У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Маляренка А.В.,
Нагорняка В.А., Юровської Г.В.,
-розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до Моторного
(транспортного) страхового бюро
України, ОСОБА_7 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Перевальського районного суду
Луганської області від 8 жовтня 2013 року
та рішення апеляційного суду
Луганської області від 12 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що 3 червня 2010 року
близько 8 год. 55 хв. ОСОБА_7 у стані
алкогольного сп'яніння незаконно
заволодів автомобілем «Audi-А6», номерний
знак НОМЕР_1, не вибрав під час руху на
викраденому автомобілі безпечну
швидкість руху, не впорався з
керуванням та скоїв зіткнення з
автомобілем «ВАЗ-2107», номерний знак
НОМЕР_2, за кермом якого був він,
позивач, внаслідок чого ним отримані
тілесні ушкодження, які призвели до
стійкої втрати працездатності менше
ніж на 1/3.

Вироком Перевальського районного суду
Луганської області від 29
липня 2011 року ОСОБА_7 було притягнуто до
кримінальної відповідальності за
сукупністю злочинів, передбачених ст.
286 ч. 1 КК України (порушення Правил
безпеки дорожнього руху особою, яка
керує транспортним засобом, що
спричинило потерпілому середньої
тяжкості тілесне ушкодження) та ст. 289
ч. 3 КК України (незаконне заволодіння
транспортним засобом, яке завдало
великої матеріальної шкоди).

З огляду на той факт, що особа винна у
дорожньо-транспортній пригоді
керувала автомобілем на незаконних
підставах, враховуючи норми Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», позовні вимоги про
відшкодування матеріальних збитків та
частково про відшкодування моральної
шкоди позивачем пред'явлено до
Моторного (транспортного) страхового
бюро України.

У зв'язку з цим, позивач просив стягнути
з Моторного (транспортного) страхового
бюро України 17 525 грн. 30 коп. на
відшкодування матеріальної шкоди,
завданої дорожньо-транспортною
пригодою, 200 грн. витрат пов'язаних з
оплатою за проведення
автотранспортного дослідження, 19
412 грн. 29 коп. витрат на лікування,
середню заробітну плату за період
втрати працездатності з 3 червня 2010
року до 12 січня 2011 року у розмірі 17 868
грн. 80 коп., 2 550 грн. на відшкодування
моральної шкоди, а також стягнути з
ОСОБА_7 17 450 грн. на відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням Перевальського районного
суду Луганської області від

8 жовтня 2013 року позов ОСОБА_6
задоволено частково, стягнуто на його
користь з Моторного (транспортного)
страхового бюро України 17 525
грн. 30 коп. на відшкодування шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, 19 412 грн.
29 коп. витрат на лікування, 3 462 грн.
08 коп. середню заробітну плату за
період втрати працездатності, 2 тис.
грн. на відшкодування моральної шкоди.
У решті позовних вимог - відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат. Ухвалено, ОСОБА_6, після
відшкодування йому шкоди, передати в
розпорядження Моторного
(транспортного) страхового бюро
України пошкоджений автомобіль
«ВАЗ 2107», номерний знак НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_3.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 12 листопада

2013 року рішення районного суду
скасовано й ухвалено нове рішення у
справі про відмову в задоволенні
позову ОСОБА_6

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує
питання про скасування ухвалених у
справі судових рішень, мотивуючи свої
доводи порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, із направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Рішення суду першої інстанції
відповідає цим вимогам.

Так, районним судом встановлено, що 3
червня 2010 року близько

8 год. 55 хв. сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобілів «Audi-А6», номерний знак
НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_7 та
«ВАЗ-2107», номерний знак НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_6 Зазначена
дорожньо-транспортна пригода сталася
внаслідок порушення Правил безпеки
дорожнього руху водієм автомобіля
«Audi-А6», номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_7,
який керував вказаним автомобілем без
достатньої правової підстави.

Разом тим, внаслідок цієї
дорожньо-транспортної пригоди
власнику автомобіля «ВАЗ-2107», номерний
знак НОМЕР_2, ОСОБА_6 була завдана
матеріальна шкода у вигляді
пошкодження його автомобіля ( згідно
висновку автотоварознавчого
дослідження № 4942 від 4 січня 2012 року
вартість відновлювального ремонту
його автомобіля становила 22 292 грн. 48
коп.; вартість автомобіля «ВАЗ-2107» на
момент дорожньо-транспортної пригоди
становила 17 525 грн. 19 коп.), а також йому
завдані тілесні ушкодження середньої
тяжкості.

Із вироку Перевальського районного
суду Луганської області від 29
червня 2011 року вбачається, що
автомобіль «Audi-А6», номерний знак
НОМЕР_1, який належав на праві власності
ОСОБА_8 та на підставі довіреності
перебував у володінні ОСОБА_9, 6 червня
2010 року, у результаті протиправних дій
ОСОБА_7 вибув з їх володіння, не з їх
вини. Саме після викрадення вказаного
автомобіля ОСОБА_7 скоїв на ньому
дорожньо-транспортну пригоду.

Як вбачається із полісу № ВЕ/3525594
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, автомобіль «Audi-А6», номерний
знак НОМЕР_1, застрахований ПАТ
«Страхова група «ТАС» з 18 березня 2010
року до 17 березня 2011 року саме за
страховим договором I типу.

Відповідно до пп. «в» п. 41.1 ст. 41 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», Моторне (транспортне)
страхове бюро України за рахунок
коштів фонду захисту потерпілих
відшкодовує шкоду на умовах,
визначених цим Законом, у разі її
заподіяння транспортним засобом, який
вийшов з володіння власника не з його
вини, а у результаті протиправних дій
іншої особи.

Прийнявши до уваги той факт, що ОСОБА_7
під час скоєння дорожньо-транспортної
пригоди експлуатував автомобіль
«Audi-А6», номерний знак НОМЕР_1, не на
законних підставах, суд першої
інстанції, з огляду на положення пп. «в»
п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», дійшов правильного висновку
про необхідність відшкодування шкоди,
завданої дорожньо-транспортною
пригодою, позивачу саме Моторним
(транспортним) страховим бюро України
за рахунок коштів фонду захисту
потерпілих.

Разом з тим, є обґрунтованим висновок
суду першої інстанції щодо стягнення з
Моторного (транспортного) страхового
бюро України на користь ОСОБА_6 19 412 грн.
29 коп. витрат на лікування, 3 462 грн. 08
коп. середньої заробітної плати за
період втрати працездатності та 2 тис.
грн. на відшкодування моральної шкоди.

Такий висновок суду першої інстанції
відповідає обставинам справи та
ґрунтується на доказах, яким дано
правильну оцінку.

Скасовуючи законне й обґрунтоване
рішення суду першої інстанції,
апеляційний суд вдався до переоцінки
доказів, які були досліджені місцевим
судом й не досліджуючи нових доказів
дійшов висновку про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_6 з тих
підстав, що останній передчасно
звернувся із даним позовом до суду,
оскільки його право ніким не порушено.

Проте такий висновок апеляційного суду
про передчасність звернення ОСОБА_6 до
суду є неправильним й не відповідає
встановленим обставинам та наявним у
справі доказам.

Ураховуючи наведене, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню
із залишенням в силі рішення суду
першої інстанції з підстав,
передбачених ст. 339 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Луганської
області від 12 листопада 2013 року
скасувати, рішення Перевальського
районного суду Луганської області від 8
жовтня 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А.
Макарчук Судді:

А.О. Леванчук
А.В. Маляренко
В.А. Нагорняк
Г.В. Юровська