, що містилися у листах
Головного управління містобудування,
архітектури та дизайну міського
середовища від 07.08.2009 р. № 19-7931 та від
25.09.2009 р., Київської міської
санепідстанції від 21.09.2009 р. № 5969,
Головного управління екології та
охорони природних ресурсів від 09.10.2009 №
071/04-4-22/5288, Головного управління охорони
культурної спадщини від 20.08.2009 № 5070,
Головного управління земельних
ресурсів від 12.10.2009 № 05-5174 (а.с.10,11).

Зі змісту вказаних висновків
вбачається, що земельна ділянка може
бути надана ОСОБА_3 за умови прийняття
рішення про внесення відповідних змін
до Генерального плану міста Києва та
проекту планування його приміської
зони на період до 2020 року, затвердженим
рішенням Київської міської ради від
28.03.02 за № 370/1804, та Програми розвитку
зеленої зони м. Києва до 2010 року та
концепції формування зелених
насаджень у центральній частині міста,
затвердженої рішенням Київради від
19.07.2005 за № 806/3381. У висновках також
вказано, що вони втрачають свою силу, а
проект землеустрою щодо відведення
спірної земельної ділянки узгодженню
не підлягає, у разі невиконання
зазначених у них вимог.

У зв'язку із невнесенням змін у
вищезазначені документи, висновки
контролюючих органів втратили свою
силу, і проект землеустрою щодо
відведення спірної земельної ділянки
ОСОБА_3 узгодженню не підлягав.

Статтею 21 ЗК України визначено, що
порушення порядку встановлення та
зміни цільового призначення земель є
підставою для: визнання недійсними
рішень органів державної влади,
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим, Ради міністрів Автономної
Республіки Крим та органів місцевого
самоврядування про надання (передачу)
земельних ділянок громадянам та
юридичним особам; визнання недійсними
угод щодо земельних ділянок; відмови в
державній реєстрації земельних
ділянок або визнання реєстрації
недійсною.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що рішення Київської міської ради від
29.10.2009 року за № 658/2727 не відповідає
вищенаведеним нормам матеріального
права та про наявність підстав для
визнання його незаконним.

Вимога про скасування державного акта
на право приватної власності на
земельну ділянку є похідною й залежить
від доведеності незаконності рішення
органу місцевого самоврядування, на
підставі якого виданий оспорюваний
державний акт, а відтак суд дійшов
обґрунтованого висновку про наявність
підстав для задоволення вимог про
визнання державного акту недійсним.

Згідно ст. 210 Земельного кодексу
України угоди, укладені із порушенням
встановленого законом порядку
купівлі-продажу, ренти, дарування,
застави, обміну земельних ділянок,
визнаються недійсними за рішенням
суду.

Крім того, суд дійшов правильного
висновку про наявність підстав для
визнання недійсними договору
купівлі-продажу від 31.12.2009 року та
виданого ОСОБА_2 державного акту на
право приватної власності на земельну
ділянку від 22.06.2010 року № 07-07-05576.

Враховуючи те, що оскаржуваним
рішенням, державними актами та
договором купівлі-продажу спірної
земельної ділянки було порушено право
власності територіальної громади
міста Києва на землю, суд, діючи у
відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК
України, ст. 392 ЦК України, ст. 152 ЗК
України, відновив становище, яке
існувало до порушення, шляхом визнання
права власності на спірну земельну
ділянку за територіальною громадою
міста Києва в особі Київської міською
радою, з метою збереження у власності
територіальної громади міста Києва
даної земельної ділянки.

Колегія суддів також надає оцінку тій
обставині, що прокурор не належить до
того кола суб'єктів, яким, з врахуванням
норм Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», належить
право на звернення до суду з позовом в
порядку, передбаченому ст. 388 ЦК
України, а відтак, прокурором правильно
обрано спосіб захисту порушеного
права.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про наявність підстав для задоволення
позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги цих
висновків не спростовують, не
впливають на правильність прийнятого
судом рішення і, з огляду на вимоги ст.
308 ЦПК України, не можуть бути підставою
для його скасування, а тому підлягають
відхиленню.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304,307,308, 313-315,
317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 12 липня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
Г.В. Крижанівська

Судді:
М.І. Оніщук

В.А. Шебуєва