УХВАЛА

іменем україни

29 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Червинської М.Є.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до товариства
з обмеженою відповідальністю ВКП
«УМК», товариства з обмеженою
відповідальністю «Континент», треті
особи: відділ Держкомзему у
Дніпропетровському районі
Дніпропетровської області,
Дніпропетровська регіональна філія
державного підприємства «Центр
Державного земельного кадастру»,
державне підприємство
«Дніпропетровський науково-дослідний
та проектний інститут землеустрою»,
реєстраційна служба
Дніпропетровського районного
управління юстиції Дніпропетровської
області, приватний нотаріус
Дніпропетровського районного
нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_4, про
визнання договорів недійсними,
визнання недійсними та скасування
державних актів, витребування
земельної ділянки та визнання права
власності за касаційною скаргою ОСОБА_3
на рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 22 жовтня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із указаним позовом, посилаючись
на те, що на праві приватної власності
йому належить земельна ділянка для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.
Рішенням постійно діючого
третейського суду від 25 вересня 2006 року
право власності на дану земельну
ділянку було визнано за ТОВ
«Континент». Рішенням апеляційного
суду Дніпропетровської області від 30
жовтня 2008 року зазначене рішення
скасовано. Незважаючи на це, ТОВ
«Континент» за договором міни від

14 січня 2009 року передано спірну
земельну ділянку ТОВ ВКП «УМК», яке в
свою чергу поділило її на чотири
частини та отримало відповідні
державні акти на право приватної
власності. Такими діями відповідачів
позивача фактично позбавлено права
власності на земельну ділянку, у
зв'язку із чим просив визнати
недійсними договори міни земельних
ділянок, визнати недійсними та
скасувати державні акти на право
власності на землю, витребувати
земельну ділянку та визнати право
власності.

Рішенням Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від
17 квітня 2013 року позов ОСОБА_3 -
задоволено частково. Визнано
недійсним договір міни земельної
ділянки від 14 січня 2009 року, укладений
між ТОВ «Континент» та
ТОВ ВКП «УМК». Визнано недійсними та
скасовано державні акти на земельні
ділянки загальною площею 3,1327 га, що
розташовані на території Ювілейної
селищної ради Дніпропетровського
району Дніпропетровської області.
Визнано за ОСОБА_3 право власності на
земельну ділянку площею 3,1327 га
відповідно до державного акту на право
власності на земельну ділянку від 28
січня 2009 року. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 22 жовтня
2013 року рішення районного
суду скасовано та ухвалено нове
рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про часткове задоволення
позову виходив із неправомірності
відчуження та оформлення права
власності спірної земельної ділянки
відповідачами, порушення інтересів
позивача при цьому.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та ухвалюючи
нове рішення про відмову в позові,
виходив із того, що строк позовної
давності сплив, тому це є підставою для
відмови в позові.

З такими висновками апеляційного суду
погодитись не можна, оскільки ці
висновки суперечать вимогам закону та
не ґрунтуються на матеріалах справи.

Право власності на земельну ділянку
виникає з моменту державної
реєстрації цих прав. Право власності на
земельну ділянку посвідчується
державним актом. Право власності на
земельну ділянку, набуту у власність із
земель приватної власності без зміни
її меж, цільового призначення,
посвідчується цивільно-правовою
угодою щодо відчуження земельної
ділянки, укладеною в порядку,
встановленому законом, у разі набуття
права власності на земельну ділянку за
такою угодою (ст. ст. 125, 126 ЗК
України).

Право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом (ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 373 ЦК України є
основним національним багатством, що
перебуває під особливою охороною
держави. Право власності на землю
(земельну ділянку) набувається і
здійснюється відповідно до закону.

Власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа.

Судом установлено, що 17 травня 2002 року
на підставі розпорядження голови
Дніпропетровської районної державної
адміністрації ОСОБА_3 була передана
земельна ділянка площею 3,1327 га, що
розташована на території Ювілейної
селищної ради Дніпропетровської
області, земля передана для ведення
сільськогосподарського виробництва. 11
червня 2002 року позивачу було видано
державний акт на право приватної
власності на вищевказану земельну
ділянку.

25 вересня 2006 року постійно діючий
Третейський суд при асоціації
«Левлекс» ухвалив рішення по справі за
позовом ТОВ «Континент» до ОСОБА_3 по
визнання права власності, згідно якого
припинено право власності позивача на
вищевказану земельну ділянку та
скасовано реєстрацію права власності;
визнано право власності на земельну
ділянку за ТОВ «Континент» та вирішено
зареєструвати вищезазначене право
власності за ТОВ «Континент». 7 лютого
2007 року ТОВ «Континент»
було видано державний акт на право
власності на земельну ділянку площею
3,1327 га.

Вищевказаний державний акт був виданий
на підставі рішення постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
«Левлекс» від 25 вересня 2006 року, яке
рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 30 жовтня
2008 року було скасоване.

Разом із тим, з матеріалів справи
вбачається та встановлено судом, що
ТОВ «Континент» не маючи на це
права 14 січня 2009 року уклав із
ТОВ ВКП «УМК» договір міни спірної
земельної ділянки, а 28 січня 2009 року
ТОВ ВКП «УМК» отримав державний
акт про право власності на вказану
земельну ділянку.

Отже спірна земельна ділянка вибула з
власності позивача на підставі рішення
третейського суду, яке у подальшому
було скасоване, тому вона може бути
витребувана у добросовісного набувача.

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові.

Суд апеляційної інстанції, не
враховуючи вказаних норм
матеріального права та тієї
обставини, що відповідач подав
клопотання про застосування строку
давності

після ухвалення судового рішення, а
саме у суді апеляційної інстанції, та
відмовив у задоволенні позову, не
обґрунтувавши причину не надання
такого клопотання при вирішенні справи
судом першої інстанції та не врахував,
що державний акт про право власності на
земельну ділянку виданий ТОВ
«Континент» 7 лютого 2007 року, а з
позовом до суду позивач звернувся у
вересні 2009 року, відтак не з'ясував чи
взагалі ОСОБА_3 пропущено строк
позовної давності.

Таким чином, апеляційним судом
допущено порушення норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи і
відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є
підставою для скасування рішення
апеляційного суду та передачі справи
на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 22 жовтня
2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник Судді:Б.І.
Гулько А.О. Лесько М.Є. Червинська В.А.
Черненко