АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Головуючий у 1 й інстанції -
Мовчан Д. В. Доповідач - Рудь В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року м.
Дніпропетровськ

колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Ткаченко І.Ю.,
Повєткіна В.В.

при секретарі: Кравець
Є.С.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, на рішення
Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 23 жовтня 2014 року
за заявою ОСОБА_3, зацікавлені особи
Орган опіки та піклування Ленінської
районної у м.Дніпропетровську ради,
Публічне акціонерне товариство «Про
Кредит Банк», Публічне акціонерне
товариство «УкрСиббанк», про визнання
фізичної особи недієздатною,
встановлення над фізичною особою опіки
та призначення опікуна, -

В с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з заявою, яку уточнила у вересні
2014 року, зацікавлені особи Орган опіки
та піклування Ленінської районної у
м.Дніпропетровську ради, Публічне
акціонерне товариство «Про Кредит
Банк», Публічне акціонерне товариство
«УкрСиббанк», про визнання фізичної
особи недієздатною, встановлення над
фізичною особою опіки та призначення
опікуна(а.с.1-3, 188-190).

ОСОБА_3 зазначала, що ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, її батько, мешкає АДРЕСА_1.

З 1977 року ОСОБА_5 почав вживати
наркотичні засоби, з 1984 року перебуває
на обліку у лікаря нарколога. Декілька
разів лікувався у наркологічному та
психіатричному закладах м.Черкаси та
м.Дніпропетровська.

Одночасно з наркотичними засобами
ОСОБА_5 почав зловживати спиртними
напоями, у зв'язку з чим його поведінка
все частіше ставала неадекватною, мали
місце психічні розлади, які виливалися
у сварки та фізичне насильство по
відношенню до членів родини.

Крім того, ОСОБА_5 позичав гроші у
знайомих, почав оформлювати споживчі
кредити у банках, при цьому він не
збирався працювати та не думав, яким
чином буде повертати кредити. По одному
із кредитів ОСОБА_5 підписав договір
іпотеки на квартиру, в якій мешкає, не
усвідомлючи, що у зв'язку з невиплатою
кредитів залишиться без житла.

Посилаючись на викладені обставини
та вказуючи на те, що у зв'язку із
вживанням наркотиків та алкоголю
батько постійно знаходиться то у
деприсивному стані, то в стані
підвищеної збудливості, а то і агресії,
ОСОБА_3 в уточненій заяві в редакції від
22.09.2014 року(а.с.188-190), просила визнати
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, недієздатним з 2007
року; встановити над ним опіку, та
призначити йому опікуна - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 23 жовтня 2014 року
в задоволенні заяви
відмовлено(а.с.201-204).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
представник ОСОБА_3, просить рішення
суду скасувати, ухвалити нове рішення,
яким задовольнити заяву ОСОБА_3 про
визнання фізичної особи - її батька
ОСОБА_5, недієздатним, встановити опіку
та призначити опікуна, посилаючись на
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права(а.с.207-212).

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

За положеннями п.1 ч.2 ст.234 ЦПК
України суд розглядає в порядку
окремого провадження справи про
обмеження цивільної дієздатності
фізичної особи, визнання фізичної
особи недієздатною та поновлення
цивільної дієздатності фізичної особи.

Відповідно до ч.3 ст.237 ЦПК України
заява про визнання фізичної особи
недієздатною може бути подана членами
її сім'ї, близькими родичами, незалежно
від їх спільного проживання, органом
опіки та піклування, психіатричним
закладом.

Статтею 239 ЦПК України
встановлено, що суд за наявності
достатніх даних про психічний розлад
здоров'я фізичної особи призначає для
встановлення її психічного стану
судово-психіатричну експертизу.

Згідно ст.30 ЦК України цивільну
дієздатність має фізична особа, яка
усвідомлює значення своїх дій та може
керувати ними. Цивільною дієздатністю
фізичної особи є її здатність своїми
діями набувати для себе цивільних прав
і самостійно їх здійснювати, а також
здатність своїми діями створювати для
себе цивільні обов'язки, самостійно їх
виконувати та нести відповідальність у
разі їх невиконання.

За положеннями ч.1 ст.39 ЦК України
фізична особа може бути визнана судом
недієздатною, якщо вона внаслідок
хронічного, стійкого психічного
розладу не здатна усвідомлювати
значення своїх дій та (або) керувати
ними.

Відповідно до ч.1 ст.241 ЦПК України
суд, ухвалюючи рішення про обмеження
цивільної дієздатності фізичної особи
чи визнання фізичної особи
недієздатною, встановлює над нею
відповідно піклування або опіку і за
поданням органу опіки та піклування
призначає їй піклувальника чи опікуна.

За правилами ч.1 ст.41, ч.1 ст.60 ЦК
України над недієздатною фізичною
особою встановлюється опіка. Суд
встановлює опіку над фізичною особою у
разі визнання її недієздатною і
призначає опікуна за поданням органу
опіки та піклування.

Статтею 63 ЦК України визначено, що
фізична особа може бути призначена
опікуном або піклувальником лише за її
письмовою згодою.

По справі встановлено, що ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає АДРЕСА_1, є
батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та рідним
братом ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2(а.с.7-14).

Згідно акту №40 від 10 жовтня 2013 року
стаціонарної судово-психіатричної
експертизи, складеного експертами
Комунального закладу
«Дніпропетровська клінічна
псіхіатрична лікарня»
Дніпропетровської обласної ради»,
ОСОБА_5 виявляє хронічний стійкий
психічний розлад, за своїм психічним
станом у теперішній час не може
розуміти значення своїх дій та
керувати ними(а.с.83-85).

Як видно із справи, експерт
ОСОБА_7(доповідач), яка була допитана
судом першої інстанції, зазначила, що
підстав вважати ОСОБА_5 таким, що
повністю не усвідомлює значення своїх
дій з 2007 року у експертної комісії не
має, події життя та можливі ознаки
психічного розладу здоров'я за цей час
встановлювались зі слів хворого(а.с.159).

Із повідомлення органу опіки та
піклування Ленінської районної у місті
Дніпропетровську ради від 23.10.2014 року
№2348 вбачається, що 28 січня 2014 року до
опікунської ради при виконавчому
комітеті Ленінської районної у місті
Дніпропетровську ради надійшло
звернення гр.ОСОБА_6 відносно розгляду
його кандидатури як можливого опікуна
над ОСОБА_5. Станом на 23.10.2014 року від
ОСОБА_6 документів, які б
підтверджували, що він може виконувати
обов'язки опікуна до опікунської ради
при виконавчому комітеті Ленінської
районної у місті Дніпропетровську ради
не надходило, тому питання щодо
опікунства не розглядалось(а.с.196-197).

Наведена обставина свідчить про
відсутність станом на час розгляду
справи письмової згоди особи щодо
призначення опікуном та відсутність
відповідного подання органу опіки та
піклування з питання призначення
відповідної особи опікуном.

Таким чином, встановивши зазначені
обставини, суд прийшов до правильного
висновку, що наявні у справі докази не
свідчать про наявність підстав для
визнання ОСОБА_5 недієздатним та
встановлення над ним опіки і
призначення опікуна.

Доводи апеляційної скарги про те, що
згідно акту №40 від 10 жовтня 2013 року
стаціонарної судово-психіатричної
експертизи Комунального закладу
«Дніпропетровська клінічна
псіхіатрична лікарня»
Дніпропетровської обласної ради»
ОСОБА_5 виявляє хронічний стійкий
психічний розлад та за своїм психічним
станом у теперішній час не може
розуміти значення своїх дій та
керувати ними, не можуть бути взяті до
уваги, оскільки суд обгрунтовано
зазначив, що вказаний висновок
експертизи відповідно до ч.6 ст.147 ЦПК
України не є обов'язковим для суду і
оцінюється судом за правилами,
встановленими ст.212 ЦПК України.

При цьому, встановивши, що вказаний
висновок фактично грунтується на
припущеннях, а також на подіях життя та
можливих ознаках психічного розладу
здоров'я зі слів ОСОБА_5 і не стверджує
абсолютної неспроможності останнього
розуміти значення своїх дій та
керувати ними, та що експертний
висновок складений із порушенням вимог
нормативно-правових актів, суд прийшов
до правильного висновку, що акт №40 від
10 жовтня 2013 року стаціонарної
судово-психіатричної експертизи
Комунального закладу
«Дніпропетровська клінічна
псіхіатрична лікарня»
Дніпропетровської обласної ради» не є
належним доказом в розумінні ст.59 ЦПК
України щодо недієздатності ОСОБА_5

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що представник органу опіки та
піклування підтвердив звернення
ОСОБА_6 із заявою про призначення його
опікуном, не можуть бути взяті до уваги,
оскільки суд правильно виходив з того,
що на день ухвалення рішення в
матеріалах справи відсутні подання та
висновок органу опіки та піклування
про призначення ОСОБА_6 опікуном.

Твердження в апеляційній скарзі про
неправомірність визнання по справі
зацікавленими особами Публічне
акціонерне товариство «ПроКредит
Банк» та Публічне акціонерне
товариство «УкрСиббанк» не можуть бути
взяті до уваги, оскільки від питання
щодо виникнення недієздатності у
ОСОБА_5 залежить вирішення питань щодо
правочинів, укладених за участю ОСОБА_5,
а тому з метою захисту прав інших
учасників цих правовідносин, суд
обгрунтовано залучив до участі у
справі зазначені банки, з якими ОСОБА_5
укладав відповідні правочини, у тому
числі щодо отримання кредитних
коштів(а.с.115-127).

Доводи апеляційної скарги про
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, неналежну оцінку
доказів, не можуть бути взяті до уваги,
оскільки суд повно та всебічно з'ясував
обставини справи, дослідженим доказам,
у тому числі акту №40 від 10 жовтня 2013
року стаціонарної
судово-психіатричної експертизи
Комунального закладу
«Дніпропетровська клінічна
псіхіатрична лікарня»
Дніпропетровської обласної ради»,
показанням свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 щодо
поведінки ОСОБА_5, суд дав оцінку
відповідно до положень ст.212 ЦПК
України.

Посилання в апеляційній скарзі на
необгрунтованість висновків суду про
відмову в задоволенні заяви про
визнання особи недієздатною та на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права безпідставні,
оскільки висновки суду першої
інстанції є достатньо обгрунтованими і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами.

Рішення суду першої інстації
відповідає обставинам справи та нормам
діючого законодавства, що регулюють
встановлені правовідносини, наведені в
апеляційній скарзі доводи не
спростовують висновки суду про
відсутність підстав для задоволення
заяви ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_5
недієздатним.

Підстав для скасування рішення суду
першої інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2,
представника ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Ленінського районного
суду м.Дніпропетровська від 23 жовтня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий-

Судді-