АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Провадження № 22-ц/774/7493/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Болдирєва У. М. Доповідач - Макаров
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2014 року м.
Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Болтунової Л.М.,
Тамакулової В.О.,

при секретарі - Завідоновій К.Д.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 08 липня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа:
Головне управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області, про
виселення з квартири та стягнення
компесації вартості спожитих
комунальних послуг,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулась із
позовом до ОСОБА_2 про виселення з
квартири без надання іншого жилого
приміщення, посилаючись на те, що 29
жовтня 1998 року шляхом приватизації
вона придбала у власність квартиру
АДРЕСА_1, а в подальшому 24 грудня 1998 року
в її квартирі був зареєстрований
відповідач, з яким вона перебувала у
зареєстрованому шлюбі та який було
розірвано 25 грудня 2009 року. На цей час
відповідач періодично мешкає у
належній йому квартирі за адресою
АДРЕСА_2, але продовжує бути
зареєстрованим у її квартирі та кілька
разів на місяць з'являється для
проживання у цю квартиру.

Також позивачка зазначила, що
відповідач всупереч її волі зайняв у
квартирі більшу кімнату та проживає в
ній безкоштовно, без належної сплати за
комунальні послуги, а також відповідач
створює їй неможливі умови для
проживання у квартирі через постійні
конфліктні ситуації, вчинив відносно
позивачки злочин, передбачений ст.125 КК
України, та з ним неодноразово
проводилися профілактичні бесіди
правоохоронцями з приводу негативної
поведінки. Крім того відповідач
займаючи більшу частину жилої площі, що
складає 54% фактично сплачує лише 19,86 %, а
оскільки позивачкою сплачено за
комунальні послуги за період з 01 травня
2011 року по 30 квітня 2014 року в сумі 11 813
грн. 83 коп., а відповідачем лише 2926 грн. 77
коп, недоплата складає 5033 грн. 15 коп, яка
на думку позивачки має бути
компенсована відповідачем на її
користь.

У зв'язку з викладеним позивачка
просить усунути перешкоди у
користуванні нею квартирою АДРЕСА_1,
виселивши відповідача з цієї квартири
без надання іншого жилого приміщення,
стягнувши з відповідача на її користь
5033 грн. 15 коп. у рахунок компенсації
вартості спожитих комунальних послуг
та судові витрати.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 08 липня 2014 року в позов
ОСОБА_3 задоволено частково та
ухвалено: виселити ОСОБА_2 із квартири
АДРЕСА_1 без надання іншого жилого
приміщення; стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 243
грн 60 коп. В решті позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду в частитні його виселення
та судових витрат скасувати, ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову в цій частині,
вказуючи на те, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, з
наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 157 ЖК України
членів сім'ї власника жилого будинку
(квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених частиною першою
статті 116 цього Кодексу. Виселення
провадиться у судовому порядку без
надання іншого жилого приміщення.

Частиною 1 ст. 116 ЖК України встановлено:
якщо наймач, члени його сім'ї або інші
особи, які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Тобто для застосування норм цієї
статті необхідна наявність двох умов:
систематичне порушення правил
співжиття, а також вжиття заходів
попередження або громадського впливу,
які не дали позитивних результатів.

Під заходами впливу мається на увазі
заходи попередження, що застосовуються
судами, прокурорами, органами
внутрішніх справ, адміністративними
комісіями виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
жильців будинку чи членів ЖБК, трудових
колективів, товариськими судами й
іншими громадськими організаціями за
місцем роботи або проживання
відповідача.

Крім того, як роз'яснив Пленум
Верховного Суду України у п. 17
постанови N 2 від 12 квітня 1985 року «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України», при вирішенні справ про
виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які
систематично порушують правила
співжиття і роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі або будинку, слід виходити з
того, що при триваючій антигромадській
поведінці виселення винного може
статися і при повторному порушенні,
якщо раніше вжиті заходи попередження
або громадського впливу не дали
позитивних результатів. Маються на
увазі, зокрема, заходи попередження, що
застосовуються судами, прокурорами,
органами внутрішніх справ,
адміністративними комісіями
виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
жильців будинку чи членів ЖБК, трудових
колективів, товариськими судами й
іншими громадськими організаціями за
місцем роботи або проживання
відповідача (незалежно від прямих
вказівок з приводу можливого
виселення).

Судом достовірно встановлено, що
квартира АДРЕСА_1 належить на праві
приватної власності ОСОБА_3 (а.с.5, 14)

У зазначеній квартирі зареєстровані
власниця ОСОБА_3, її колишній
чоловік-відповідач по справі ОСОБА_2,
повнолітні дочки ОСОБА_4 та ОСОБА_5
(а.с.4).

Відповідно до договору дарування,
посвідченого нотаріально 09 листопада
2004 року, за ОСОБА_2 зареєстровано право
власності на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.6).

Крім того судом встановлено, що у
червні та вересні 2010 року позивачка
зверталась до міліції із заявами про
те, що її колишній чоловік ОСОБА_2,
вчиняє з нею сварки та висловлює
погрози фізичною розправою, а також
висловлювався з намірами сексуального
характеру, у зв'язку з чим з останнім
було проведено профілактичну бесіду та
попереджено про недопущення скоєння
антигромадської поведінки в
подальшому, про що було винесено
постанови від про відмову в порушенні
кримінальної справи від 24 червня 2010
року та 03 вересня 2010 року (а.с.8-9).

Також у жовтні 2012 року позивачка
звернулась до органів внутрішніх справ
із заявою про те, що її колишній чоловік
ОСОБА_2 за місцем мешкання АДРЕСА_1
заважав їй відпочивати, висловлювався
на її адресу брудною лайкою, у зв'язку з
чим з останнім було проведено
профілактичну бесіду та попереджено
про недопущення скоєння
антигромадської поведінки в
подальшому, про що було винесено
постанову від 24 жовтня 2012 року про
відмову в порушенні кримінальної
справи (а.с.15).

Відповідно до вироку Павлоградського
міськрайонного суду від 29 жовтня 2013
року, який було змінено ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 30 січня 2014 року, було
визнано винним ОСОБА_2 в чиненні
злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК
України та призначено покарання
останньому у вигляді штрафу на користь
держави в розмірі 850 грн., цим вироком
встановлено, що 08 жовтня 2012 року ОСОБА_2,
знаходячись у коридорі квартири
АДРЕСА_1 під час розмови з колишньою
дружиною ОСОБА_3 на грунті неприязних
відносин, маючи злочинний намір на
заподіяння потерпілій тілесних
ушкоджень, наніс ОСОБА_3 один удар
долонею правої руки по лівій
волосистій частині голови, не менше
чотирьох ударів долонями правої та
лівої руки по правому та лівому плечу
останньої та один удар кулаком правої
руки в область грудної клітини зліва,
чим заподіяв потерпілій ОСОБА_3 легкі
тілесні ушкодження у вигляді синця в
області лівої молочної залози, шість
синців на лівому плечі з локалізацією в
середній і верхній третині по
передньо-внутрішнім поверхням,
чотирьох синців на правому плечі по
наружним і внутрішнім поверхням, які
згідно висновку судово-медичної
експертизи №84 від 07 лютого 2013 року
могли бути спричинені 08 жовтня 2012 року
(а.с.17-23)

Крім того згідно постанови про
закриття кримінального провадження
від 17 липня 2013 року ОСОБА_2 11 липня 2013
року пошкодив врізний замок на вхідних
дверях квартири АДРЕСА_1 (а.с.16).

Також згідно показань свідка ОСОБА_4,
яка була допитана у судовому засіданні
суду першої інстанції, що сторони по
справі її батько та мати, після
розірвання шлюбу між ними склалися
неприязні стосунки, батько іноді
з'являється додому у нетверезому стані
і вчиняє скандали, тому їй доводиться
періодично ночувати в квартирі матері.
Коли вона приходить в квартиру, або
з'являються за викликом працівники
міліції, батько робить вигляд, що спить.
Через постійні скандали з батьком у
матері погіршується самопочуття, вона
постійно вживає ліки.

Оскільки відповідач систематично
порушує правила співжиття, а також
руйнує жиле приміщення, що робить
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції повно
та всебічно з'ясувавши обставини
справи, дослідивши надані сторонами
докази, вислухавши пояснення сторін у
справі та свідків, дійшов по суті
правильного висновку про задоволення
позову ОСОБА_3 і виселення ОСОБА_2 з
квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
житлового приміщення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про
незаконність рішення суду в частині
його виселення із спірної квартири,
колегія суддів вважає
необгрунтованими, оскільки як
вбачається з матеріалів справи
відповідач систематично вчиняє
стосовно позивачки антигромадські дії
та побиття, незважаючи на те, що
відповідно до виписки із медичної
картки позивач має дуже тяжке
захворювання та вона згідно пенсійного
посвідчення є інвалідом ІІІ групи, у
зв'язку з чим вона потребує обмеженого
фізичного та психоемоційного
навантаження (а.с. 183-186). Проте
відповідач знаючи про ці обставини
навмисно з нею вчиняє сварки та
скандали, а також вчинює її побиття.
Крім того відповідач має у власності
інше житло, а тому його житлові права не
порушені.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду та не
можуть бути підставою для скасування
рішення суду, оскільки відповідно до ч.2
ст. 308 ЦПК України не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

На підставі викладеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
з'ясувавши в достатньо повному об'ємі
права та обов'язки сторін, обставини
справи, перевіривши доводи та давши їм
правову оцінку, постановив рішення, що
відповідає вимогам закону. Висновки
суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами, а
приведені в апеляційній скарзі доводи
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що судове рішення ухвалене з
додержанням норм процесуального права
та у відповідності з нормами
матеріального права і відсутні
передбачені ст.309 ЦПК України підстави
для скасування або його зміни.

Що стосується рішення суду в частині
відмови в задовленні позову про
стягнення витрат за комунальні
послуги, колегія суддів, відповідно до
ст. 303 ЦПК України, його не переглядає,
оскільки рішення в цій частині не
оскаржується.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 209, 218, 307, 308, 313, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 08 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
оголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий М.О. Макаров

Судді Л.М. Болтунова

В.О. Тамакулова