АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

06 лютого 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого -
Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І.,
Чобіток А.О.

при секретарі -
Лужецькій І.С., Бабіч К.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у вихованні дитини

за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Дарницького районного
суду м. Києва від 22.10.2013 року,

В С Т А Н О В И Л А:

позивач у квітні 2013 р. звернувся до
суду з позовом, в якому просив
зобов'язати його колишню дружину -
ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у
спілкуванні з їх сином - ОСОБА_3, який
народився ІНФОРМАЦІЯ_1 р. та встановити
йому спосіб участі у спілкуванні з
сином шляхом побачень без присутності
матері: перший та третій тиждень
кожного місяця з 18.00 п'ятниці до 17.00
неділі; святкові дні - з 09.00 до 18.00, під
час канікул - перша половина канікул за
його місцем проживання без присутності
матері.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 22.10.2013 р. позов було
задоволено частково - визначено спосіб
участі у спілкуванні з дитиною
відповідно до заявлених вимог та
відмовлено у зобов'язанні не чинити
перешкоди у спілкуванні позивача з
дитиною.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2
просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги частково і пропонує інший
порядок зустрічей позивача з дитиною,
посилаючись на неправильне
застосування норм процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді
Немировської О.В., пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання,
дослідивши матеріали справи, колегія
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню за
такими підставами.

Позивач, при зверненні до суду з даним
позовом, посилався на те, що від шлюбу з
відповідачем у нього є син ОСОБА_4, який
народився ІНФОРМАЦІЯ_1 р. Після
розірвання шлюбу 25.10.2012 р. син проживає
разом з матір'ю у смт. Брусилів
Житомирської області, яка перешкоджає
його спілкуванню з дитиною. Відповідно
до розпорядження голови Брусилівської
районної державної адміністрації
Житомирської області №39 від 14.02.2013 р.
йому було надано графік спілкування з
дитиною: щоденно (крім суботи та неділі)
з 18.00 до 20.00, у вихідні дні (субота,
неділя) - з 09.00 до 13.00 або з 13.00 до 18.00. З
вказаним графіком він не погоджується
та просив визначити йому наступний
графік: у перший та третій тиждень
кожного місяця - з 18.00 п'ятниці до 17.00
неділі, святкові дні - з 09.00 до 18.00 та
першу половину канікул за місцем його
проживання у м. Києві без присутності
матері і зобов'язати ОСОБА_2 не чинити
йому перешкод у спілкуванні з дитиною.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 22.10.2013 р. позов було
задоволено частково - визначено спосіб
участі у спілкуванні з дитиною
відповідно до заявлених вимог та
відмовлено у зобов'язанні не чинити
перешкоди у спілкуванні позивача з
дитиною.

Задовольняючи позовні вимоги
частково, суд першої інстанції виходив
з того, що сторони в добровільному
порядку не можуть визначити спосіб
спілкування батька з дитиною та
відмовив у задоволенні вимог про
зобов'язання не чинити перешкоди у
спілкуванні з дитиною.

Однак повністю погодитись з таким
висновком суду першої інстанції не
можна, оскільки він не відповідає
встановленим по справі обставинам.

Як видно з матеріалів справи, сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з
13.06.2009 р. по 25.10.2012 р. Від шлюбу мають
сина ОСОБА_4, який народився
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. Після розірвання шлюбу
ОСОБА_2 проживає разом з сином в смт.
Брусилів Житомирської обл., а позивач
залишився проживати за адресою:
АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 141 СК України
мати, батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 159 СК України якщо той із
батьків, з ким проживає дитина, чинить
перешкоди тому з батьків, хто проживає
окремо, у спілкуванні з дитиною та у її
вихованні, зокрема якщо він ухиляється
від виконання рішення органу опіки та
піклування, другий із батьків має право
звернутися до суду з позовом про
усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі
одного з батьків у вихованні дитини
(періодичні чи систематичні побачення,
можливість спільного відпочинку,
відвідування дитиною місця його
проживання тощо), місце та час їхнього
спілкування. В окремих випадках, якщо
це викликано інтересами дитини, суд
може обумовити побачення з дитиною
присутністю іншої особи.

При вирішенні спору щодо участі
одного з батьків у вихованні дитини
береться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення, в
тому числі стан психічного здоров'я
одного з батьків, зловживання ним
алкогольними напоями або наркотичними
засобами.

Частиною 2 ст. 155 СК України
визначено, що батьківські права не
можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону
України «Про охорону дитинства»
батьки, які проживають окремо від
дитини, зобов'язані брати участь у її
вихованні і мають право спілкуватися з
нею, якщо судом визнано, що таке
спілкування не перешкоджатиме
нормальному вихованню дитини.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про
права дитини від 20 листопада 1989 р.
визначено, що в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ст. 7 СК України
регулювання сімейних відносин має
здійснюватися з максимально можливим
урахуванням інтересів дитини, сімейні
відносини регулюються на засадах
справедливості, добросовісності та
розумності, відповідно до моральних
засад суспільства.

Суд першої інстанції визначив за
можливе спілкування позивача з дитиною
за його місцем проживання в м. Києві
без присутності матері двічі на місяць
при необхідності перевезення дитини до
іншого міста на відстань близько 100 км.
При цьому малолітня дитина буде
позбавлена материнського догляду
протягом двох діб.

Також не відповідає обставинам
справи висновок суду першої інстанції
щодо зустрічей батька з дитиною
протягом першої половини канікул за
попередньою домовленістю з матір'ю,
оскільки дитина ще не відвідує
шкільний навчальний заклад і
враховуючи характер взаємовідносин
між батьками на даний час, досягнення
домовленостей між ними є
малоймовірним. В ст. 9 СК України
передбачено право батьків дитини,
відносини між якими регулює цей Кодекс,
врегулювати свої відносини за
домовленістю (договором), якщо це не
суперечить вимогам цього Кодексу,
інших законів та моральним засадам
суспільства. Наявність в провадженні
суду даного спору свідчить про
відсутність такої домовленості між
сторонами.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3
Конвенції про права дитини,
ратифікованої Постановою Верховної
Ради України 27.02.1991 р., ст. ст. 7, 141, 159 СК
України випливає, що при вирішенні
спору щодо участі у вихованні та
порядку зустрічей з дитиною того з
батьків, хто проживає окремо від
дитини, судом мають враховуватись
передусім інтереси дитини.
Встановлений сімейним законодавством
принцип повної рівності обох батьків у
питаннях виховання дітей може бути
обмежений судом в інтересах дитини.

Дотримуючись рівноваги між інтересами
дитини та рівними права батьків щодо
спілкування з дитиною, особлива увага
має бути приділена найважливішим
інтересам дитини, які за своєю природою
та важливістю мають переважати над
інтересами батьків (Рішення
Європейського суду з прав людини від
07.12.2006 р. року по справі «Хант проти
України»).

Судова колегія визначає
порядок зустрічей батька з дитиною
керуючись передусім інтересами дитини,
яка потребує догляду матері,
дотримання режиму дня та відпочинку,
розпорядку тижня, яка відвідує
дитячий дошкільний заклад, дотримання
особистої гігієни, з урахуванням її
віку, психологічного та фізичного
стану, забезпечення дитині спокійного
психоемоційного оточення.

Окремо слід зазначити про
потребу дитини у повноцінному,
якісному та збалансованому харчуванні
з урахуванням її вікових потреб на
противагу відвідуванню місць
громадського харчування. Позивач не
довів при розгляді справи яким чином
він зможе забезпечити належне та
своєчасне харчування дитини з
урахуванням тієї обставини, що він
проживає сам.

Обґрунтування позивача
запропонованого ним порядку
неможливістю проведення зустрічей з
дитиною у смт. Брусилів Житомирської
обл. через відсутність розважальних
дитячих закладів, колегія суддів
вважає безпідставним, оскільки згідно
наданої відповідачем довідки в селищі
функціонують різноманітні дитячі
дошкільні та позашкільні
навчально-виховні заклади з різним
режимом перебування дітей.

У разі зміни обставин, пов'язаних
з віком дитини, станом її здоров'я,
психологічного стану, позивач не
позбавлений можливості звернутися до
суду з позовом про визначення іншого
способу його участі у вихованні дитини
та спілкуванні з нею.

Разом з тим, колегія суддів
вважає неприйнятним графік зустрічей
позивача з дитиною, який запропонувала
відповідач - щоденно з 18.00 до 20.00 та у
вихідні дні у першій або у другій
половині дня у присутності матері, а у
святкові дні - за домовленістю батьків,
оскільки як видно з обставин справи,
позивач проживає в іншому місті і між
ними відсутнє взаєморозуміння щодо
планування таких зустрічей.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 22.10.2013 року скасувати та
ухвалити по справі нове рішення, яким
позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Встановити спосіб участі ОСОБА_1 у
вихованні та спілкуванні з сином
ОСОБА_3 шляхом побачень: першої та
третьої суботи кожного місяця з 09.00 до
13.00, другої та четвертої неділі з 13.00 до
18.00 без присутності матері в смт.
Брусилів Житомирської області.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів в касаційному порядку.

Головуючий

Судді

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1984/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Басалаєва А.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Немировська О.В.