Справа № 166/1774/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Савчук М.А. Провадження №
22-ц/773/251/14 Категорія: 46 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Мудренко Л. І.,

суддів - Русинчука М.М., Матвійчук Л.В.,

при секретарі - Губарик К.А.,

з участю:

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ майна подружжя за апеляційною
скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення
Ратнівського районного суду
Волинської області від 24 грудня 2013
року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ратнівського районного суду
Волинської області від 24 вересня 2013
року задоволено частково позов ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Вирішено визнати за ОСОБА_1 право
власності на ? частку житлового будинку
з господарськими будівлями та
спорудами, які знаходяться в АДРЕСА_1 у
праві спільної сумісної власності
подружжя.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 386,76
гривень по сплаті судового збору. В
решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним
рішенням, позивач ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати, як незаконне та
необґрунтоване та постановити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги повністю.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтримала апеляційну скаргу із
зазначених у ній підстав, просила
скаргу задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився хоч належним чином був
повідомлений про час та місце розгляду
справи, про що свідчить повідомлення
про вручення поштового відправлення.

Заслухавши пояснення особи, яка бере
участь у справі, дослідивши матеріали
справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, законність і обґрунтованість
рішення суду, колегія суддів приходить
до висновку, що апеляційну скаргу
позивача слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач з відповідачем перебувають з
29.10.1994 року у зареєстрованому шлюбі, що
підтверджується свідоцтвом про
укладення шлюбу серії (а.с. 6).

Від шлюбу у подружжя народилось троє
дітей: дочка ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1, син
ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2, син ОСОБА_5 -
ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 7, 8, 9).

Згідно свідоцтва про право власності
на нерухоме майно серії САК № 598822 від
20.11.2013 року, індексний номер 13099062, та
витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
прав та їх обтяжень ОСОБА_2 є власником
житлового будинку А-1 загальною площею
113,5 кв. м., житловою площею 57,5 кв. м.;
прибудови а, сараю Б-1, убиральні В,
гаража Г-1, сараю Д-1, огорожі 1, колодязя
питного К, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. (а.с. 10, 11)

Довідкою Турської сільської ради
Ратнівського району Волинської
області від 18.11.2013 року № 1292 стверджено,
що будинок в АДРЕСА_1 побудований
спільно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 14). Дана
обставина визнана сторонами в судовому
засіданні.

Судом встановлено, що домовленості між
сторонами про поділ спірного
нерухомого майна або шлюбного договору
немає.

Статтею 60 СК України передбачено, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності.

Згідно із ч.1 ст. 69 СК України
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 70 СК України у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором. При вирішенні спору про
поділ майна суд може відступити від
засади рівності часток подружжя за
обставин, що мають істотне значення,
зокрема, якщо один з них не дбав про
матеріальне забезпечення сім'ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї.

При розгляді справи судом не
встановлено обставин, що відповідач не
дбав про матеріальне забезпечення
сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив
спільне майно, витрачав його на шкоду
інтересам сім'ї.

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України в п. 30 Постанови "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" при
вирішенні спору про поділ майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, суд згідно з
частинами 2, 3 ст. 70 СК України в окремих
випадках може відступити від засади
рівності часток подружжя, враховуючи
обставини, що мають істотне значення
для справи, а також інтереси
неповнолітніх дітей, непрацездатних
повнолітніх дітей (за умови, що розмір
аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування). Рішення суду повинно
містити мотиви та обґрунтування
відступу від засади рівності часток
подружжя у їхньому спільному майні.
Інтереси неповнолітніх дітей,
непрацездатних повнолітніх дочки, сина
або другого з подружжя, що заслуговують
на увагу, можуть враховуватися судом
при визначенні способу поділу
спільного майна в натурі й у тому разі,
коли суд не відступив від засади
рівності часток.

Згідно ч. 3 ст. 70 СК України за рішення
суду частка майна дружини, чоловіка
може бути збільшена, якщо з нею, ним
проживають діти, а також непрацездатні
повнолітні син, дочка, за умови, що
розмір аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування.

Судом встановлено, що спільні діти
сторін: дочка ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1, син
ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2, навчаються в
учбових закладах за межами району, а
син ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає з
позивачем та знаходиться на її
утриманні. З відповідача на користь
позивача стягуються аліменти на
утримання дітей.

Позивач не довела, що розмір аліментів,
які вона одержує від відповідача,
недостатній для забезпечення
фізичного, духовного розвитку дітей та
лікування.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
обгрунтованого висновку про
відсутність підстав для збільшення
частки позивача і правильно визнав за
позивачем право власності на ? частку
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами, які
знаходяться в АДРЕСА_1 у праві спільної
сумісної власності подружжя.

Доводи апеляційної скарги були
предметом перевірки суду першої
інстанції.

Отже, на думку колегії суддів, суд
першої інстанції постановив
оскаржуване рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його зміни чи скасування
не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314-315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Ратнівського районного суду
Волинської області від 24 грудня 2013 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: