У Х В А Л А

Іменем України

11 грудня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Куцина
М. М.,

суддів - Бондаренка Ю. О.,
Собослоя Г. Г.,

при секретарі - Маринець Д.
М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ужгороді цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_1 в інтересах
відповідача ОСОБА_2 на рішення
Мукачівського міськрайонного суду
від 15 жовтня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, де треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог щодо предмету спору Орган опіки
та піклування виконавчого комітету
Мукачівської міської ради,
прокуратура м. Мукачева про визначення
місця проживання ОСОБА_11, -

в с т а н о в и л а :

Представник позивача звернулася до
Мукачівського міськрайонного суду в
інтересах ОСОБА_3 із позовною заявою до
ОСОБА_2, треті особи Орган опіки та
піклування Мукачівської міської ради,
прокуратура м. Мукачева про визначення
місця проживання дитини .

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_11
народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року від
спільного шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_2. Шлюб
було розірвано 14 січня 2010 року. З цього
моменту дитина проживала разом з
матір'ю по АДРЕСА_1, перебувала на її
утриманні та вихованні. Спільним
вихованням дитини займалася бабуся
ОСОБА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року мати дитини - ОСОБА_5
померла, і дитина залишилася на повному
утриманні і вихованні бабусі - ОСОБА_3,
внаслідок чого виник спір щодо участі
батька ОСОБА_2 у вихованні дитини.
Дитина проживає та з 28 грудня 2011 року
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1
разом із своєю бабусею в окремо
виділеній кімнаті.

Відповідач ОСОБА_2 власного житла не
має, проживає разом зі своїми батьками
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, дружиною та двома
малолітніми дітьми від другого шлюбу,
офіційно ніде не працює, власного
доходу не має.

З моменту розірвання шлюбу з ОСОБА_5
відповідач самоусунувся від виконання
обов'язків батька, ні усно, ні письмово
не спілкується з дитиною та не проявляє
до дитини ніякої батьківської турботи.

Рішенням Мукачівського міськрайонного
суду від 19 жовтня 2011 року по
справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_8 до
ОСОБА_5, третіх осіб: сектор у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Мукачівського МВ УМВС
України в Закарпатській області та
Органу опіки та піклування
Мукачівського міськвиконкому про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, позов
задоволено, визнано ОСОБА_5 такою, що
втратила право користування жилим
приміщення за адресою: АДРЕСА_4.

Таким чином, відповідач не тільки не
утримував та не виховував доньку
ОСОБА_11, а ще й сприяв обставинам щодо
позбавлення її користування житловим
приміщенням за місцем проживання його
батьків. Дитина ОСОБА_11 боїться
біологічного батька, перебуває у
постійному психоемоційному стресі, що
підтверджується висновками та
рекомендаціями дитячих психологів та
невролога.

Позивач посилаючись на зазначені у
позовній заяві обставини та з підстав
передбачених ст .ст. 161, 257, 258 СК України
просив у суді першої інстанції
визначити місце проживання дитини
ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, та просить
залишити її проживати за місцем
фактичного проживання та реєстрації з
позивачем по справі, бабусею ОСОБА_3 за
адресою: АДРЕСА_1 та визначити ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3, законним представником
малолітньої дитини - ОСОБА_11,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Мукачівського міськрайонного
суду від 15 жовтня 2014 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково. Визначено
місце проживання дитини - ОСОБА_11,
ІНФОРМАЦІЯ_2, за місцем фактичного
проживання та реєстрації з позивачем
по справі бабусею - ОСОБА_3 за адресою:
АДРЕСА_1. В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із рішенням місцевого
суду, відповідач оскаржив дане
рішення в апеляційному порядку,
вважаючи, що таке є не об'єктивним, не
обґрунтованим, винесеним із грубим
порушенням норм матеріального права та
не повним з'ясуванням обставин, що
мають істотне значення для справи, а
тому просив дане рішення скасувати і
постановити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити у
повному обсязі.

Позивач рішення в апеляційному
порядку не оспорив.

Відповідач та його представник у суді
апеляційної інстанції вимоги
апеляційної скарги підтримали у
повному обсязі.

Позивач, її представник та прокурор у
суді апеляційної інстанції рішення
суду першої інстанції вважають
законним та обґрунтованим, а
апеляційну скаргу безпідставною.

Судова колегія, заслухавши доповідача,
пояснення сторін, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляції, вважає, що апеляційна скарга
до задоволення не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд, керуючись
принципом диспозитивності, відповідно
до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та
роз'яснень Верховного Суду України,
викладених в постанові Пленуму
Верховного Суду України від 24.10.2008 року
№ 12 "Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку", перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, не роблячи висновків
щодо неоскарженої частини судового
рішення.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, доказування
не може ґрунтуватись на припущеннях, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Задовольняючи позов частково,
місцевий суд взяв до уваги стосунки, що
склалися між донькою і батьком на
момент виникнення питання про місце
проживання дитини, психологічний стан
дитини, те, що дитина прижилася у сім'ї
бабусі і переміщення її у родину батька
може негативно вплинути на її
психологічний стан, висновок психолога
Західноукраїнського спеціалізованого
дитячого медичного центру та
соціально - психологічної служби
Ужгородського Національного
університету, врахував думку дитини,
висновок органу опіки та піклування та
підтримку позовних вимог гр.ОСОБА_3
прокурором прокуратури м.
Мукачева.

Судова колегія погоджується з
висновками місцевого суду, який,
розглядаючи заявлений по справі позов,
повно і всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин.

Колегія суддів також погоджується із
висновком суду першої інстанції про
те, що у частині вимог про визнання
ОСОБА_3 законним представником
малолітньої дитини ОСОБА_11 необхідно
відмовити. Норма ст.258 СК України
встановлює незаперечне право баби і
діда захищати інтереси внуків без
рішення суду про надання їм такого
спеціального права.

Правовідносини, що виникли між
сторонами, регулюються відповідними
нормами Конституції України,
Конвенцією про права дитини, Сімейного
кодексу України та Закону України
"Про охорону дитинства".

Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції
України, сім'я, дитинство, материнство
і батьківство охороняються державою.

Стаття 8 Закону України "Про охорону
дитинства" передбачає право кожної
дитини на рівень життя, достатній для
її фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного і
соціального розвитку. Батьки або особи,
які їх замінюють, несуть
відповідальність за створення умов,
необхідних для всебічного розвитку
дитини, відповідно до законів України.

Згідно вимог ст. 14 Закону України "Про
охорону дитинства" діти та батьки не
повинні розлучатися всупереч їх волі,
за винятком випадків, коли таке
розлучення необхідне в інтересах
дитини і цього вимагає рішення суду, що
набрало законної сили. Під час вчинення
дій, пов'язаних з розлученням дитини з
одним або обома батьками, а також інших
дій, що стосуються дитини, в порядку,
встановленому законом, судом
заслуховується думка та побажання
дитини.

Частина 2 статті 15 Закону України "Про
охорону дитинства" передбачає, що
батьки, які проживають окремо від
дитини, зобов'язані брати участь у її
вихованні і мають право спілкуватися з
нею, якщо судом визнано, що таке
спілкування не перешкоджатиме
нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ч.4 ст.150 СК України батьки
повинні поважати дитину.

Частинами 1, 2 статті 155 цього ж Кодексу
встановлено, що здійснення батьками
своїх прав та виконання обов'язків
мають ґрунтуватися на повазі до прав
дитини та її людської гідності,
батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини.

Вимоги ч. 1 ст. 160 СК України
передбачають, що місце проживання
дитини, яка не досягла десяти років,
визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч.1 ст.161 СК України, якщо
мати та батько, які проживають окремо,
не дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися органом
опіки та піклування або судом. Під час
вирішення спору щодо місця проживання
малолітньої дитини беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Частиною 3 ст.161 СК України передбачено,
якщо орган опіки та піклування або суд
визнав, що жоден із батьків не може
створити дитині належних умов для
виховання та розвитку, на вимогу баби,
діда або інших родичів, залучених до
участі у справі, дитина може бути
передана комусь із них. Якщо дитина не
може бути передана жодній із цих осіб,
суд на вимогу органу опіки та
піклування може постановити рішення
про відібрання дитини від особи, з якою
вона проживає, і передання її для
опікування органу опіки та піклування.

У відповідності до стаття 258 СК України,
баба і дід мають право на самозахист
внуків, вони мають право звернутися за
захистом прав та інтересів малолітніх,
неповнолітніх та повнолітніх
непрацездатних внуків до органу опіки
та піклування або до суду без
спеціальних на те повноважень.

Частиною 1 статті 3 Конвенцією про права
дитини (ратифікованою постановою
Верховної Ради України 27.02.1991 року)
встановлено, що усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.1 ст.9 згаданої
Конвенції, держави-учасниці
забезпечують те, щоб дитина не
розлучалася з батьками всупереч їх
бажанню, за винятком випадків, коли
компетентні органи згідно з судовим
рішенням, визначають відповідно до
застосовуваного закону і процедур, що
таке розлучення необхідне в
якнайкращих інтересах дитини. Таке
визначення може бути необхідним у тому
чи іншому випадку, наприклад, коли
батьки жорстоко поводяться з дитиною
або не піклуються про неї, або коли
батьки проживають роздільно і
необхідно прийняти рішення щодо місця
проживання дитини.

Судом першої інстанції встановлено:

ОСОБА_11 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 року, її
батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_5.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано 14
січня 2010 року.

Рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 19 жовтня 2011 року ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_4, визнано такою, що втратила
право користування жилим приміщенням -
будинком АДРЕСА_4 (фактичне місце
проживання відповідача) (а.с.12).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.
Свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_1(а.с.15).

ОСОБА_3 проживає і зареєстрована в
АДРЕСА_1, а також за даною адресою
зареєстровано 4 особи : ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_6 - чоловік, ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_7 - син, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2 -
онука, яка зареєстрована з 28.12.2011 року,
що стверджується довідкою ТОВ «І.Т.В.
Сервіс Плюс» від 10.10.2013 року
№2-05401(а.с.13).

Відповідно до довідки ТОВ «І.Т.В. Сервіс
Плюс» від 22.05.2014 року № 2- 08577, ОСОБА_3
проживає і зареєстрована в АДРЕСА_1 та
крім неї зареєстровано за даною
адресою 3 особи : ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6 -
чоловік, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_7 - син,
ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2 - онука (а.с.14).

Згідно з актом обстеження житлових
умов ТОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» № 174 від 17
грудня 2013 року ОСОБА_3 за адресою
АДРЕСА_1 - внучка ОСОБА_11 дійсно
проживає за даною адресою, квартира
АДРЕСА_1 благоустроєна, знаходиться в
хорошому стані, побутові умови сім'ї
хороші.(а.с.17).

Згідно з актом обстеження умов
проживання, складеного комісією служби
у справах дітей Виконавчого комітету
Мукачівської міської ради за адресою :
АДРЕСА_1, бабуся ОСОБА_3 має бажання і
можливість виховувати внучку ОСОБА_11,
забезпечити їй належні умови
проживання. (а.с.18)

Згідно з актом служби у справах дітей
Мукачівської міської ради від 20.03.2014
року при спробі обстеження
житлово-побутових умов проживання
ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4,
громадянином ОСОБА_2 та його дружиною
ОСОБА_5 комісії було відмовлено в
наданні можливості обстеження умов
проживання сім'ї.(а.с.19).

Відповідно до характеристики від 09.12.2013
року, наданої Мукачівським дошкільним
навчальним закладом № 21, за весь період
перебування дитини у ДНЗ батько не
з'являвся жодного разу, крім
02 жовтня 2013 року після смерті матері. З
появою батька дівчинка зреагувала
негативно. (а.с.20-21).

Згідно з висновком
соціально-психологічної служби ВНЗ
УжНУ, враховуючи обставини, що
склалися, пропонується поступово
налагоджувати позитивний
психологічний контакт ОСОБА_11 із
батьком. В іншому разі вилучення
дитини із знайомого і безпечного
родинного оточення та передача в нову
родину без належного
психотерапевтичного супроводу може
травмувати незрілу психіку
малолітньої та нанести шкоду її
психічному здоров'ю.(а.с.24)

У відповідності до висновку Органу
опіки і піклування Виконавчого
комітету Мукачівської міської ради від
19 червня 2014 року, вважається за
доцільне залишити ОСОБА_11 на вихованні
Бабусі ОСОБА_3 за її місцем реєстрації і
проживання за адресою : АДРЕСА_1 .(а.с.66)

Відповідно до повідомлення Управління
Пенсійного фонду України в м.Мукачево
та Мукачівському районі відповідач
ОСОБА_2 28.10.2013 року звернувся із
заявою та йому оформлено пенсію по
втраті годувальника з наступного дня
після смерті - дружини ОСОБА_5 з 06.10.2013
року, розмір якої склав 1172,04 грн. на
місяць, хоча встановлено, що на час
смерті його донька ОСОБА_11 була
зареєстрованою і проживала за місцем
проживання своєї бабусі ОСОБА_3 в
АДРЕСА_1. Вказану пенсію відповідач
ОСОБА_2 не спрямовує на виховання і
утримання дитини, матеріально дитині
не допомагає.

Твердження представника відповідача
про те, що ОСОБА_2 має бажання
спілкуватися зі своєю донькою,
піклуватися про її фізичний і духовний
розвиток, безпосередньо брати участь у
її вихованні та сумлінно виконувати
всі батьківські обов'язки, не
підтверджено належними доказами.

Колегія суддів також вважає суттєвим у
вирішенні даної справи висновок
соціально- психологічної служби ВНЗ
УжНУ про те, що без поступового
налагоджування позитивного
психологічного контакту між батьком і
донькою вилучення її із сім'ї ОСОБА_3
може нанести дитині психологічну
травму, яка пошкодить її здоров'ю.

З огляду наведеного, поява
неповнолітньої дитини ОСОБА_11 в сім'ї
ОСОБА_2 та у інших членів його родини, а
саме, його дружина, яка має двох
спільних з ОСОБА_2 малолітніх дітей,
не зможе у цих умовах приділяти
достатньо уваги дитині свого чоловіка
від першого шлюбу. Неповнолітня ОСОБА_11
нещодавно втратила матір і для неї це
серйозна психологічна травма.
Вважається недоцільним завдавати
дитині ще один стрес, вилучаючи її із
люблячої родини в умови, до яких вона
має пристосовуватися. На теперішній
час, як вбачається з матеріалів справи,
дитина доглянута , охайна, з боку бабусі
приділяється належна увага її
духовному і фізичному розвитку.

За положеннями пункту «а» статті 5
Конвенції «права піклування»
включають в себе права, які відносяться
до турботи будь-якої особи щодо дитини,
і, зокрема, право визначати місце
проживання дитини, а тому метою
встановлення таких фактів є не
визначення місця проживання дитини з
певним батьком чи матір'ю, а з огляду на
інтереси дитини, її комфортне
проживання та сталі зв'язки в
конкретному середовищі й країні.

Відтак, фактами, які свідчать про те, що
дитині комфортно у родинному колі
бабусі є факти про її відвідування
дитячого садка, лікування в певних
лікарів, психологічний і психічний
стан, сімейні та дружні зв'язки, що були
встановлені в суді першої та
апеляційної інстанції.

За таких обставини судова колегія
приходить до висновку про наявність
правових підстав, передбачених ст.51
Конституції України, ст.ст. 3, 9
Конвенції про права дитини, ст.ст. 160, 161
СК України, ст. 29 ЦК України,
ст.ст. 8, 14, 15Закону України "Про охорону
дитинства", для визначення місця
проживання неповнолітньої дитини
ОСОБА_11, за місцем фактичного
проживання та реєстрації з позивачем
по справі, бабусею ОСОБА_3

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються й не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
в інтересах відповідача ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Мукачівського
міськрайонного суду від 15 жовтня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з
дня набрання нею законної сили, шляхом
подачі скарги до суду касаційної
інстанції.

Судді: