У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Кузнєцова В.О.,
Суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової
Г.І.,Мартинюка В.І., Остапчука Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду
Донецької області від 27 вересня 2013
року,-

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство
«Комерційний банк «Приватбанк» (далі
по тексту - ПАТ «КБ «Приватбанк»)
звернулось до суду із позовом до ОСОБА_6
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, посилаючись на те,
що 21 серпня 2006 року останній отримав
кредит в розмірі 4 000,00 грн у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 48 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Станом на 12 березня 2013 року за ОСОБА_6
наявна заборгованість за картковим
рахунком в сумі 22 598,01 грн з урахуванням
штрафу та відсотків за користування
кредитом.

Оскільки боржник належним чином не
виконував свої зобов'язання по оплаті
передбачених кредитним договором
платежів, позивач звернувся до суду з
вказаним позовом.

Рішенням Єнакіївського міського суду
Донецької області від 18 липня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 27 вересня 2013 року
рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове про
задоволення позовних вимог. Стягнуто з
ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором в розмірі 22 598 01
грн. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати вказане вище рішення суду
апеляційної інстанції та направити
справу на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції, посилаючись на
неправильне застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга ОСОБА_6 підлягає
задоволенню, з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив із
того, що відсутні підстави для
задоволення позовних вимог про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, оскільки банком не було
надано доказів укладення між ним та
ОСОБА_6 кредитного договору (оригіналу
договору).

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове про
задоволення позовних вимог,
апеляційний суд виходив із того, що
ОСОБА_6 на виконання умов кредитного
договору отримав від позивача кошти в
розмірі 4 000,00 грн, однак в подальшому
порушив умови договору щодо виконання
зобов'язання з повернення кредитних
коштів, а тому відповідно до ст. ст. 526,
536, 1054 позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Згідно з вимогами ст.ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим та відповідати на
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються ; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судове рішення апеляційної інстанції
не відповідає цим вимогам.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Судом встановлено, що 21 серпня 2006 року
між ЗАТ «КБ «ПриватБанк»
(правонаступником якого є ПАТ «КБ
«ПриватБанк») та ОСОБА_6 був укладений
договір про надання банківських
послуг, згідно якого ОСОБА_6 отримав
кредит у розмірі 4 000,00 грн у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
із користування кредитом у розмірі 48 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Тобто, в даному випадку
строк дії картки обмежується строком
дії картки, який визначений серпнем 2007
року.

ПАТ «КБ «Приватбанк» звернулось до
суду з вимогами про стягнення
кредитної заборгованості у березні 2013
року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
( ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції, перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, в порушення зазначених
вимог закону, не звернув уваги на те, що
ОСОБА_6 звертався до суду першої
інстанції з заявою про застосування
позовної давності та не розглянув її, у
зв'язку з чим прийшов до передчасного
висновку щодо задоволення позовних
вимог.

Крім того, всупереч вимогам ст. 10 ЦПК
України, апеляційний суд не вжив всіх
заходів необхідних для всебічного і
повного з'ясування обставин справи, а
саме, не перевірив доводів ОСОБА_6 про
те, що він не підписував анкету-заяву
про видачу кредитної картки.

За таких обставин, визнати ухвалене
судове рішення законним і
обґрунтованим не можна, тому воно
підлягає скасуванню з передачею справи
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Донецької
області від 27 вересня 2013 року скасувати
і передати справу на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді: Т.Л.
Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова
Д.О. Остапчук