АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 211/124/13-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Номер провадження 22-ц/774/3/К/14
Доповідач - Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області

в складі : головуючого судді:
Митрофанової Л.В.

суддів:
Остапенко В.О., Савіної Г.О.

при секретарі:
Булах К.А.

за участі: відповідача ОСОБА_2 та його
представника ОСОБА_3;

представника ПАТ КБ «ПриватБанк» -
Подолінного Романа Георгійовича

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Кривому Розі
цивільну справу за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_2 та його
представника ОСОБА_3 на рішення
Довгинцівського районного суду м.
Кривого Рогу від 11 листопада 2013 року по
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
звернення стягнення.

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2011 року Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк
«ПриватБанк» (далі Банк) звернулось з
позовом до ОСОБА_2 і після уточнення
позовних вимог просило в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором № KRР0АN20150037 від 06.06.2007 року - в
розмірі 66777,45 грн. вилучити предмет
застави та передати його у заклад
(володіння) позивачу, звернути
стягнення на предмет застави
автомобіль Maple, модель: C51, рік випуску:
2006, тип ТЗ: легковий, № кузова/шасі:
НОМЕР_3, реєстраційний номер: НОМЕР_2, що
належить на праві власності ОСОБА_2,
шляхом продажу вказаного автомобіля
Публічним акціонерним товариством
комерційним банком «ПриватБанк» з
укладанням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, зі
зняттям вказаного автомобіля з обліку
в органах ДАІ України, а також наданням
ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу, та
стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку "Приватбанк"
державне мито у розмірі 667,77 грн. та
витрати на інформаційно-технічне
забезпечення - 120 грн.

Рішенням суду від 11.11.2013 року, в
якому виправлено описки ухвалою суду
від 10.12.2013 року, позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості
за договором № KRР0АN20150037 від 06.06.2007 року
- в розмірі 66777,45 гривень:

Вилучено у ОСОБА_2 та передано його у
заклад ( володіння) ПАТ КБ «ПриватБанк»
предмет застави, а саме автомобіль Maple,
модель: C51, рік випуску: 2006, тип ТЗ:
легковий, № кузова/шасі: НОМЕР_3,
реєстраційний номер: НОМЕР_2, що
належить на праві власності ОСОБА_2
(АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1);

Звернуто стягнення на предмет застави
автомобіль Maple, модель: C51, рік випуску:
2006, тип ТЗ: легковий, № кузова/шасі:
НОМЕР_3, реєстраційний номер: НОМЕР_2, що
належить на праві власності ОСОБА_2,
шляхом продажу вказаного автомобіля
ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від
імені відповідача договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, зі зняттям
вказаного автомобіля з обліку в
органах ДАІ України, а також наданням
ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
"Приватбанк" державне мито у розмірі
667,77 гривень та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення - 120
грн.

В апеляційній скарзі відповідач
та його представник просять рішення
суду скасувати і ухвалити нове рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог, посилаючись на те, що позивачем
протизаконно в односторонньому
порядку підвищено відсоткову ставку по
кредиту, судом не враховано, що з червня
2007 року відповідач сплатив значні
кошти за кредитним договором, штрафні
санкції по кредиту нараховані
безпідставно, оскільки відповідач
фактично виконав свої зобов'язання
перед позивачем, а саме в повному
обсязі сплатив суму кредиту.

Крім того суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про звернення
стягнення на предмет застави, оскільки
строк виконання зобов'язання за
кредитним договором не настав, а
звернення стягнення в рахунок
погашення відсотків не допускається.

Також судом першої інстанції не
враховано, що порушення зобов'язання
сталося з вини позивача, а не
відповідача, який в односторонньому
порядку збільшив розмір відсоткової
ставки, в зв'язку із чим судом не
застосовано вимоги ст. 616 ЦК України.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявленого позовну, доводів
апеляційної скарги та заперечень на
неї, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Суд вірно встановив обставини справи,
дав їм належну оцінку і обґрунтовано,
відповідно до норм матеріального та
процесуального закону, задовольнив
позовні вимоги позивача.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ
"ПриватБанк" суд першої інстанції
виходив з умов кредитного договору.

Судом встановлено, що 06.06.2007 року між
ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 був
укладений Кредитний договір №
KRР0АN20150037, відповідно до якого
відповідач отримав кредит у розмірі 65
545, 63 гривень, зі сплатою відсотків за
користування кредитом ( а.с.9-12).

06.06.2007 року між позивачем та ОСОБА_2 був
укладений Договір застави рухомого
майна. Згідно Договору застави в
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором банком прийнято в
заставу автомобіль Maple, модель: C51, рік
випуску: 2006, тип ТЗ: легковий, №
кузова/шасі: НОМЕР_3, реєстраційний
номер: НОМЕР_2, що належить на праві
власності ОСОБА_2 ( а.с.10-12).

Відповідач взяті на себе зобов'язання
перед позивачем за кредитним договором
в повному обсязі не виконав, внаслідок
чого станом на 19.08.2011 року утворилась
заборгованість у розмірі 66777,45 грн., а
саме заборгованість за кредитом - 47229,57
грн., заборгованість по процентам за
користування кредитом - 17486,34 грн.,
заборгованість по комісії за
користування кредитом - 353,20 грн., пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором - 1708,34 грн.
(а.с.5-6).

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору у
встановлені строки і боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти, позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти) у такій самій
сумі, що були передані йому
позикодавцем у строк та в порядку, що
встановлені договором, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 цього
кодексу.

Виходячи з положень
ст.ст.526,527,530,629,1049,1050,1054 ЦК України суд
першої інстанції обґрунтовано дійшов
висновку про задоволення вимог
позивача.

Доводи відповідача та його
представника в апеляційній скарзі про
те, що позивачем протизаконно в
односторонньому порядку підвищено
відсоткову ставку по кредиту є
необґрунтованими, оскільки відповідно
до п.2.3.1 Кредитного договору № KRР0АN20150037
від 06.06.2007 року Банк має право в
односторонньому порядку збільшувати
розмір відсоткової ставки за
користування Кредитом у разі зміни
кон'юнктури ринку грошових ресурсів в
Україні, а саме: зміни курсу долара США
до гривні більше ніж на 10% у порівняні з
курсом долара США до гривні,
встановленого НБК на момент укладення
цього Договору; зміни розміру
відрахувань у страховий (резервний)
фонд або зміни середньозваженої ставки
за кредитами банків країни у
відповідній валюті (за статистикою
НБУ).

При цьому Банк надсилає Позичальникові
письмове повідомлення про зміну
відсоткової ставки протягом 7-ми
календарних днів з дати, коли змінена
відсоткова ставка набирає чинності.

Збільшення відсоткової ставки Банком у
вищевказаному порядку можливе в межах
кількості пунктів, на яке збільшилася
ставка НБУ, розмір відрахувань у
страховий фонд, середньозважена ставка
за кредитами або пропорційно
збільшенню курсу долара США.

Відповідно до вимог ст. 651 ЦК України
сторони погодили, що при настанні
будь-якої із обставин, передбачених цим
пунктом договору, кредитор може
збільшити розмір процентної ставки за
договором у наступному порядку, а саме:
кредитор не пізніше за 7 календарних
днів до дня зміни розміру процентної
ставки в сторону збільшення повідомляє
позичальника про встановлення нової
процентної ставки, із зазначенням її
розміру та дати початку дії такої
ставки, шляхом направлення поштою
відповідного рекомендованого листа за
адресою позичальника, що вказана у
цьому договорі, або за іншою адресою,
яку позичальник письмово повідомив
кредитору при зміні адреси; такий новий
розмір процентної ставки за цим
договором починає застосовуватись з
дати, що буде вказана у повідомленні
кредитору до позичальника без
укладення сторонами відповідної угоди
про внесення змін до цього договору.

З огляду на викладене, договір вже
змінено і за фактом односторонньої
зміни процентної ставки банк
повідомляє позичальника.

Таким чином п. 2.3.1 Кредитного договору
визначено, що сторони домовились, що за
умови цього договору може бути
встановлений новий розмір процентної
ставки за користування кредитом у разі
настання будь-якої із обставин,
передбачених цим пунктом.

Також необґрунтованими є доводи
апеляційної скарги про те, що судом не
враховано, що з червня 2007 року
відповідач сплатив значні кошти за
кредитним договором, штрафні санкції
по кредиту нараховані безпідставно,
оскільки відповідач фактично виконав
свої зобов'язання перед позивачем, а
саме в повному обсязі сплатив суму
кредиту.

Так, відповідно до п. 3.3 Кредитного
договору кошти, отримані від
Позичальника для погашення
заборгованості за Кредитним договором,
насамперед направляються для
відшкодування витрат/збитків Банку
згідно пп 2.2.9,2.3.8 цього Договору, далі -
пені згідно з розділом 4 цього Договору,
далі - простроченої комісії за
Кредитом, далі - простроченої
винагороди, далі - прострочених
відсотків, далі - простроченої
заборгованості за кредитом, частина
суми що залишилася направляється на
погашення заборгованості за кредитом,
далі - комісії, далі - винагороди, далі -
відсотків, далі - кредиту.

Таким чином, відповідно до п. 3.3
Кредитного договору, сторони узгодили
порядок розрахунків за вказаним
договором, та Банком, відповідно до
вказаного пункту договору, проводились
зарахування сплачених відповідачем
сум.

Спростовуються умовами кредитного
договору та вимогами чинного
законодавства доводи апеляційної
скарги про те, що суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про
звернення стягнення на предмет
застави, оскільки строк виконання
зобов'язання за кредитним договором не
настав, а звернення стягнення в рахунок
погашення відсотків не допускається.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, одною з
форм судового захисту цивільних прав
та інтересів є примусове виконання
обов'язку в натурі.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про
заставу», за рахунок заставленого
майна заставодержатель має право
задовольнити свої вимоги в повному
обсязі, що визначаються на момент
фактичного задоволення,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, якщо в момент настання терміну
виконання зобов'язання. забезпеченого
заставою, воно не буде виконано.

Оскільки відповідач умови кредитного
договору належним чином не виконував, у
зв'язку із чим виникла заборгованість
за сумою кредиту, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про те, що
позивач має право звернення стягнення
на предмет застави.

Статтею 44 Закону України «Про заставу»
передбачено, що якщо заставодавець
всупереч вимогам закону чи договору не
передасть предмет застави у володіння
заставодержателю, наприклад, у разі
закладу, то заставодержатель вправі
звернутись з позовом про передачу
заставленого майна у його володіння
незалежно від настання терміну
виконання зобов'язання, забезпеченого
заставою.

Таким чином, вимога позивача щодо
виконання відповідачем зобов'язання в
натурі є обґрунтованою та відповідає
вимогам ст.ст. 19, 20 Закону України " Про
заставу " та ст.ст, 25, 26, 28 Закону України
" Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень ".

Посилання в апеляційні скарзі на те, що
договір застави автомобіля
нотаріально не посвідчений не можуть
бути підставою для скасування рішення,
оскільки на момент укладення договору
06.06.2007 року ст. 13 Закону України «Про
заставу» не передбачала обов'язкове
його нотаріальне посвідчення.

Отже, на думку колегії суддів,
вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції в досить повному обсязі
встановив права і обов'язки сторін,
обставини по справі, перевірив доводи і
дав їм правову оцінку, ухвалив рішення
яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що підстав, передбачених
законом, для скасування рішення суду
немає, а тому апеляційна скарга
підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2
та його представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного
суду м. Кривого Рогу від 11 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: