Номер провадження № 22-ц/785/1311/14
Головуючий у першій інстанції Кравчук
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі: головуючого
судді - Сидоренко І.П., суддів -
Погорєлової С.О., Сєвєрової Є.С., при
секретарі - Колмакові В.І., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 11 листопада 2013року по справі за
позовом ОСОБА_2 до Державного
підприємства «Одеська залізниця»,
третя особа - ОСОБА_3 про поновлення на
роботі, стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу, і моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В
И Л А:

07 червня 2013року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом про поновлення на
роботі, стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу і моральної
шкоди.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 вказала,
що вона працювала на посаді провідника
пасажирського вагону в пасажирському
вагонному депо Одеса-Головна Одеської
залізниці згідно трудового контракту
№ 478, укладеному 17 липня 2007року між нею
та відповідачем.

27 березня 2013р. у вагоні № 705781
пасажирського поїзду № 23 сполученням
«Москва-Одеса», де вона працювала
провідником, була проведена перевірка
поїзду комісією ЦІК УЗ на дільниці
«Вапнярка-Котовськ» та виявлено
провезення 50кг надлишкової ручної
поклажі, що знаходилась в другому,
третьому та четвертому купе вагону, про
що було складено акт форми ЛУ-4Г № 006918.

28 березня 2013року було проведено
оперативну нараду при начальнику
пасажирського депо «Одеса-Головна», на
якій було вирішено надати подання до
профспілкової організації вагонного
депо для узгодження питання звільнення
її (ОСОБА_2) з роботи за п.3 ст.40 КЗпП
України за систематичне невиконання
посадових обов'язків.

Листом № ЛВЧД-3-14/852 від 24 квітня 2013р.
вона була повідомлена, що у зв'язку з
порушення підпункту «а» п.18
(перевезення надлишкової поклажі)
контракту № 478 від 17 липня 2007року,
трудовий договір з нею буде розірваний,
а вона буде звільнена з роботи на
підставі п.8.ст.36 КЗпП України та
підпункту «а» п.18 контракту через два
тижня після ознайомлення з вказаним
повідомленням. Наказом № ЛВЧДК-3-05/409-ОС
від 10 травня 2013року вона була звільнена
з роботи з підстав передбачених
контрактом № 478 від 17 липня 2007р. за п.8
ст.36 КЗпП України.

Позивачка стверджувала, що вона
звільнена незаконно, оскільки відсутня
її провина в скоєні дисциплінарного
проступку, а провезення можливих 50 кг
надлишкової ручної поклажі, вага якої
ніким не перевірялася, було здійсненне
за вказівкою начальника поїзду
Драчевського С.П., чого він не
заперечував.

Позивачка вважає, що висновки
працівників ЦІК УЗ, які проводили
перевірку і запис в рейсовому журналі,
не можуть буди належним доказом
провозу провідником надлишку ручної
поклажі. Крім того, на оперативній
нараді вирішувалося питання про її
звільнення за п.3 ст.40 КЗпП України, а
вона була звільнена за п.8.ст.36 КЗпП
України.

Позивач вказала, що згоду на її
звільнення профспілка не надавала і це
питання профспілкою не розглядалося
взагалі. Позивачка зазначила, що п.18
контракту від 17липня 2007р. не передбачає
такої підстави звільнення як
перевезення надлишкової ручної
поклажі, так як відповідно до п.п. «а»
п.18 цього контракту, додатковою
підставою припинення та розірвання
контракту є встановлення факту
перевезення безквиткових пасажирів та
перевезення надлишкової ручної
поклажі, тобто на її думку,
встановлення одразу двох фактів
порушення. При цьому позивачка вважала,
що вказані умови контракту значно
погіршують її становище як працівника
порівняно із трудовим законодавством,
а тому вони є неційсними.

На підставі наведеного позивач ОСОБА_2
просила суд:

- визнати недійсним пункт 18 трудового
контракту № 478 від 17 липня 2007р. в
наступній частині «...встановлення
факту перевезення безквиткових
пасажирів та надлишкової ручної
поклажі»;

- визнати незаконним та скасувати наказ
№ ЛВЧДК-3-05409-ОС від 10 травня 2013р. про
припинення трудового договору
(контракту) та звільнення її з 10 травня
2013р. з посади провідника пасажирського
вагону з підстав передбачених
контрактом № 478 від 17 липня 2007р. за п.8
ст.36 КЗпП України;

- поновити її на посаді провідника
пасажирського вагону з 10 травня 2013р.;

- стягнути з Одеської залізниці на її
користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу з дати звільнення 10
травня 2013р. по день винесення рішення
по справі;

- стягнути з Одеської залізниці на її
користь моральну шкоду у розмірі
10000грн.

Представник відповідача просив у
задоволені позову відмовити,
посилаючись на те, що позивач ОСОБА_2
була звільнена з додержанням вимог
КЗпП України.

Рішенням суду від 11 листопада 2013року у
задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено
(а.с.123-126).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення про задоволення її позову в
повному обсязі, посилаючись на те, що
суд безпідставно і в порушені вимог
матеріального і процесуального права
відмовив їй у задоволені позову, не
врахував належним чином усі обставини
по справі (а.с.132-139).

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, розглянувши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд 1 інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

На підставі ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Частиною 1 ст.60 ЦПК України передбачено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відмовивши ОСОБА_2 у задоволені позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
при її звільненні не були допущені
порушення трудового законодавства.

Такий висновок суду першої інстанції
відповідає фактичним обставинам
справи, ґрунтується на законі.

Судом першої інстанції було
встановлено та знайшло своє
підтвердження суді апеляційної
інстанції наступне.

17 липня 2007р. між ОСОБА_2 та Пасажирським
вагонним депо ДП «Одеська залізниця»
був укладений контракт з працівником №
478 (далі по тексту Контракт) строком дії
до 17 липня 2010року. За умовами вказаного
контракту позивач ОСОБА_2 була прийнята
на посаду провідника пасажирського
вагону. 21 травня 2010р. до вказаного
Контракту № 478 від 17 липня 2007р. була
укладена додаткова угода, якою дія
цього Контракту продовжена до 17 липня
2013р.

Частиною 3 статті 21 КЗпП України
передбачено, що особливою формою
трудового договору є контракт, в якому
строк його дії, права, обов'язки і
відповідальність сторін (в тому числі
матеріальна), умови матеріального
забезпечення і організації праці
працівника, умови розірвання договору,
в тому числі дострокового, можуть
встановлюватись угодою сторін. Сфера
застосування контракту визначається
законами України.

Частиною 3 ст.15 Закону України «Про
залізничний транспорт» встановлено, що
працівники залізничного транспорту
загального користування, які
здійснюють обслуговування пасажирів,
працевлаштовуються на підприємства
пасажирського залізничного транспорту
загального користування за
контрактною формою трудового договору.
Перелік категорій та посад працівників
залізничного транспорту, які
працевлаштовуються за контрактною
формою трудового договору, затверджено
постановою Кабінету Міністрів України
№ 764 від 15 липня 1997р. Серед інших
категорій працівників залізничного
транспорту, які працевлаштовуються за
контрактною формою трудового договору,
цим переліком віднесено і провідників
пасажирських вагонів.

10 травня 2013року наказом № ЛВЧДК-3-05/409-ОС
від 10 травня 2013р. про припинення
трудового договору (контракту)
позивачку ОСОБА_2 було звільнено з
посади відповідно до п.8 ст.36 КЗпП
України на підставі, передбаченій
контрактом, за статтею п.8 ст.36 КЗпП
України, підстава: умови контракту № 478
від 17 липня 2007р., п.8 ст.36 КЗпП України
(а.с.9).

Звільненню ОСОБА_2 передували наступні
обставини.

Згідно Акту № 006918 від 27 березня 2013року,
який був складений працівниками ЦІК УЗ
в присутності начальника ЛНП
Драчевського С.П., с/п 098300, і провідника
ОСОБА_2 с/п 098182, при ревізії потяга №23/24
сполученням «Москва-Одеса», формування
ЛВЧД-3 Одеської залізниці, у вагоні
№7/05721 на дільниці «Вапнярка-Кодима»,
було виявлено порушення п.37.2 15.1 Правил
перевезення пасажирів, а саме -
передача 50 кг надлишкової ручної
поклажі, яка знаходилася в 2-му купе
місце №4 та ніші для багажу, в 3-му купе
місце №1, в 4-му купе місце №8. З пояснень
провідника передача належить ЛНП. Від
сплати тарифу та штрафу ЛНП відмовився
за браком коштів. Надлишок ручної
поклажі визначений в присутності ЛПН
зі згоди провідника вагону. Фото та
відео матеріали відзнято. Передача
проводилася від станції Жмеринка до
станції Одеса (а.с.48).

Позивач ОСОБА_2 підписала вказаний акт,
фактично погодилися з виявленим
порушенням, та вказаний акт, дії
ревізорів і результати перевірки
позивачка ОСОБА_2 не оскаржувала. Але 27
березня 2013року ОСОБА_2 надала письмові
пояснення на ім'я начальника
пасажирського вагонного депо
ст.Одеса-Головна щодо зафіксованих в
акті порушень, пояснивши що на станції
Жмеринка до неї підійшов начальник
поїзда Драчевський С.П. з двома
чоловіками, вони занесли свої речі до
вагону, начальник поїзда сказав, що їх
заберуть в Одесі.

Спочатку згідно протоколу оперативної
наради при начальнику пасажирського
вагонного депо Одеса-Головна від 28
березня 2013року за допущені провідником
ОСОБА_2 порушення у вигляді перевезення
надлишкової ручної поклади було
прийнято рішення про надання подання
до профспілкової організації для
узгодження звільнення ОСОБА_2 за п.3 ст.40
КЗпП України (а.с.13).

Але в подальшому у зв'язку з відмовою
профспілкової організації у
звільненні ОСОБА_2 за п.3 ст.40 КЗпП
України, 22 квітня 2013року на засіданні
комісії з розгляду та погодження
матеріалів, які є підставою для
притягнення до дисциплінарної
відповідальності працівників поїзних
бригад при першому заступнику
начальника залізниці було вирішено,
зокрема: розірвати контракт з
провідником пасажирського вагону
ОСОБА_2 за порушення вимог підпункту
«а» пункту 18 контракту (протокол №
НЗ-0569, а.с.43-45).

Згідно з п.7.3 Правил перевезення
пасажирів, багажу, вантажобагажу та
пошти залізничним транспортом України,
затверджених наказом Міністерства
транспорту та зв'язку України від 27
грудня 2006р. №1196, зареєстрованими в
Міністерстві юстиції України 04 квітня
2007р. №310/13577 (з подальшими змінами та
доповненнями), провідник вагона
зобов'язаний перед подачею поїзда для
посадки пасажирів вивісити трафарет та
порядковий номер вагона, а після
зупинки вагона - своєчасно відкрити
двері та розпочати посадку пасажирів,
перевіряючи при цьому наявність
проїзних документів, їх відповідність
даті відправлення поїзда, номера
поїзда і вагона, ваги і розмірів ручної
поклажі встановленим нормам, а в разі
потреби - перевізні документи про
сплату ручної поклажі, що перевозиться
разом з пасажиром. Перевіряється також
наявність посвідчень на право
пільгового або безоплатного проїзду.
Пасажири без проїзних документів чи не
з дійсними проїзними документами, з
прізвищем та ініціалами в проїзному
документі, які не відповідають даним
документа, що посвідчує особу, з ручною
поклажею більше встановлених норм та з
перевищенням розмірів, установлених
для ручної поклажі, у вагон не
допускаються.

Суд прийшов до правильного висновку, що
позивачка ОСОБА_2, як провідник вагону,
зобов'язана самостійно, без наказів чи
прохань інших працівників залізниці, в
даному випадку начальника поїзду
Драчевського С.П., контролювати посадку
пасажирів та вагу (розміри) ручної
поклажі, а відтак - нести за це
відповідальність.

Відповідно п.4 Контракту ОСОБА_2
зобов'язалася чесно і сумлінно
виконувати вимоги діючої Інструкції
провідника пасажирського вагону та
інших нормативних документів, що
регламентують порядок роботи
провідника пасажирського вагону.

Згідно п.18 Контракту встановлені
додаткові підстави припинення та
розірвання контракту, а саме
встановлення факту перевезення
безквиткових пасажирів та надлишкової
ручної поклажі.

Судом встановлений факт, який не
заперечувала позивачка, про провезення
надлишкової ручної поклажі, чим було
порушено вищенаведені Правила та умови
трудового Контракту.

Судова колегія, не погоджується з
доводами представника позивачки
відносно того, що для притягнення до
відповідальності необхідно два
порушення, а саме: перевезення
безквиткових пасажирів та надлишкової
ручної поклажі, оскільки таке
тлумачення представника позивача є
помилковим. В даному випадку
порушенням є любий з встановлених
фактів або перевезення безквиткових
пасажирів або перевезення надлишкової
ручної поклажі.

За п.8 ч.І ст.36 КЗпП України підставами
припинення трудового договору є
підстави, передбачені Контрактом.
Таким чином, при укладенні контракту
закон надає право сторонам
установлювати підвищену
відповідальність особи й додаткові
підстави для розірвання трудового
договору - контракту.

Відповідно до умов укладеного між
сторонами Контракту роботодавець має
право розірвати з власної ініціативи
контракт до закінчення терміну його
дії і звільнити працівника в разі
встановлення факту перевезення
безквиткових пасажирів або
надлишкової ручної поклажі. Зазначена
підстава дострокового припинення
трудового договору з ініціативи
уповноваженого органу управління
роботодавця є додатковою і самостійною
підставою, встановленою угодою сторін,
яка не передбачена нормами трудового
законодавства. При укладенні контракту
сторони скористалися своїм правом, у
відповідності до ч.3 ст.21 КЗпП України,
встановлювати додаткові підстави для
розірвання контракту.

Оскільки відповідно до п.8 ч.І ст.36 КЗпП
України підстави, передбачені
контрактом, є самостійною підставою
припинення трудового договору, то
положення щодо порядку, строків
застосування стягнень, наявності вини,
отримання згоди профспілкової
організації, на що як на підставу
поновлення на роботі посилалася
позивачка ОСОБА_2 в суді першої
інстанції та її представник в суді
апеляційної інстанції, на спірні
правовідносини не поширюється.

Судова колегія, вважає
необґрунтованими доводи позивачки і її
представника про те, що зазначена вище
умова контракту є недійсною як така, що
порушує становище працівника у
порівнянні із законодавством України,
оскільки законом допускається
встановлення контрактом як особливою
формою трудового договору умов його
дострокового розірвання (ч.3 ст.21 КЗпП
України).

З умовами Контракту позивач ОСОБА_2
ознайомилася, з ними погодилася, їх
виконувала, і не оскаржувала, хоча
раніше вона вже притягувалася до
дисциплінарної відповідальності.

Судом першої інстанції обґрунтовано
зроблено посилання на правову позицію
при розгляді справи по трудовому спору
за аналогічними обставинами, викладену
в ухвалі Верховного Суду України від 09
червня 2010року (справа № 6-6884св10).

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про
неможливість задоволення вимог
позивачки ОСОБА_2, тому підстав для
задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст.304, 307, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 11 листопада 2013року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення.
Касаційна скарга може бути подана
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
І.П.Сидоренко

Судді
С.О. Погорєлова

Є.С. Сєвєрова