У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів:
Закропивного О.В., Лесько А.О.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства «Український
інноваційний банк», треті особи -
приватне науково-комерційне
підприємство «Сонат», ОСОБА_4, ОСОБА_5,
про визнання недійсним договору
іпотеки, про виключення запису про
обтяження нерухомого майна, за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Український
інноваційний банк» на рішення
апеляційного суду Одеської області від
3 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із указаним позовом, у якому
просила визнати договір іпотеки,
укладений між нею та публічним
акціонерним товариством «Український
інноваційний банк» ( далі - ПАТ
«Український інноваційний банк») 25
липня 2008 року, недійсним, та виключити
із Державного реєстру іпотек запис про
обтяження нерухомого майна у вигляді
квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначала, що 25
липня 2008 року між нею та ПАТ
«Український інноваційний банк» був
укладений договір іпотеки для
забезпечення зобов'язань за кредитною
угодою від 25 липня 2008 року, яка була
укладена між ПНКП «Сонат» та ПАТ
«Український інноваційний банк».
Згідно умов зазначеної кредитної угоди
кредитне зобов'язання було надано у
формі поновлювальної кредитної лінії з
максимальним лімітом у сумі 600
тис. грн, процентами за користування
кредитом - 20 %, зі строком повернення 24
липня 2009 року. Предметом іпотеки є
квартира АДРЕСА_1, згідно цього
договору вона є майновим поручителем
за ПНКП «Сонат». Вважаючи, що договір
іпотеки не відповідає вимогам чинного
законодавства, звернулася до суду за
захистом.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 18 січня 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
27 листопада 2012 року, у задоволенні
позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 3 червня 2014 року зазначені
судові рішення скасовано та ухвалено
нове рішення, яким позов ОСОБА_3
задоволено. Визнано недійсним договір
іпотеки квартири АДРЕСА_1, від 25
липня 2008 року, укладений між ОСОБА_3 та
ПАТ «Український інноваційний банк»,
посвідченим приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу - ОСОБА_6 Виключено із Державного
реєстру іпотек запис про обтяження
нерухомого майна у вигляді квартири
АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3

У касаційній скарзі ПАТ «Український
інноваційний банк» посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати рішення апеляційного суду
Одеської області від 3 червня 2014 року та
залишити в силі рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 18 січня 2012
року та ухвалу апеляційного суду
Одеської області від 27 листопада 2012
року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову, виходив із того, що
оспорюваний договір іпотеки укладено з
додержанням вимог законодавства, а
тому відсутні підстави для визнання
його недійсним.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення районного суду та
постановляючи нове рішення про
задоволення позову, виходив із того, що
оспорюваний договір іпотеки укладений
з порушенням вимог ст. 12 Закону України
«Про основи соціального захисту
бездомних осіб і безпритульних дітей»,
ст. ст. 17, 18 Закону України «Про охорону
дитинства», ст. ст. 215 ЦК України, ст. 117
СК України, оскільки правочин, що
вчиняється батьками не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Судами установлено, що при укладенні
іпотечного договору приватному
нотаріусу було надано довідку дільниці
№ 6 КП ДЕЗ «Північний» від 17 липня 2008
року № 927, яка не містить відомостей про
реєстрацію малолітніх дітей позивачки,
при цьому матеріали справи містять
також довідку про реєстрацію дітей у
спірній квартирі. З метою усунення
розбіжностей апеляційній інстанції
надано довідку відділу
адресно-довідникової роботи ГУ УМВС
України в Одеській області про
реєстрацію неповнолітніх дітей ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 за
адресою спірної квартири зі змісту
якої убачається, що реєстрація дітей
відбулася 29 листопада 2002 року,
тобто до посвідчення оспорюваного
іпотечного договору.

Частиною 3 ст. 17 Закону України «Про
охорону дитинства» передбачено, що
батьки або особи, які їх замінюють, не
мають права без дозволу органів опіки і
піклування укладати договори, які
підлягають нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятись від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватись від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» судам роз'яснено, що
правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом, та
із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Визнаючи договір іпотеки недійсним на
підставі ст. ст. 203, 224 ЦК України, ст. 12
Закону України «Про основи соціального
захисту бездомних осіб і безпритульних
дітей» суд апеляційної інстанції
правильно зазначив, що у спірній
квартирі на момент укладення договору
іпотеки були зареєстровані
неповнолітні діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а
попередньої згоди органу опіки і
піклування не надано.

У п. 44 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
судам роз'яснено, що згідно зі
ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст.
17 Закону України «Про охорону
дитинства» батьки не мають права без
дозволу органу опіки і піклування
укладати договір, який підлягає
нотаріальному посвідченню або
спеціальній реєстрації, відмовлятися
від належних дитині майнових прав,
здійснювати розподіл, обмін,
відчуження житла, зобов'язуватися від
імені дитини порукою, видавати
письмові зобов'язання.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
дійшов правильного висновку, що
неповнолітні діти фактично
використовують житлову площу та мають
право користування нею, що
підтверджується відповідною
реєстрацією, а тому указані обставини
були перешкодою для укладення договору
іпотеки без згоди органу опіки та
піклування.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Український
інноваційний банк» відхилити.

Рішення а апеляційного суду Одеської
області від 3 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко