СУД МІСТА КИЄВА
====================================================================
провадження № 22-ц/796/1345/2014
Головуючий у 1 інстанції: Бортницька
Доповідач: Поліщук Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 лютого 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м.Києва в
складі:

Головуючого - судді
Поліщук Н.В.

суддів
Кулікової С.В., Білич І.М.

при секретарі
Задорожному А.Г.

за участю представника позивача
Кондратовець І.А.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Києві в залі
суду справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Печерського
районного суду м.Києва від 04 листопада
2013 року у справі за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг України» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,-

УСТАНОВИЛА:

В травні 2013 року ТОВ «ОТП
Факторинг» звернулося до суду з
позовом про стягнення з ОСОБА_2 суми
заборгованості за Кредитним договором
ML-002/113/2008 від 19 травня 2008 року в розмірі
141522,73 швейцарських франків, що станом
на 02 квітня 2013 року за курсом НБУ
еквівалентно 1 187 773,94 грн., та 3 752 700,58 грн.
пені за прострочення виконання
зобов»язання.

Позовні вимоги обґрунтовує тим,
що 19 травня 2008 року між відповідачем та
ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого
є позивач, укладено Кредитний договір
ML-002/113/2008 про надання кредитних коштів у
розмірі 121493,52 Швейцарських франків, із
сплатою процентної ставки 6,49% річних,
яка може змінюватись (плаваюча
процентна ставка), до 19 травня 2023 року.

Позичальник не дотримався
строків погашення кредиту, у зв»язку із
чим позивач на підставі договору
вимагає дострокового виконання
зобов»язання, яке складається з 117595,34
Швейцарських франків - залишку
заборгованості за кредитом, 23927,39
Швейцарських франків - несплачених
відсотків за користування кредитом за
період з 29 липня 2011 року по 02 квітня 2013
року та 3 752 700,58 грн. - пені за
прострочення виконання зобов»язань за
період з 02 квітня 2012 року по 02 квітня 2013
року.

Рішенням Печерського районного
суду м.Києва від 04 листопада 2013 року
позовні вимоги задоволено, вирішено
стягнути з відповідача заборгованість
за Кредитним договором ML-002/113/2008 від 19
травня 2008 року, яка складається із
заборгованості по виплаті тіла кредиту
в розмірі 117595,34 Швейцарських франків
(986955,81 грн.), несплачених відсотків за
користування кредитом за період з 29
липня 2011 року по 02 квітня 2013 року в
розмірі 23927,39 Швейцарських франків
(20818,13 грн.), пені за прострочення
виконання зобов»язань за період з 02
квітня 2012 року по 02 квітня 2013 року в
розмірі 3 752 700,58 грн. Вирішено питання
щодо судових витрат.

Не погодившись з ухваленим
рішенням, ОСОБА_2 подано апеляційну
скаргу, у якій просить рішення
скасувати та ухвалити нове про відмову
у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує
тим, що позивач повинен був
задовольнити свої вимоги за рахунок
предмета іпотеки, яка виступає
предметом забезпечення за Кредитним
договором. З посиланням на ч.6 ст.232 ГК
України вважає, що судом безпідставно
стягнуто завищений розмір пені, на що
зверталась увага під час розгляду
справи у суді першої інстанції.
Посилається на те, що суду
повідомлялось про розпочату між
сторонами процедуру мирного
врегулювання спору та заявлялось
клопотання про відкладення розгляду
справи, проте суд ухвалив рішення, що
призупинило переговори.

В судовому засіданні
представник позивача проти доводів
апеляційної скарги заперечував,
посилаючись на законність та
обгрнутованість рішення суду першої
інстанції.

Відповідач в судове засідання не
з»явився, про дату, час і місце розгляду
справи повідомлявся судом належним
чином за наявною в матеріалах справи
адресою.. Представник відповідача
ОСОБА_3, що діє на підставі довіреності,
також особисто повідомлена про дату,
час і місце розгляду справи. Про
причини неявки відповідач не
повідомив.

Колегія суддів ухвалила слухати справу
за відсутності нез»явившихся осіб на
підставі ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника позивача,
розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого по справі рішення, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає, з
наступних підстав.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України
передбачено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду
відповідає.

Судом першої інстанції установлено, що
19 травня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк»,
правонаступником якого є позивач, та
відповідачем укладено Кредитний
договір ML-002/113/2008, згідно з яким
відповідачу надані кредитні кошти у
розмірі 121493,52 Швейцарських франків, із
сплатою процентної ставки 6,49% річних,
яка може змінюватись (плаваюча
процентна ставка), до 19 травня 2023 року.

Банк зобов»язання за договором
виконав, надавши кредитні кошти в
обумовленому розмірі, проте відповідач
умови договору щодо повернення
грошових коштів та відповідних
процентів не виконує, у зв»язку із чим
утворилась заборгованість, яка
складається з 117595,34 Швейцарських
франків - залишку заборгованості за
кредитом, 23927,39 Швейцарських франків -
несплачених відсотків за користування
кредитом за період з 29 липня 2011 року по
02 квітня 2013 року та 3 752 700,58 грн. - пені за
прострочення виконання зобов»язань за
період з 02 квітня 2012 року по 02 квітня 2013
року.

Сам по собі розрахунок
заборгованості відповідачем не
оспорюється.

Задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
позичальник зобов»язань щодо
повернення кредитних коштів та сплати
процентів в обумовлені договором
строки не виконує, чим порушує
договірні зобов»язння, відтак
заборгованість підлягає стягненню в
судовому порядку з відповідним
розміром пені, що передбачено умовами
договору.

З такими висновками колегія
суддів погоджується, оскільки вони
ґрунтуються на вимогах закону та
відповідають матеріалам справи.

Так, зобов»язання , згідно статті
526 ЦК України, має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Відповідно до статей 1049,1050,1054 ЦК
України за кредитним договормо банк
або інша фінансова установа (
кредитодавець) зобов»язується надати
грошові кошти ( кредит) позичальникові
у розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов»язується повернути кредит та
сплатити проценти. Якщо договором
встановлений обов»язок позичальника
повернути позику частинами ( з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини позики
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилась, та сплати
процентів.

Згідно п.1.9.1 укладеного між
сторонами договору, банк має право
вимагати дострокового виконання
боргових зобов»язань в цілому або у
визначеній банком частині у випадку
невиконання позичальником своїх
боргових зобов»язань за кредитним
договором.

Відповідно до п.4.1.1 частини №2
Кредитного договору за порушення
прийнятих на себе зобов»язань стосовно
повернення кредитних коштів, сплати
процентів за користування кредитними
коштами у визначені цим договором
строки, позичальник зобов»язаний
сплатити банку пеню в розмірі 1% від
суми несвоєчасно виконаного
зорбов»Язання, за кожен день
прострочки, пеня сплачується додатково
до прострочених сум.

Доводи апеляційної скарги щодо
задоволення вимог за рахунок предмету
іпотеки відхиляються колегією суддів,
оскільки обрання способу відновлення
порушеного права належить позивачеві,
відтак, позивач скористався правом на
повернення кредиту достроково, що
передбачено ч.2 ст.1050 ЦК України та п.1.9
Кредитного договору.

Посилання апеляційної скарги на
застосування ч.6 ст.232 ГК України
відхиляються колегією суддів, оскільки
цей кодекс регулює господарські
відносини, що виникають у процесі
організації та здійснення
господарської діяльності між
суб»єктами господарювання, та не може
застосовуватись до правовідносин, що
виникли між банком та фізичною особою.
Разом з цим, з матеріалів справи
убачається, що пеня розрахована за
період з 02 квітня 2012 року по 02 квітня 2013
року, тобто за останні 12 місяців перед
зверненням до суду у відповідності із
вимогами ст..ст.258,549 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги щодо
розпочатої процедури мирного
врегулювання спору висновків суду не
спростовують та не дають підстав для
його скасування.

Порушень норм процесуального
права, які призвели б до неправильного
вирішення справи, колегією суддів не
установлено.

Відповідно до ст.. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвали
в рішення з додержанням вимог
матеріального та процесуального права.

З урахуванням наведеного,
колегія суддів вважає, що рішення суду
ухвалено з дотримання норм
матеріального та процесуального права
з урахуванням доказів і заперечень, які
надавались сторонами у ході розгляду
справі, підстав для його скасування з
мотивів, викладених у апеляційній
скарзі, немає.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Печерського районного суду
м.Києва від 04 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя
Н.В. Поліщук

Судді
І.М. Білич

С.В.Кулікова