Справа № 297/2572/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2014 року
м. Берегово

Берегівський районний суд
Закарпатської області в складі:

головуючого Ільтьо І. І.,

при секретарі Куні О. І.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,
відповідача ОСОБА_2 та його
представника ОСОБА_3, розглянувши в
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої злочином,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, завданої злочином.

Позов мотивовано тим, що вироком
Берегівського районного суду від
05.03.2014 року ОСОБА_2 визнано винним у
злочині, передбаченому ч. 1 ст. 121 КК
України та призначено покарання у виді
позбавлення волі на строк 6 років три
місяці, даний вирок апеляційним судом
Закарпатської області в частині
розв'язання цивільного позову
скасовано, а справу у цій частині
направлено на новий судовий розгляд.

Вказаним вироком суду встановлено, що 18
вересня 2010 року, приблизно о 2-ій годині
30-ій хвилині, знаходячись в
розважальному закладі «К-2» на вул.
Арпада, 130 в с. Дийда, Берегівського
району, Закарпатської області та
перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння, під час сварки, яка виникла
між ним та потерпілим ОСОБА_4, умисно
наніс останньому удар пляшкою в
область правої сторони обличчя, в
результаті чого спричинив тілесні
ушкодження у вигляді рваної рани
рогівки, відшарування сітківки, афакії,
які згідно висновку судово-медичної
експертизи №293 від 25.10.2010 року
відноситься до тяжких тілесних
ушкоджень, як таких, що викликали
тривалий розлад здоров'я, пов'язаний із
стійкою втратою працездатності, не
менш ніж на одну третину. Внаслідок
отриманих пошкоджень, він втратив
повністю зір на одне око, незважаючи на
те, що він звертався до різних лікарів -
спеціалістів Угорщини, Австрії та
України, було проведено декілька
операцій, однак все було марно, надії на
оздоровлення немає. В результаті
перенесених операцій та на відновлення
здоров'я позивач витратив 50 000 гривень.

Крім того, злочином йому було завдано
моральної шкоди, яка полягає в тому, що
його умисно зроблено калікою, що
призвело до погіршення стану здоров'я,
що потребує тривалого відновлення і
постійне реабілітаційне лікування.
Його життя докорінно змінилось,
порушився нормальний ритм життя,
нормальні життєві зв'язки і вимагає
додаткових зусиль для організації
подальшого життя. Нещодавно від
влаштувався на престижну роботу, після
чого отримав посаду заступника
митниці, однак з втратою зору, його
перевели на нижчу посаду з забороною
носити зброю. Заподіяну йому моральну
шкоду він оцінив в 100 000 грн.. Також ним
були понесені витрати на правову
допомогу в сумі 1600 грн..

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав за обставин
викладених в ньому, просив позов
задовольнити.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні позовні вимоги в
частині відшкодування моральної шкоди
визнали частково, а саме в розмірі 100 000
грн., та заперечували проти задоволення
позову в частині стягнення
матеріальної шкоди, оскільки жодного
доказу позивачем суду надано не було.

Заслухавши представників сторін,
відповідача та свідка, дослідивши
матеріали цивільної та кримінальної
справи, оцінивши докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку
про часткове задоволення позову, з
наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлені
наступні факти та відповідні їм
правовідносини.

Вироком Берегівського районного суду
від 05.03.2014 року ОСОБА_2 визнано винним у
злочині, передбаченому ч.1 ст. 121 КК
України та призначено покарання у виді
позбавлення волі на строк 6 років три
місяці, даний вирок апеляційним судом
Закарпатської області в частині
розв'язання цивільного позову
скасовано, а справу у цій частині
направлено на новий судовий розгляд в
порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 61 ч.4 ЦПК України,
вирок у кримінальній справі
обов'язковий для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено вирок
суду з питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Згідно висновку експерта № 293 від 25.10.2010
року встановлено, що вироком
Берегівського районного суду від 05.03.2014
року у ОСОБА_4 виявлено тілесні
ушкодження у вигляді рваної рани
рогівки, відшарування сітківки, афакії.
які по степені тяжкості ушкодження
відносяться до тяжких тілесних
ушкоджень, як таких, що викликали
тривалий розлад здоров'я, пов'язаний із
стійкою втратою працездатності, не
менш ніж на одну третину (к/с т.1 а.с. 68-70).

Відповідно до амбулаторних медичних
карток ОСОБА_4 було прооперовано та
згідно протоколу операції, об'єднали
сльозові канали, після чого видалили
необхідні частини райдужної оболонки
ока, поставили шви райдужної оболонки
ока з метою утворення зіниці (к/с т. 1 а.с.
41-52).

Згідно ст. 55 Конституції України
кожному гарантовано право на судовий
захист від протиправних посягань на
честь і гідність, життя і здоров'я,
особисту свободу і майно. Кожна особа,
яка потерпіла від злочину, має право
звернутися до суду з позовом до
порушника її прав про відшкодування
завданої шкоди.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується у повному
обсязі особою, яка її завдала.

В своїй позовній заяві позивач просить
стягнути з відповідача 50 000 грн.
матеріальної шкоди завданої йому
внаслідок вчинення злочину, проте в
матеріалах цивільної та кримінальної
справи відсутні докази, які
підтверджують розмір витрат понесених
позивачем ОСОБА_4 на його лікування.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що в частині позову про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
матеріальної шкоди в сумі 50000 грн. слід
відмовити за недоведеністю позовних
вимог.

Згідно із ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав, яка полягає у душевних
стражданнях в зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів.

Щодо вимог позивача в частині
відшкодування моральної шкоди,суд
зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 Постанови № 4
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності, прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку із незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
явищ.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого, або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Моральна шкода визначається незалежно
від майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню та не пов'язана з
розміром цього відшкодування.

Позивач безумовно зазнав моральних
страждань, що полягає у фізичних та
душевних стражданнях, оскільки позивач
зазнав каліцтва, зовнішнє не виглядає
як повноцінна людина, не має можливості
працювати на тій посаді, яку раніше
займав, тому на підставі ст. 1167 ЦК
України така шкода має бути
відшкодована. Втім заявлений розмір
такого відшкодування, зважаючи на
обставини справи, підлягає до
часткового задоволення.

З урахуванням наведених норм права та
встановлених судом обставин справи,
виходячи з принципів розумності та
справедливості, а також матеріального
становища відповідача, суд вважає
розумним і справедливим зменшити
розмір морального відшкодування шкоди
до 80000 (вісімдесят тисяч) грн..

Суд вважає, що вимоги позивача ОСОБА_4
про стягнення з ОСОБА_2 на його користь
понесених ним витрат на правову
допомогу підлягають задоволенню в
розмірі, підтвердженому фінансовим
документом (а.с. 3), в сумі 1600 грн..

Що стосується судових витрат, то
позивач при зверненні до суду був
звільнений від сплати судового збору, а
тому відповідно до положень ч.3 ст. 88 ЦПК
України, якщо позивача звільнено від
сплати судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог про
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 23, 1166, 1167, ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61
ч.4, 88, 209, 212, 213, 214, 215- 218 ЦПК України, ст. 56
КПК Україна, Постановою № 4 Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої злочином
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4,
мешканця АДРЕСА_2 моральну шкоду у
розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) грн. та
1600 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок
три) грн. 60 коп.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Ільтьо І.
І.