Справа № 466/3768/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 грудня 2014 року

Шевченківський
районний суд м. Львова

в складі головуючого - судді
Едера П.Т.

при секретарі
Репета К.М.

за участю перекладача - дактилолога
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування
витрат по сплачених комунальних
платежах,-

у с т а н
о в и в:

Позивач звернулась до Шевченківського
районного суду м. львова з вищевказаним
позовом, яким просила стягнути з ОСОБА_3
на її користь 2051,12 грн. витрат за
сплачені житлово-комунальні послуги.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що 06.12.2007
року був оформлений договір дарування
її, позивачки квартири АДРЕСА_1 на
ОСОБА_3. Відповідно, як зазначила
позивач, ОСОБА_3 переоформила на себе
правовстановлюючі документи на
квартиру і стала її власником. Позивач
вважає, що оскільки відповідач набула
право власності на її квартиру, а вона,
позивач зареєстрована в цій квартирі і
проживає по сьогоднішній час, вони є
співвласниками вищевказаної квартири.
Таким чином, на думку позивача,
відповідачка зобов'язана здійснювати
платежі з оплати житлово-комунальних
послуг в рівних частках зі нею, однак
жодних платежів, як зазначила позивач,
за період з 01.01.2008 року по 31.05.2014року не
було здійснено. За вказаний період
позивач вказала що оплатила
житлово-комунальні послуги на суму 4102,23
грн. половину з якої в сумі - 2051,12 грн., на
її думку, повинна відшкодувати
відповідач.

В судовому засіданні позивач
підтримала заявлені позовні вимоги,
просила їх задовольнити, надала суду
пояснення, що аналогічні викладеному в
тексті позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_3 подала суду письмові
заперечення проти позову, у яких
зазначила, що за вказаний позивачкою
період вона, відповідач сплатила за 2011
рік 415,60 грн.; 2012 рік 590,87 грн.; 2013 рік 379,76
грн.; 2014 рік 80,00 грн., а всього нею
сплачено по квитанціях - 1466 грн. 23 коп.
Крім того зазначила, що жодних
претензій по сплаті комунальних послуг
від ОСОБА_2 до неї не надходило до
червня місяця 2014 року, позивач ніколи
не вимагала від неї додаткових оплат за
комунальні послуги. Таким чином в
своїх запереченнях відповідач позов
визнавала частково з урахуванням суми,
що нею оплачена. В судовому засіданні
відповідач та її уповноважений
представник ОСОБА_5 позовні вимоги
заперечили повністю. Просили відмовити
у його задоволенні.

Заслухавши пояснення сторін, повно та
всебічно дослідивши зібрані по справі
докази, з'ясувавши дійсні обставини
справи, права і обов'язки сторін, суд
приходить до висновку про
безпідставність позову та
необхідності відмови у його
задоволення виходячи з наступних
підстав та мотивів.

Відповідно до вимог ст. ст. 4, 10, 11, 60, 61, 213
ЦПК України, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненнями
фізичних та юридичних осіб, поданими
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
в справі. Цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях. Рішення
суду обґрунтовується лише тими
доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні.

Судом встановлено та підтверджено
письмовими доказами наступне.

26 травня 2014 року апеляційним судом
Львівської області було ухвалене
рішення щодо визнання недійсним
договору дарування квартири,
посвідчений 06.12.2007 року державним
нотаріусом третьої Львівської
державної нотаріальної контори ОСОБА_6,
за яким ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_3
прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1

Відповідно до ст.322 ЦК України власник
зобов'язаний утримувати майно, що йому
належить, якщо інакше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 360 ЦК України
співвласник зобов'язаний брати участь
у витратах на управління, утримання та
збереження спільного майна, у сплаті
податків, зборів (обов'язкових
платежів), а також нести
відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями, пов'язаними
із спільним майном.

В судовому засіданні сторонами визнано
та не спростовано будь-якими належно
допустимими доказами, що після
укладення вищевказаного договору
дарування від 06.12.2007 року позивач
продовжувала проживати у квартирі
АДРЕСА_1 та залишалась у ній
зареєстрованою, а відповідач жодного
дня у цій квартирі не проживала.

З означеного вище рішення колегії
суддів судової палати Апеляційного
суду Львівської області встановлено,
що ОСОБА_2 після укладення 06.12.2007 року
договору дарування квартири вважала
себе її власником, була у ній
зареєстрованою та продовжувала
сплачувати комунальні платежі.

Оскільки, з аналізу викладеного
встановлено, що відповідач ОСОБА_3
фактично у власність квартиру ОСОБА_2
не прийняла, а договір дарування,
котрим ця квартира передавалась у
власність ОСОБА_3 визнаний рішенням
суду не дійсним, суд вважає, що у
позивача відсутні правові підстави для
стягнення витрат за житлово-комунальні
послуги. Крім того суд приймає до уваги,
що відповідач сама добровільно
сплачувала такі витрати впродовж 2011-2014
рр., що підтверджується відповідними
квитанціями.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи
наявні у справі докази у їх сукупності,
суд доходить висновку, що позовні
вимоги є безпідставними та надуманими,
а тому у їх задоволенні слід відмовити
за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 23, 322, 360 ЦК України,
ст.ст.10, 11, 60, 61, 88, 169, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК
України, суд,-

в и р і ш
и в:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про відшкодування витрат по сплачених
комунальних платежах - відмовити за
безпідставністю.

Рішення може бути повністю або
частково оскаржено в апеляційному
порядку до апеляційного суду
Львівської області через
Шевченківський районний суд м. Львова
шляхом подання в десятиденний термін з
дня проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя: П. Т. Едер