Провадження №2/592/183/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року Ковпаківський районний
суд м. Суми в складі:

головуючого -судді - Черних О.М.

при секретарі -П'янтківському А.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Суми цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства «Українська
транспортна страхова компанія» про
захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ:

05 листопада 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ПрАТ «Українська
транспортна страхова компанія» в якому
просив стягнути з відповідача на його
користь пеню за несвоєчасну сплату
страхового відшкодування в розмірі 386
грн. 40 коп., три проценти річних від
простроченої суми за прострочення
виконання грошового зобов'язання в
розмірі 297 грн. 02 коп. та моральну шкоду
в розмірі 5000 грн.

Представник позивача, в судове
засідання не з'явився про час і місце
розгляду повідомлений належним чином,
надав заяву, в якій просив справу
розглядати у його відсутність,
наполягав на задоволенні позову в
повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився про час і місце
розгляду повідомлений, надав
заперечення в якому просив відмовити в
задоволенні позову, посилаючись на те,
що виплата страхового відшкодування
була здійснена страхувальнику вчасно,
тобто ПрАТ «Українська транспортна
страхова компанія» не було допущено
жодних порушень умов договору
страхування.

Суд, дослідивши матеріали справи
вважає, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
страхування», страхування - це вид
цивільно - правових відносин щодо
захисту майнових інтересів фізичних
осіб та юридичних осіб у разі настання
певних подій (страхових випадків),
визначених договором страхування.

Згідно зі ст. 979 ЦК України, у
відповідності до договору страхування
одна сторона (страховик) зобов'язується
в разі настання страхового випадку
виплатити другій стороні
(страхувальнику, або іншій особі,
визначеній договором, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

З аналізу цих норм та положень ст. 527 ЦК
України щодо свободи договору витікає,
що при настанні страхового випадку
правовідносини між сторонами
регулюються виключно умовами
укладеного між ними договору
страхування.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону
України «Про страхування» договір
страхування - це письмова угода між
страхувальником і страховиком, згідно
з якою страховик бере на себе
зобов'язання у разі настання
страхового випадку здійснити страхову
виплату страхувальнику або іншій
особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

Між страховиком ПрАТ «Українська
транспортна страхова компанія» та
страхувальником ОСОБА_1 26 червня 2012
року укладено договір добровільного
страхування медичних витрат осіб, що
виїжджають за кордон серії Т2 № 352305, з
строком дії з 01.07.2012 р. до 01.09.2012 року, з
визначенням страхової суми у розмірі 30
000 Євро. Згідно п. 2.4 , п. 9. 1 умов
договору , одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові)
витрати на лікування та інші послуги,
відповідно до умов страхування,
зазначених в договорі, в межах
страхової суми та лімітів
відшкодування. Так, застрахованій
особі надаються і відшкодовуються
послуги та допомоги, пов'язані : з
транспортуванням в разі необхідності
до найближчої лікарні або до медичного
пункту ; наданням невідкладної
медичної допомоги; надання
стаціонарної допомоги в медичних
закладах у зв'язку з гострою
необхідністю, що викликана погіршенням
стану здоров'я в результаті нещасного
випадку, раптового захворювання або
загострення хронічного захворювання,
що становить загрозу життю
застрахованої особи : оплата ліків і
придбаних за рецептом лікаря, що
здійснюється на підставі
пред'явленого рахунку, необхідних для
надання невідкладної медичної
допомоги.

Згідно п. 2.1.1 договору, страхове
відшкодування здійснюється при
наявності страхових випадків і до
якого відноситься погіршення стану
здоров'я застрахованої особи
внаслідок нещасного випадку, раптового
захворювання або загострення
хронічного захворювання , що становить
загрозу життю.

Пункт 3.1.3 договору передбачає
виникнення подій, які не відносяться до
страхових випадків і відшкодування не
виплачується, до яких / подій /
відноситься наявність хвороби, на яку
застрахована особа захворіла до
набуття чинності договору, уродженими
пороками.

08.07.2012 року під час перебування в
Німеччині з позивачем стався
страховий випадок і 30.07.2012 року позивач
звернувся до відповідача з заявами про
виплату страхового відшкодування,
додавши всі необхідні документи, але
08.08.2012 року отримав листа відповідача
про відмову у виплаті грошових сум у
зв'язку з тим, що відповідно до п. 4.1.3. і
п. 4.2.5, п. 4.2.19 «Правил страхування» ,
страховими випадками не визнаються
події, якщо вони пов'язані з хворобою,
на яку застрахована особа захворіла до
набуття чинності договору
страхування, а також страховик не
несе відповідальність по
відшкодуванню витрат на догляд,
пов'язаний з діагностикою та
лікуванням природних, хронічних
захворювань і хвороб, що почались ще
під час перебування у місці постійного
проживання, на лікування психічних
розладів чи захворювань .

В той же час, підстави відмови
страховика у здійсненні страхової
виплати, які визначені договором, мають
відповідати положенням ЦК України та
законодавству із страхування, оскільки
саме таке застереження міститься в ч. 2
ст. 991 ЦК та ч.2 ст. 26 Закону України «Про
страхування»

ОСОБА_1, не погодившись з відмовою
звернувся до суду з позовною заявою про
стягнення страхового відшкодування і
рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 28 лютого 2013 року, яке
було ухвалою Апеляційного суду
Сумської області від 25 квітня 2013 року
залишено без змін стягнуто з
відповідача ПрАТ «Українська
транспортна страхова компанія» на
користь ОСОБА_1 9139 грн. страхового
відшкодування.

Як вбачається з наданих відповідачем
документів 10 жовтня 2013 року позивач
звернувся до відділу державної
виконавчої служби Голосіївського
районного управління юстиції з заявою
про відкриття виконавчого провадження
і 11 жовтня 2013 року старшим державним
виконавцем винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження, яку
відповідач отримав 27 листопада 2013 року.
Згідно копії платіжного доручення № 6065
ПрАТ «Українська транспортна страхова
компанія» сплатила на користь ОСОБА_1
9139 грн. (а.с. 41-45)

Згідно чинного законодавства, при
настанні страхового випадку страховик
зобов'язаний здійснити страхову
виплату або виплату страхового
відшкодування у передбачений
договором строк та страховик несе
майнову відповідальність за
несвоєчасне здійснення страхової
виплати (страхового відшкодування)
шляхом сплати страхувальнику
неустойки (штрафу, пені), розмір якої
визначається умовами договору
страхування або Закону України «Про
страхування» /пункт 3 частина 1 статті
20/.

Отже страховик був зобов'язаний при
настанні страхового випадку здійснити
виплату страхового відшкодування на
умовах і в строки визначені Договором.

Позивач вжив конкретних заходів, які
передбачені чинним законодавством
України у сфері страхування та надав
відповідачу всіх необхідних
документів, які дали страховику
можливість дізнатися, чи є ця подія
страховим випадком та не вплинути на
його обов'язок виплатити страхове
відшкодування.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковий для
виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 526, 611 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору. У
разі порушення зобов'язання настають
наслідки, встановлені договором або
законом.

Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання,
що передбачено ч . 1 ст. 625 ЦК України.

За таких обставин суд приходить до
висновку про порушення відповідачем
ПрАТ «Українська транспортна страхова
компанія» своїх зобов'язань за
договором страхування серії Т2 № 352305
від 26 червня 2012 року укладеним з ОСОБА_1,
які полягають у неправомірній відмові
у здійсненні страхового відшкодування.
Згідно ст.979 ЦК України за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 992 ЦК України, у разі
несплати страховиком страхувальникові
або іншій особі страхової виплати
страховик зобов'язаний сплатити
неустойку в розмірі, встановленому
договором або законом.

Відповідно до п. 5.5.2 договору за
несвоєчасне або неналежне виконання
зобов'язань за договором Страховик
несе відповідальність шляхом сплати
пені у розмірі 0,01% від суми, належної до
виплати за кожен день прострочення
платежу, але не більше подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла у період,
за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України пенею
є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

У той же час, пеню за прострочення
виконання зобов'язань слід
обраховувати з дати відмови ПрАТ
«Українська транспортна страхова
компанія» у здійсненні страхової
виплати - з 08.08.2012 року по 29.11.2013 року,
оскільки страховик згідно п.2.10.3.6
договору страхування має право
відстрочити виплату страхового
відшкодування до з'ясування всіх
обставин справи. З огляду на це
відповідач зобов'язаний сплатити
позивачу пеню за період прострочення з
08.08.2012 року по 29.11.2013 року (за формулою
пеня = С+РП*Д:100).

Таким чином пеня складає 383 грн. 83 коп.
(9139 грн. *0,01*420:100)

Проте, суд вважає, необґрунтованими та
безпідставними вимоги позову щодо
стягнення 3 % річних, оскільки
правовідносини, на які посилається
позивач та які регулюються ст. 625 ЦК
України, виникають між боржником і
кредитором, а спірні правовідносини
які виникають із договору страхування,
мають статус сторін договору як
страхувальник і страховик. Тому ця
норма не регулює правовідносини
страхування.

Вирішуючи позовні вимоги про
відшкодування моральної шкоди, суд
вважає що позовні вимоги в цій частині
також задоволенню не підлягають.

Зокрема, пунктом 4 ст. 611 ЦК України
передбачено, що при порушенні
зобов'язань настають правові наслідки,
встановлені договором або законом,
зокрема відшкодування збитків і
моральної шкоди.

Договором страхування, укладеним між
страховиком ПрАТ «Українська
транспортна страхова компанія» та
страхувальником ОСОБА_1 26 червня 2012
року не передбачено відшкодування
моральної шкоди у зв'язку з порушенням
будь-якою із сторін умов цього
договору.

Законом України «Про страхування» не
передбачено відшкодування моральної
шкоди у разі порушення сторонами умов
договору страхування, а згідно з
пунктом 5 частини 1 ст. 4 Закону України
«Про захист прав споживачів»
відшкодуванню підлягає лише моральна
шкода, завдана небезпечною для життя і
здоров'я людей продукцією, у випадках,
передбачених законодавством.

Таким чином, підстави для
відшкодування позивачу відповідачем
моральної шкоди, завданої у зв'язку з
несвоєчасною виплатою частини
страхового відшкодування в сумі 5000 грн.
відсутні.

Керуючись ст.ст.10,11,60,208,213-215,218 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства «Українська
транспортна страхова компанія» про
захист прав споживачів - задовольнити
частково.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Українська транспортна
страхова компанія» на користь пеню за
прострочення страхового відшкодування
ОСОБА_1 в розмірі 383 грн. 83 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Українська транспортна
страхова компанія» на користь держави
судові витрати , що становить 229 грн. 40
коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
О.М. Черних