Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 січня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Павліченка С.В.,

суддів: Куцина М.М., Бондаренка Ю.О.,

при секретарі Голінко А.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
про визнання договору іпотеки
недійсним та зняття заборони
відчуження нерухомого майна, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до
ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договору
іпотеки недійсним та зняття заборони
відчуження нерухомого майна. У
позовній заяві зазначила, що у вересні
2012 року дізналася про укладення між
ОСОБА_2 та відповідачем Договору
іпотеки № 0 від 25.04.2008 року,
відповідно до умов якого іпотекодавець
передав в іпотеку банку квартиру
загальною площею 61,9 кв.м., яка
знаходиться в АДРЕСА_1.

Вказує, що вона проживала однією сім'єю
без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2, що
стверджується відповідним рішенням
суду. Тому, укладення зазначеного
договору іпотеки порушує її права
спільної сумісної власності як одного
з подружжя, оскільки нерухоме майно
перебувало у їх спільній власності, а
згоди на укладення вказаного договору
вона не давала.

Просить визнати договір іпотеки від
25.04.2008 року недійсним, зняти заборону на
відчуження нерухомого майна та
зобов'язати приватного нотаріуса
Ужгородського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 зняти заборону
відчуження нерухомого майна.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 3 жовтня 2013 року в задоволенні
позову ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
про визнання договору іпотеки
недійсним та зняття заборони
відчуження нерухомого майна
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться
питання про скасування рішення суду
першої інстанції та постановлення
нового рішення про задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Суд першої інстанції не повно з'ясував
обставини справи і дійшов висновків,
які обставинам справи не відповідають.

З матеріалів справи вбачається, що
25.04.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та
ОСОБА_2, укладено договір про надання
споживчого кредиту № 0,
відповідно до умов якого банк надав
позичальнику кредит в сумі 40 000,00
доларів США, що еквівалентно 202000,00 грн.,
а останній зобов'язався належним чином
використовувати і повернути банку
кредит у порядку і на умовах зазначених
в договорі.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним договором між
банком та ОСОБА_2 25.04.2008 року було
укладено нотаріально посвідчений
договір іпотеки № 0, згідно якого
іпотекодавцем в іпотеку банку було
передано квартиру загальною площею 61,9
кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 28.08.2012 року помер.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції послався на те, що із
заявки-анкети позичальника на
отримання кредиту від 18.04.2008, копії
паспорта громадянина України ОСОБА_2,
заяви адресованої нотаріусу від 25.04.2008
року вбачається, що останній особисто
на момент укладення договору іпотеки,
зазначав себе у вказаних документах
розлученим, таким, що станом на 25 квітня
2008 року не перебуває в шлюбі та ні з ким
не проживає однією сім'єю без укладення
шлюбу, тому відсутні підстави для
задоволення позову.

Разом з тим, матеріали справи свідчать
про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 1 квітня 1989
року уклали шлюб і до смерті ОСОБА_2
проживали однією сім'єю, але вчинили
фіктивне розірвання шлюбу 24.07.2012 року.

Так, відповідно до рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
2 листопада 2012 року /а.с.7/, яке набуло
законної сили встановлено факт
проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією
сім'єю без реєстрації щлюбу з 24.07.2002
року по 28.08.2012 року.

Відповідно до рішень Ужгородського
міськрайонного суду від 22 січня 2013 року
а.с 68, та 1 квітня 2013 року а.с.66, які
набули законної сили, розірвання шлюбу
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано фіктивним,
а актовий запис про розірвання шлюбу
анульований.

Враховуючи наведене, той факт, що на час
укладення ОСОБА_2 договору іпотеки №
0 від 25.04.2008 року, відповідно до
умов якого іпотекодавець передав в
іпотеку банку квартиру загальною
площею 61,9 кв.м., яка знаходиться в
АДРЕСА_1, іпотекодавець знаходився у
фактичних шлюбних відносинах і ця
квартира придбана квартира придбана
ОСОБА_2 також у період знаходження у
фактичних шлюбних відношеннях з
ОСОБА_1, встановлений судовими
рішеннями, які набули законної сили.

Згідно зі ст. 74 СК якщо жінка та чоловік
проживають однією сім'єю, але не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними. На майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення гл. 8 цього Кодексу, яка
регулює право сумісной власності
подружжя.

Отже квартира придбана ОСОБА_2 під час
проживання однією сім'єю з ОСОБА_1, яка
знаходиться в АДРЕСА_1, бул їх спільною
власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 3 ст. 65 СК України встановлено,
що для укладення одним із подружжя
договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово.

Згода на укладення договору, який
потребує нотаріального посвідчення і
(або) державної реєстрації, має бути
нотаріально засвідчена.

Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону України "Про
іпотеку" іпотечний договір укладається
між одним або декількома
іпотекодавцями та іпотекодержателем у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

Зважаючи на наведене, договір іпотеки
міг бути укладений тільки за
нотаріально посвідченої згоди
позивачки.

В даному випадку договір іпотеки
укладений без згоди ОСОБА_1.

За змістом ч. 4 ст. 369 ЦК України правочин
щодо розпорядження спільним майном,
вчинений одним із співвласників, може
бути визнаний судом недійсним за
позовом іншого співвласника у разі
відсутності у співвласника, який
вчинив правочин, необхідних
повноважень.

Зазначені обставини, відповідно до п. 1,3
ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції і постановлення нового
рішення про задоволення позову з
наведених підстав.

Керуючись ч. 4 ст. 369 ЦК України, ст. 60, 65,
74 СК, ч. 1 ст. 18 Закону України "Про
іпотеку", ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, Судова палата у цивільних
справах апеляційного суду
Закарпатської області,-

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 3 жовтня 2013 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір іпотеки №
0 від 25.04.2008 року, зареєстрований в
реєстрі за № 1044, Укладений між ОСОБА_2
та Акціонерним комерційним
інноваційним банком "УкрСиббанк" про
передачу в іпотеку квартири загальною
площею 61,9 кв.м., яка знаходиться в
АДРЕСА_1.

Зняти заборону, зареєстровану в
реєстрі за №1045, на відчуження
нерухомого майна - квартири загальною
площею 61,9 кв.м., яка знаходиться в
АДРЕСА_1.

Рішення проголошене в порядку ст.218, 317
ЦПК України, набирає законної сили з
моменту його проголошення і
відповідно до ст. 326,327 ЦПК України може
бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді