АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/
Головуючий в І інстанції Сімчук С.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2014 року січня місяця 14 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого
Кутурланової О.В.

Суддів Орловської
Н.В.

Майданік
В.В.

При секретарі Гончар К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Херсоні апеляційну
скаргу публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» на рішення Білозерського
районного суду Херсонської області від
14 листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» про визнання
додаткової угоди до договору про
іпотечний кредит недійсною,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2012 року ОСОБА_2, ОСОБА_3
звернулися до суду з позовом до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» про
визнання додаткової угоди до договору
про іпотечний кредит недійсною,
уточненим в ході розгляду справи.

В обгрунтування позовних вимог
зазначили, що 14.02.2008 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено
договір про іпотечний кредит, в
забезпечення виконання зобов'язань за
яким між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2
укладено договір іпотеки житлового
будинку з надвірними будівлями та
спорудами по АДРЕСА_1 та земельної
ділянки для обслуговування
зазначеного будинку площею 0,06 га.

Згодом стало відомо, що внесені ними
кошти на погашення заборгованості по
кредиту зараховуються відповідачем
відповідно до умов додаткової угоди
від 16.07.2008 року, яка ними не укладалася
та не підписувалася, у зв'язку з чим
просили визнати її недійсною.

Рішенням Білозерського районного суду
Херсонської області від 14 листопада 2013
року позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання
додаткової угоди до договору про
іпотечний кредит недійсною задоволено.

Визнано додаткову угоду від 16.07.2008 року
до договору про іпотечний кредит
№HEQOGI від 14.02.2008 року, укладену між
ПАТ КБ "ПриватБанк» та ОСОБА_3,
недійсною.

Стягнено з ПАТ КБ «ПриватБанк» на
користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 107,30
грн. та витрати за проведення
почеркознавчої експертизи в сумі 3976,50
грн.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні
позовних вимог відмовити, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими.

Письмові заперечення на апеляційну
скаргу до суду апеляційної інстанції
не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про
визнання недійсною додаткової угоди,
суд першої інстанції врахував визнання
позову відповідачем та встановивши, що
додаткова угода не підписувалася
позивачкою, дійшов висновку про
недотримання сторонами письмової
форми договору, відсутності волі та
волевиявлення позивачки на укладення
договору та на підставі ч.3,4 ст.203, ч.1
ст.215 ЦК України визнав оспорюваний
правочин недійсним.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки він грунтується на законі та
досліджених судом доказах.

Судом встановлено та вбачається з
матеріалів справи, що 14.02.2008 року між
ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником
прав та обов'язків якого є ПАТ КБ
«ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладено
договір про іпотечний кредит
№HEQ0GI, відповідно до якого банк
надав позичальнику кредит у розмірі
48500,00 грн. за умови сплати 15 % річних за
користування грошовими коштами та
кінцевим строком повернення кредиту до
14.02.2013 року включно (а.с. 21-25).

14.02.2008 року в забезпечення виконання
зобов'язань позичальника за кредитним
договором між банком та ОСОБА_2
укладено та нотаріально посвідчено
договір іпотеки належного йому на
праві приватної власності житлового
будинку по АДРЕСА_1 та земельної
ділянки для обслуговування будинку
площею 0,06 га (а.с. 32-35).

Судом вірно встановлено, що ОСОБА_3
отримала кошти за кредитним договором
в у розмірі 48500,00 грн., підтвердженням
чого є заява на видачу готівки №1 від
15.02.2008 року (а.с.36).

16.07.2008 року між банком та ОСОБА_3
укладено додаткову угоду до договору
про іпотечний кредит, згідно умов якого
зобов'язання позичальника були
переведені в іноземну валюту та в
еквіваленті склали 9905,55 доларів США зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 1,17% на місяць на суму
залишку заборгованості (а.с.18-20).

Як вбачається з висновку
судово-почеркознавчої та технічної
експертизи документів № 2344 від 18.09.2013
року підписи від імені ОСОБА_3 на
додатковій угоді до договору про
іпотечний кредит від 14.02.2008 року
виконані не позивачкою, а іншою особою
(а.с.105-118).

Зважаючи на наведене та враховуючи, що
оспорювана додаткова угода позивачкою
не підписувалася, її волі та
волевиявлення на укладення такого
правочину не було, а його умови нею не
погоджувалися, суд дійшов
обґрунтованого висновку про наявність
підстав, визначених ст.ст.203,215 ЦК
України для задоволення позовних
вимог.

Посилання апелянта на обізнаність
позивачки щодо існування додаткової
угоди та направлення її волевиявлення
на виконання умов оспорюваного
правочину, про що свідчить внесення
ОСОБА_3 платежів у доларах США, до уваги
колегії суддів не беруться, оскільки
погашення заборгованості по договору
про іпотечний кредит з моменту його
укладення здійснювалось позивачкою як
у гривнях, так і в доларах США в касі
відповідача. Крім того, номер
додаткової угоди є ідентичним з
номером самого кредитного договору, а
квитанції та інші платіжні документи
та реквізити в них заповнювалися
безпосередньо працівниками банку, у
зв'язку з чим доводи апеляційної скарги
щодо обізнаності позивачки з умовами
додаткової угоди, і як наслідок сплив
строку позовної давності, є
безпідставними та юридично
неспроможними.

Також колегія суддів звертає увагу на
те, що в ході розгляду справи
відповідач визнав позовні вимоги про
визнання додаткової угоди недійсною,
про що подав письмову заяву (а.с.124),
заяви про застосування строків
позовної давності у спірних
правовідносинах відповідно до ч.3 ст.267
ЦК України не подавав, а посилається на
це лише в апеляційній скарзі.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що рішення суду першої
інстанції постановлено з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, висновки суду ґрунтуються на
досліджених сторонами доказах та
встановлених судом обставинах і
підстави для його скасування відсутні,
а доводи апеляційної скарги як
необгрунтовані законом та доказами та
такі, що висновки суду не спростовують,
підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Білозерського районного суду
Херсонської області від 14 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий

Судді