Справа № 755/4463/14-ц
Провадження № 2/755/2135/14
У Х В А Л А

"13" лютого 2014 р.

м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду м.
Києва Галаган В.І., вивчивши матеріали
позовної заяви Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк „ПриватБанк" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м.
Києва надійшла позовна заява
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк „ПриватБанк" до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Вивчивши матеріали поданої позовної
заяви, вважаю, що позовна заява не
відповідає вимогам цивільного
процесуального законодавства України.

Відповідно до ст.1 Цивільного
процесуального кодексу України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтереси юридичних осіб,
інтересів держави.

За нормою статті 4 Цивільного
процесуального кодексу України
визначено, що здійснюючи правосуддя,
суд захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 119
Цивільного процесуального кодексу
України позовна заява, серед іншого,
повинна містити: зазначення доказів, що
підтверджують кожну обставину,
наявність підстав для звільнення від
доказування; перелік документів, що
подаються до заяви.

Зміст позовних вимог - це певна форма
захисту, яку просить позивач від суду.
Під підставами позову, як вказує
Верховний суд України, слід розуміти
обставини, якими обґрунтовуються
позовні вимоги. Виклад обставин
підстави та кож необхідний для
визначення тотожності позову, захисту
відповідача від позову, зміни позову
позивачем і, найголовніше, - для
визначення предмета доказування по
даній справі.

Разом з тим, зміст позовної заяви не
містить відповідні пункти кредитного
договору, якими передбачено
нарахування та стягнення з відповідача
заборгованості по процентам за
користування кредитними коштами, по
комісії за користування кредитом, а
також штрафних санкцій, що свідчить про
відсутність обставин виникнення
спірних правовідносин у змісті поданої
позовної заяви.

Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року № 5, враховуючи
положення пункту 7 частини тринадцятої
статті 11 Закону України "Про захист
прав споживачів", суди мають виходити з
того, що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини тринадцятої
статті 11 Закону України "Про захист
прав споживачів" застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Разом з тим, позивачем не долучено до
матеріалів позовної заяви повного
розрахунку пені за порушення
відповідачем умов кредитного договору,
розрахованої з урахуванням
спеціального строку позовної давності,
оскільки надані позивачем розрахунки
свідчать про нарахування суми пені з
вересня 2006 року, тобто з порушенням
спеціального річного строку позовної
даності, а також без урахування вимог
ст. 11 Закону України «Про захист прав
споживачів», яким визначено суму
неустойки, яка не може перевищувати
половини суми основного боргу, що не
відповідає наданим позивачам
розрахункам, та зазначені обставини
позбавляють суд можливості надати
оцінку доказам, з урахуванням суми
предмету спору.

Крім того, позивачем не долучено до
матеріалів позовної заяви доказів
письмового звернення до відповідача з
вимогою про виплату кредитної
заборгованості та доказів отримання у
встановленому порядку відповідачем
вимоги позивача або докази
неможливості вручення відповідачу
такої вимоги, із зазначенням причини,
що свідчить про відсутність факту
належного повідомлення відповідача
про вимогу позивача за кредитним
зобов'язанням, та має відповідні
правові наслідки недотримання
законодавства, що регулює кредитні
правовідносини.

Згідно частини п'ятої ст. 119 Цивільного
процесуального кодексу України до
позовної заяви додаються документи, що
підтверджують сплату судового збору.

Звертаючись з позовом до суду
позивачем не додано доказів, які мають
свідчити про те, що ним в повній мірі
сплачено судовий збір.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону
України „Про судовий збір", судовий
збір перераховується у безготівковій
або готівковій формі виключно через
установи банків чи відділення зв'язку.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України „Про
судовий збір", судовий збір сплачується
за місцем розгляду справи та
зараховується до спеціального фонду
Державного бюджету України.

При цьому, порядок заповнення
платіжних документів, які
підтверджують сплату судового збору,
передбачений відповідними
Інструкціями центральних органів
виконавчої влади.

Документом про сплату судового збору є
квитанція установи банку або
відділення зв'язку, які прийняли
платіж, або платіжне доручення,
підписане уповноваженою посадовою
особою банку, скріплене печаткою
установи банку з відміткою про дату
виконання платіжного доручення.

При сплаті судового збору готівкою до
документа, щодо якого вчиняється
відповідна дія, додається оригінал
квитанції кредитної установи, яка
прийняла платіж, а при перерахуванні
судового збору з рахунка платника -
останній примірник платіжного
доручення з написом (поміткою)
кредитної установи такого змісту:
„Зараховано в дохід бюджету ______ грн..,
(дата). Цей напис скріплюється першим та
другим підписами посадових осіб,
відбитком печатки кредитної установи з
відміткою дати виконання платіжного
доручення.

При заповненні платіжного доручення у
графі „код" платника судового збору -
юридичною особою - ідентифікаційний
код, а при його відсутності, у зв'язку з
релігійними переконаннями,
зазначаються його паспортні дані.

Оформлення платіжних документів, за
якими перераховуються суми судового
збору здійснюється за загальними
правилами згідно з вимогами Закону
України „Про платіжні системи та
переказ грошових коштів в Україні" та п.
3 Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
правління НБУ від 21.04.2004 року № 2,
платіжне доручення оформляється
платником за формою, наведеною у
Додатку № 2 до цієї Інструкції, згідно з
вимогами стосовно реквізитів
розрахункових документів, які
викладені в Додатку № 8 до цієї
Інструкції.

Відповідно до Узагальнення про
практику застосування судами
законодавства про стягнення судових
витрат при розгляді цивільних справ,
приведеного Апеляційним судом м. Києва,
яким передбачено вищенаведені вимоги
до документа про сплату судового збору,
за наявності сумнівів у здійсненні
плати суми судового збору, суд вправі
витребувати у платника відповідне
підтвердження (довідку) органу
Державної казначейської служби
України, якому судовий збір
перераховано.

Однак, при зверненні до суду, позивачем
долучено до матеріалів позову копію
платіжного доручення про сплату
судового збору від 21.08.2013 року та 27.01.2014
року на загальну суму 243,60 грн., що не
відповідає вищенаведеним вимогам щодо
оформлення документів, які
підтверджують оплату позивачем
судового збору, що викликає у суду
сумнів повної оплати позивачем
судового збору, що, відповідно, надає
право суду витребування належних
доказів щодо перерахування позивачем
суми судового збору.

За нормами ст. 121 Цивільного
процесуального кодексу України,
передбачено наслідки подання позовної
заяви, що не відповідає вимогам ст.ст.
119, 120 Цивільного процесуального
кодексу України.

Керуючись ст.ст. 119, 121 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

у х в
а л и в:

Позовну заяву Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
„ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
залишити без руху, про що повідомити
позивачу та надати йому строк для
усунення вказаних недоліків до « 20»
лютого 2014 року, однак який не може
перевищувати двох днів з моменту
отримання копії ухвали.

Попереджаю, що у разі невиконання вимог
суду щодо усунення вказаних недоліків,
Ваша заява буде вважатись неподаною та
підлягає поверненню.

С у д д я: