Номер провадження № 07-ц/785/1299/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Одеської області у складі: головуючого
судді Сидоренко І.П., суддів
Погорєлової С.О., Сєвєрової Є.С., при
секретарі Колмакові В.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Київського районного суду м. Одеси від
15жовтня 2013року по справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
у користуванні нерухомим майном, -

встановила:

13 березня 2013року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом, який остаточно уточнив,
просила суд зобов'язати ОСОБА_2 усунути
перешкоди у користуванні і володінні
її нерухомим майном, шляхом знесення за
його рахунок незаконно збудованої
огорожі, яка розташована на земельній
ділянці за адресою АДРЕСА_1 на межі
земельних ділянок, що належить їй та
відповідачу ОСОБА_2 (а.с.23-24).

В обґрунтування позову ОСОБА_3 вказала,
що їй на підставі свідоцтва про право
власності видане 27 червня 1997року
виконавчим комітетом Одеської міської
ради, належить дача в АДРЕСА_1.

Позивачка стверджувала, що відповідач,
який є суміжним землекористувачем, без
отримання дозволу та будь-яких
погоджень, у лютому 2013р. розпочав
будівництво бетонного фундаменту на
межі їх земельних ділянок. Однак, на
межі їх з відповідачем земельних
ділянок ніколи не існувало огорожі та
споруд, дві з трьох кімнат її дачі мали
природне освітлення, оскільки вікна
цих кімнат виходять на сторону суміжну
з земельною ділянкою відповідача.
Позивачка вважає, що будівництво
відповідачем кам'яної огорожі на
відстані 0,5м від вікон її будинку
призведе до майже повного затемнення
двох кімнат її дачі, обмежить доступ до
її будівлі, призведе до збільшення
вологості, тому вона звернулася до суду
з вказаним позовом.

Рішенням суду від 15 жовтня 2013року позов
ОСОБА_3 задоволено.

Суд зобов'язав ОСОБА_2 усунути
перешкоди у володінні та користуванні
майном ОСОБА_3 шляхом знесення за
власний рахунок кам'яної огорожі, яка
розташована на межі земельних ділянок
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.87-90).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
про відмову у задоволені позову ОСОБА_3,
посилаючись на те, що судом не були
враховані усі обставини по справі, які
мають значення при вирішенні спору, а
саме: невідповідність
правовстановлюючих документів
позивача, відсутність та
невстановленність права власності
позивача на будівлю, наявність у
позивача самовільно побудованих
споруд, неповний, невизначений та
суперечливий характер висновку
експерта, не встановлено які саме
кімнати в будівлі позивача не
потребують інсоляції, позивач не
довела чим саме заважає їй побудована
ним огорожа, судом не враховано, що знос
є крайньою мірою та не вирішено питання
про можливість умови перебудови або
усунення відхилень чи порушення
державних і санітарних норм в
результаті побудованої ним огорожі
(а.с.94-98).

Судом апеляційної інстанції
відмовлено у задоволені клопотання
представника відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_4 про відкладення слухання справи
у зв'язку з її хворобою, оскільки вона
не надала відповідні належні докази у
підтвердження хвороби або звернення до
медичної установи, а навпаки в день
судової засідання до канцелярії суду
було здано клопотання про проведення
по справі повторної експертизи.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача, обговоривши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів, дійшла висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд 1 інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої
інстанції виходив з того, що збудована
відповідачем ОСОБА_2 кам'яна огорожа
спричиняє негативний вплив на дачну
будівлю позивача ОСОБА_3, істотним
чином порушує її права суміжного
землекористувача, а представник
відповідача ОСОБА_2 не надала суду
жодного доказу на підтвердження усних
заперечень проти позову, а тому ці
заперечення не прийняті судом першої
інстанції до уваги.

Судова колегія, повністю погоджується
з вказаним висновком суду, який
відповідає вимогам закону, обставинам
справи і підтверджується відповідними
доказами.

Так, твердження представника
відповідача щодо невідповідності
правовстановлюючих документів
позивача, відсутність та
невстановленість права власності
позивача на будівлю, наявність у
позивача самовільно побудованих
споруд, неповний, невизначений та
суперечливий характер висновку
експерта, не встановлено які саме
кімнати в будівлі позивача не
потребують інсоляції, що позивач не
довела чим саме заважає їй побудована
відповідачем огорожа, спростовуються
матеріалами справи.

Позивачу ОСОБА_3 на підставі свідоцтва
про право власності на дачу № 3-454,
виданого 27 червня 1997р. виконавчим
комітетом Одеської міської ради
народних депутатів, належить 56/1000 в
АДРЕСА_1 (а.с.5).

На підставі державного акту на право
приватної власності на землю, виданого
на ім'я ОСОБА_3, вона є власником
земельної ділянки площею 0,0313 га за
вищевказаною адресою з цільовим
призначення - для індивідуального
дачного будівництва (а.с.10).

Дійсно відповідач ОСОБА_2 без отримання
дозволу та будь-яких погоджень у лютому
2013р. розпочав будівництво бетонного
фундаменту на межі земельних ділянок
сторін.

Вказані обставини фактично були
визнані представником відповідача в
суді першої та в суді апеляційної
інстанції, та не було надано ні суду
першої, ні суду апеляційної інстанції
відповідних документів на проведення
вищевказаного будівництва, не були
надані відповідні правовстановлюючі
документи.

Крім того, судом першої інстанції
ухвалою від 18 березня 2013р. були вжиті
заходи забезпечення позову та було
заборонено відповідачу ОСОБА_2
здійснювати будівельні роботи за
адресою: АДРЕСА_1. Однак, відповідач
всупереч вимог вказаної ухвали,
здійснив будівництво кам'яної
(цегляної) огорожі на межі земельних
ділянок сторін, що відображено на
фотознімках на а.с.65.

Судом першої інстанції було призначено
по справі судову будівельно-технічну
експертизу.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 2048
від 21 червня 2013року було встановлено,
що кам'яна огорожа, розташована на межі
земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за
адресою: АДРЕСА_1 не відповідає вимогам
п. 4.1 СНИП Ш-10-75 «Благоустрій територій»,
не відповідає вимогам СН 441-72* «Вказівки
щодо проектування огорож майданчиків
та ділянок підприємств, будівель та
споруд», а також не відповідає вимогам
ДБН В.2.2-15-2005 «Будівлі та споруди»,
статям 103, 104 Земельного кодексу
України. Експертом також встановлено,
що кам'яна огорожа заввишки 2,2 м та
довжиною 12,92 м збудована на відстані 0,5
м від стіни та вікон дачної будівлі
ОСОБА_3, в той час, як висота огорожі має
складати 1,2 - 1,6 м, має бути виконана у
вигляді живої огорожі, сталевої сітки
або огорожі з гладкого дроту між рядами
живої огорожі. Експертом встановлено,
що з урахуванням конструктивних
особливостей кам'яної огорожі,
відстань до дачного будинку ОСОБА_3,
відповідачем ОСОБА_2 при будівництві
огорожі порушені вимоги інсоляції,
освітленості, аерації (вентиляції) у
відношенні жилих кімнат дачі ОСОБА_3, що
вказані порушення негативно впливають
на технічний стан дачної будівлі
ОСОБА_3, а саме: відсутня інсоляція
приміщень, природний повітрообмін, що
погано впливає на санітарні умови
проживання, а також спричиняє
передчасний знос конструктивних
елементів дачного будинку. Експерт
чітко встановив, що з урахуванням
виявлених порушень будівельних норм та
санітарних правил, збудована ОСОБА_2
кам'яна (цегляна) огорожа, що
розташована на межі земельних ділянок
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 порушує права ОСОБА_3,
як власника дачної будівлі та
земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.52-65).

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 07 лютого 2014р. було
відмовлено у задоволені клопотання
представника відповідача про
проведення по справі повторної судової
експертизи, оскільки представник
позивача не надала доказів, які б у
відповідності до положень ч. 2 ст. 150 ЦПК
України, вказували, що висновок
експерта є необґрунтованим, таким, що
суперечить матеріалам справи, чи
викликає сумнів у його правильності.

Фактично доводи представника
відповідача в суді першої та
апеляційної інстанції були спрямовані
на питання, пов'язані з незаконним
будівництвом дачі позивачем ОСОБА_3,
але вказані доводи нічим не були
підтверджені, спростовуються
правовстановлюючими документами та
державним актом на земельну ділянку
належну ОСОБА_3, та відповідачем ОСОБА_2
з цього приводу не були заявлені
будь-які позовні вимоги до ОСОБА_3

Щодо доводів в апеляційній скарзі
відносно того, що судом не було
враховано, що знос є крайня міра, та не
вирішено питання про можливість умови
перебудови або усунення відхилень чи
порушення державних і санітарних норм
в результаті побудованої ним огорожі,
судова колегія, звертає увагу на
наступне.

Судом апеляційної інстанції за
клопотанням представника відповідача
було надано час для вирішення спору
мирним шляхом, але з 17 грудня 2013року до
07 лютого 2014року відповідач ОСОБА_2 не
запропонував будь-яких пропозицій для
вирішення спору мирним шляхом, навпаки
продовжив будівництво огорожі, а
представник відповідача 07 лютого
2014року надала клопотання про
проведення по справі повторної
експертизи, хоча справа тривалий час
розглядалася в суді першої інстанції і
в порушенні вимог ст.27 ЦПК України
представник відповідача не
скористався вказаним правом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 91, ст. 103 ЗК
України власники земельних ділянок
зобов'язані дотримуватися правил
добросусідства.

Власники та землекористувачі
земельних ділянок повинні обирати такі
способи використання земельних
ділянок відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо).

Власники та землекористувачі
земельних ділянок зобов'язані не
використовувати земельні ділянки
способами, які не дозволяють власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок використовувати їх за цільовим
призначенням (неприпустимий вплив).

Згідно положень ст. 104 ЗК України
власники та землекористувачі
земельних ділянок можуть вимагати
припинення діяльності на сусідній
земельній ділянці, здійснення якої
може призвести до шкідливого впливу на
здоров'я людей, тварин, на повітря,
земельні ділянки та інше.

З огляду на викладене, доводи
апеляційної скарги не можуть бути
прийняті судом апеляційної інстанції в
якості підстав для скасування
оскаржуваного рішення.

Апеляційний суд приходить до висновку
про те, що судом першої інстанції дана
належна оцінка доводам сторін у
сукупності з наданими сторонами
доказами, висновки суду відповідають
обставинам справи, доводи, викладені у
апеляційній скарзі, не спростовують їх,
тому підстав для скасування
оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.ст.304, 307, 315, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 15 жовтня 2013року - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення.
Касаційна скарга може бути подана
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий
І.П.Сидоренко

Судді
С.О.Погорєлова

Є.С.Сєвєрова