АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/703/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Новік Л.М. Доповідач - Петешенкова
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Петешенкової М.Ю.

суддів - Дерев'янка
О.Г., Черненкової Л.А.,

при секретарі - Кириченко
М.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Синельниківського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 13
листопада 2013 року по цивільній справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя
особа: ОСОБА_2 про визнання права
власності в порядку спадкування за
законом, за зустрічним позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_2 про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом, за позовом
третьої особи ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя
особа: Василівська сільська рада
Синельниківського району
Дніпропетровської області, ОСОБА_3 про
визнання права власності на частину
житлового будинку в порядку
спадкування за законом, -

В С
Т А Н О В И Л А:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що після смерті
батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року, відкрилася спадщина у вигляді
приватизованої земельної ділянки,
грошових внесків, яку вона прийняла.
Заповіту батько не залишив, всі
спадкоємці першої черги, а саме: мати
ОСОБА_6, сестри ОСОБА_2, ОСОБА_7 та брат
ОСОБА_8 відмовились від прийняття
спадщини на її користь.

До складу спадщини, що відкрилася після
смерті батька, входить житловий
будинок, розташований за адресою:
АДРЕСА_1, який вона у спадщину не
прийняла через відсутність документів,
підтверджуючих право власності
померлого ОСОБА_5, про що нотаріусом
було складено постанову.

Оскільки про існування договору
купівлі-продажу житлового будинку від
09 травня 1955 року, укладеного між
батьком ОСОБА_5 та ОСОБА_9, на підставі
якого батько володів будинком їй не
було відомо, просила визнати за нею
право власності у порядку спадкування
за законом на 1/2 частину житлового
будинку з господарськими будівлями за
адресою: АДРЕСА_1.

Не погодившись з позовними вимогами,
відповідач звернувся до суду з
зустрічною позовною заявою, мотивуючи
свої вимоги тим, що за вищевказаною
адресою більше 10 років мешкала та була
зареєстрована дочка померлих та його
мати ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2
року. Оскільки вона була зареєстрована
за цією адресою та постійно проживала
разом з спадкодавцями, то на час
відкриття спадщини у розумінні вимог
ст.1268 ЦК України, вона прийняла
спадщину, але не оформила свої спадкові
права.

Ще при житті його матері після смерті
його діда ОСОБА_5, його жінка ОСОБА_6 та
їхні діти, а саме: мати ОСОБА_7, сестри
ОСОБА_3 і ОСОБА_2 домовилися, що земельна
ділянка (пай), грошові збереження, які
залишилися після смерті діда ОСОБА_3
оформить в порядку спадкування на своє
ім»я. При цьому всі відмовляються від
паю та грошових внесків на користь
ОСОБА_3 Земельну ділянку (пай), грошові
збереження, які належали діда жінці
ОСОБА_6, за її заповітом оформляються на
ОСОБА_3, а його матері залишиться
будинок та земельна ділянка,
призначена для його обслуговування.

Житловий будинок був побудований ще в
1929 році та потім розбудовувався в 1995, 2003
pоках та використовувався всі ці 74 роки.
Він був куплений його померлим дідом
ОСОБА_5, про що свідчить договір від 09
травня 1955 року, де вказано, що цей уже
збудований будинок він купив у ОСОБА_9
На час оформлення цього договору
купівлі-продажу він був одружений з
ОСОБА_6 Цей договір купівлі-продажу
будинку та розписка про отримання
грошей за нього були посвідчені
головою та секретарем Василівської
сільської ради, що не перечило на той
час інструкції МКГ УРСР від 23 серпня 1952
року «Про порядок обміру земель і
реєстрації документів на право
користування земельними ділянками та
домоволодіннями». Але за своє життя дід
право власності на будинок не
переоформив та інше не отримав, а лише
згодом ще і в липні 1995 року
приватизував земельну ділянку
розміром 0,41, яка згідно державного акту
на право власності на землю серії ДП СВ
№001202 від 26 липня 1995 pоку, призначена для
обслуговування будинку та ведення
підсобного господарства.

Оскільки заяву про відмову від
прийняття спадщини за цей час він до
нотаріальної контори не подавав та має
бажання прийняти спадщину, яка йому
належить через спадкову трансмісію
згідно ст.1276 ЦК України після смерті
матері, просив суд визнати за ним право
власності на 1/2 частину житлового
будинку з господарськими будівлями,
які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті його матері ОСОБА_7

Третя особа ОСОБА_2 звернулася до суду з
самостійним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер
її батько ОСОБА_5 Спадкоємцями першої
черги за законом на день його смерті
були: його дружина ОСОБА_6, та їх спільні
діти: вона ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 і
ОСОБА_8 Спадщина після смерті батька
складалась з земельної ділянки (паю) у
розмірі 7,930 га, грошових внесків та 1 / 2
частина житлового будинку з
господарськими будівлями за адресою:
АДРЕСА_1, та 1/2 частини приватизованої
земельної ділянки площею 0,41 га для
обслуговування вказаного житлового
будинку.

Вказаний житловий будинок та земельна
ділянка належали її батькам на праві
спільної сумісної власності подружжя.
Земельну ділянку (пай) у розмірі 7,930 га
та грошові внески успадкувала її
сестра ОСОБА_3 Інші спадкоємці ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відмовились від
прийняття своїх часток у спадщині
після смерті спадкодавця на користь
ОСОБА_3 шляхом подання відповідних
заяв. Проте, вона такої заяви про
відмову у прийнятті своєї частки
спадщини після смерті батька не
надавала. Як спадкоємець першої черги
за законом вона мала право на
спадкування своєї частки у спадщині, що
відкрилась після смерті батька ОСОБА_5
Ця частка складається з 1/8 частини
спадкового майна (житлового будинку з
господарськими спорудами та земельної
ділянки (1/2 частина майна належала
спадкодавцеві, спадкоємців першої
черги четверо: 1/4 від1/2 = 1/8). Проте, заяви
до нотаріальної контори про видачу
свідоцтва про право на спадщину після
смерті батька вона не подавала,
оскільки не претендує на належну їй
частку у цій спадщині. Відтак, вона не
заперечує щодо визнання за ОСОБА_3
права власності на 1/2 частку земельної
ділянки в порядку спадкування за
законом після смерті батька ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла її мати
ОСОБА_6 Після її смерті згідно заповіту
вона успадкувала грошові внески та
земельну ділянку (пай) у розмірі 7,930 га
на території Василівської сільської
ради. Але, після смерті матері
залишилась спадщина не охоплена
заповітом, що складається з 1/2 частини
житлового будинку з господарськими
будівлями за адресою: АДРЕСА_1. Після
смерті матері спадкоємців першої черги
було троє: її діти ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 року не прийнявши
своєї частки спадкового майна після
смерті матері померла ОСОБА_7, на праві
спадкової трансмісії на частку у
спадщині, що мала успадкувати його мати
претендує її син - ОСОБА_4 Її сестра
ОСОБА_3 відмовилась від прийняття своєї
частки у спадщині, що відкрилась після
смерті їхньої матері. Вважає, що вона
має право на частину спадщини після
смерті матері, що складається з 1/4
частини житлового будинку з
господарськими будівлями за адресою:
АДРЕСА_1.

Рішенням Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 13 листопада 2013 року суд
визнав за ОСОБА_3 право власності в
порядку спадкування за законом на 1/2
частину житлового будинку з
відповідною частиною господарських
будівель розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, після смерті батька ОСОБА_5,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Суд встановив факт прийняття спадщини
ОСОБА_7 після смерті ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Суд визнав за ОСОБА_4 право власності в
порядку спадкування за законом на 1/2
частину житлового будинку з
відповідною частиною господарських
будівель розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

У задоволенні позовних вимог третьої
особи ОСОБА_2 про визнання права
власності на частину житлового будинку
в порядку спадкування за законом
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду в частині відмови у
задоволенні її позовних вимог та в
частині задоволених зустрічних
позовних вимог ОСОБА_4 скасувати,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
та ухвалити в цій частині нове рішення,
яким її позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі, а позовні вимоги ОСОБА_4
задовольнити частково

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід задовольнити частково, а
рішення суду першої інстанції
скасувати з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України -
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема
питання про те, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до спірних правовідносин.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 року
помер ОСОБА_5, який був батьком позивача
ОСОБА_3 (а.с. 9, 14). Постановою державного
нотаріуса Другої синельниківської
державної нотаріальної контори від 24
листопада 2012 року позивачу ОСОБА_3
відмовлено в оформлені свідоцтва про
право на спадщину після смерті батька
на житловий будинок АДРЕСА_1, у зв'язку з
відсутністю правовстановлюючих
документів на нього (а.с. 17).

Згідно довідки КП Синельниківське МБТІ
від 30 січня 2013 року за № 147, право
власності на зазначений житловий
будинок не зареєстровано (а.с. 16).

Задовольняючи позовні вимоги позивача
ОСОБА_3 та зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_4 та визнаючи за кожним із них
право власності на ? частину житлового
будинку АДРЕСА_1, суд першої інстанції
виходив з того, що ОСОБА_5 на підставі
договору купівлі-продажу від 09 травня
1955 року, був власником житлового
будинку АДРЕСА_1. Оскільки на час
придбання вказаного будинку батько
знаходився в зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_5, тому житловий будинок є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Проте погодитися з таким висновком
суду першої інстанції повністю не
можна.

Задовольняючи первісні та зустрічні
позовні вимоги, суд першої інстанції не
звернув увагу на те, що відповідно до
положень Цивільного кодексу України в
редакції 1963 року, чинного на час
спірних правовідносин, до складу
спадщини входить усі права та обов
язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини.

Разом з тим, суд першої інстанції не
звернув увагу на те, що померлий батько
позивача ОСОБА_3 та дід відповідача
ОСОБА_4 не мав правовстановлюючих
документів на спірний будинок, тобто не
був власником майна.

В матеріалах справи міститься копія
договору купівлі-продажу житлового
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 від 09 травня 1955 року,
укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_9, з
якого вбачається, що договір укладений
в простій письмовій формі, посвідчений
секретарем Василівської сільської
ради Синельниківського району
Дніпропетровської області, про що
також свідчить видана ОСОБА_9 розписка
про отримання грошових коштів (а.с. 56,57).

Визнаючи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спадкоємцями
спірного житлового будинку, що
належали ОСОБА_5 як власнику нерухомого
майна за домашнім договором
купівлі-продажу, суд першої інстанції
не застосував положення чинного
законодавства щодо чинності домашньої
угоди, не врахував положення ст.ст.47, 48,
227 ЦК УРСР в редакції 1963 року, разом з
цим вказана домашня угода не була
визнана дійсною.

Отже, аналізуючи матеріали справи,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції не звернув увагу на той факт,
що сторонами при укладанні договору
купівлі-продажу житлового будинку від
09 травня 1955 року не були дотримані
вимоги законодавства щодо форми
укладення договору та його обов»язкого
нотаріального посвідчення, тому
вирішувати на підставі вказаного
договору спірні правовідносини у суду
не було підстав, оскільки він не є
укладеним і не створює прав та
обов'язків для сторін.

Оскільки судом першої інстанції
допущені порушення норм матеріального
права, не з»ясовані та не перевірені
всі доводи сторін, що призвело до
неправильного вирішення спору, рішення
суду першої інстанції в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 про визнання права власності на
частину житлового будинку підлягають
скасуванню з ухваленням нового рішення
в цій частині про відмову у задоволенні
позовних вимог в повному обсязі. В
іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І
Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 13 листопада 2013 року -
скасувати в частині задоволених
позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя
особа: ОСОБА_2 про визнання права
власності в порядку спадкування за
законом та зустрічних позовних вимог
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_2
про визнання права власності в порядку
спадкування за законом, та ухвалити в
цій частині нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_2 про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом та у
задоволенні зустрічних позовних вимог
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_2
про визнання права власності в порядку
спадкування за законом - відмовити.

В іншій частині рішення
Синельниківського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 13
листопада 2013 року - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Судді: