печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2014 року Печерський районний
суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Москаленко
К.О.,

при секретарі - Горбатюк І. А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Державного казначейства України та
прокуратури міста Києва про
відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

28 листопада 2013 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з зазначеним вище
позовом до Державного казначейства
України, згідно Указу Президента
України від 09 грудня 2010 року № 1085/2010
"Про оптимізацію системи центральних
органів виконавчої влади" утворено
Державну казначейську службу України,
та Прокуратури м. Києва, в якому просить
стягнути з Державного казначейства
України 2702700 грн. 00 коп. у відшкодування
завданої моральної шкоди. В
обґрунтування позовних вимог
посилається на наступні обставини.
Починаючи з 2002 року, неодноразово
звертався до прокуратури м. Києва із
заявами про перегляд за нововиявленими
обставинами вироку від 27.06.1996
постановленого Ватутінським районним
судом м. Києва, за яким позивача було
виправдано. Разом з цим, прокуратура м.
Києва не вживала ніяких заходів щодо
перегляду за нововиявленим
обставинами зазначеного вироку, а лише
надсилала відповіді у яких відмовляла
в перегляді вироку Ватутінського
районного суду м. Києва від 27.06.1996. В
зв'язку з чим, позивачу завдано
моральну шкоду. /а.с.1/

02.07.2014 в судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 подав заяву про уточнення
позовних вимог, відповідно до якої
просить стягнути 200 000,00 грн. у
відшкодування моральної шкоди та 2 874
300,00 грн. у відшкодування матеріальних
збитків.

В судове засідання позивач ОСОБА_1
повідомлений належним чином, не
з'явився, направив через канцелярію
суду заяву про розгляд справи у його
відсутність.

Представник відповідача прокуратури м.
Києва - Корнієць С.В. в судовому
засіданні проти позову заперечувала,
посилаючись на письмове заперечення та
на усні пояснення, просила в позові
відмовити.

Відповідач Державна казначейська
служба України повідомлена належним
чином про день, місце і час розгляду
справи, свого представника в судове
засідання не направила, заяви про
розгляд справи у відсутність
представника до суду не надходило.

Суд, визнав можливим розгляд справи у
відсутність позивача, а також у
відсутність представника відповідача
Державної казначейської служби
України, з'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами шляхом
дослідження письмових доказів в
матеріалах справи, надходить до
наступних висновків.

На підставі пояснень сторін та наявних
в матеріалах справи письмових доказів
судом встановлено наступні обставини:
позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався
до прокуратури м. Києва із заявами про
перегляд за нововиявленими
обставинами кримінальної справи № 1-313,
по якій постановлено вирок, щодо його
притягнення до кримінальної
відповідальності за ч. ч. 2, 3 ст. 125, ст.ст.
42, 46 КК України, проте отримував лише
відписки. Позивач вважає, що
бездіяльність прокуратури м. Києва
позбавила його права бути
реабілітованим, що в свою чергу
позбавило його можливості
працевлаштуватися. За наведених
обставин вважає, що йому завдано
моральної шкоди, яку він і просить
стягнути, в примусовому порядку.

Судом встановлено, що вироком
Ватутінського районного суду м. Києва
від 27 червня 1996 року у кримінальній
справі № 1-313 залишеним без змін ухвалою
Київського міського суду від 08 серпня
1996 року ОСОБА_1 засуджено за ч. ч. 2, 3 ст.
125, ст.ст. 42, 46 КК України (в редакції 1960
року) до 2 років позбавлення волі з
іспитовим строком 2 роки (а.с. 39-55).

Як вбачається з матеріалів справи
позивач неодноразово звертався до
прокуратури м. Києва із заявами про
ініціювання звернення про перегляд за
нововиявленими обставинами вироку
Ватутінського районного суду м. Києва
від 27 червня 1996 року у кримінальній
справі № 1-313.(а.с. 2, 3, 5).

Разом з тим, прокуратурою м. Києва в
листі № 09/1-2422-09 від 04 грудня 2012 року (а.с.
65), зокрема, було роз'яснено позивачу, що
згідно ст. 33, 463 КК України, який набрав
чинності 20 листопада 2012 року, йому
необхідно звертатися із відповідною
заявою до Деснянського районного суду
м. Києва. Крім того, у вказаному листі
позивача було поставлено до відому, що
кримінальну справу № 1-313, згідно
повідомлення Деснянського районного
суду м. Києва (а.с. 61), знищено у зв'язку
із закінченням терміну зберігання.

Відповідно до ч. 5 ст. 33 КПК кримінальне
провадження за нововиявленими
обставинами здійснюється судом, який
ухвалив рішення, що переглядається.

Згідно ч. 1 ст. 463 КПК України заява про
перегляд судового рішення за
нововиявленими обставинами подається
до суду тієї інстанції, який першим
допустив помилку внаслідок незнання
про існування таких обставин.

Відповідно до наведеного, слід також
звернути увагу позивача й на те, що 17
травня 2005 року ухвалою Верховного Суду
України (а.с. 56-58) скасовано постанову
судді Печерського районного суду від 16
грудня 2003 року якою було скасовано
постанову в.о. прокурора м. Києва від 24
липня 2003 року про відмову в перегляді
за нововиявленими обставинами справи
№ 1-313 та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 19 лютого 2004, якою залишено без
змін постанову судді Печерського
районного суду м. Києва від 16 грудня 2003
року, справу закрито провадженням.

Таким чином, вищевикладені обставини
свідчать про те, що прокуратура м. Києва
надавши роз'яснення позивачу ОСОБА_1,
діяла відповідно до норм чинного
законодавства та не порушувала його
прав.

Відповідно до ст. 440-1 ЦК УРСР 1963 року
моральна (немайнова) шкода, заподіяна
громадянину або організації діяннями
іншої особи, яка порушила їх законні
права, відшкодовується особою, яка
заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що
моральна шкода заподіяна не з її вини.
Моральна шкода відшкодовується в
грошовій або іншій матеріальній формі
за рішенням суду незалежно від
відшкодування майнової шкоди.

За змістом ст. 443 ЦК УРСР 1963 року шкода,
заподіяна громадянинові внаслідок
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування взяття під варту як
запобіжного заходу, незаконного
накладення адміністративного
стягнення у вигляді арешту або
виправних робіт, відшкодовується
державою в повному обсязі незалежно
від вини службових осіб органів
дізнання, попереднього слідства,
прокуратури і суду в порядку,
встановленому законом.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.
4 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31 березня 1995 р. "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" у позовній заяві про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди має бути зазначено, в чому ця
шкода полягає, якими неправомірними
діями чи бездіяльністю її заподіяно
позивачеві, з яких міркувань він
виходив, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Належних та допустимих доказів, в
розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на
підтвердження порушення прокуратурою
м. Києва прав позивача, а також доказів
на підтвердження визначення розміру
моральної шкоди, позивачем суду не
надано.

Оскільки в судовому засіданні не
встановлено, порушень прав позивача
ОСОБА_1 з боку прокуратури м. Києва, то й
підстави для стягнення моральної шкоди
- відсутні.

За наведених обставин суд приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є
безпідставними, необґрунтованими, а
тому задоволенню не підлягають.

Виходячи з вищевикладеного, керуючись
ст. 440-1, ст. 443 ЦК УРСР 1963 року,
Роз'ясненнями, викладеними у п. 4
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31 березня 1995 р. "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", ст.ст.3, 6, 10-11, ст.38, ст.57-61, ст.208,
ч.1-3 ст.209, ст.ст.212-215, ст.218, ст.223, ст.ст.292,
294 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Державного казначейства України,
прокуратури міста Києва про
відшкодування моральної шкоди -
відмотиви.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано у строк,
встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга подається до
Апеляційного суду м. Києва через
Печерський районний суд м. Києва.

Суддя
К.О. Москаленко