пр. № 2/201/351/2014
Р І Ш Е Н Н Я

(заочне, в порядку гл. 8 розділу ІІІ ЦПК
України)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року
Жовтневий районний
суд

м. Дніпропетровська

У складі:

Головуючого - судді Галічого В.М.

При секретарі - Баштаненко І.О.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради, треті
особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2013 р. позивач звернувся до суду
з вищезазначеним позовом. В
обґрунтування заявлених вимог
зазначив, що у 1938 р. його дідом ОСОБА_7
було побудовано домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1. На підставі рішення
Дніпропетровської міської ради
трудящих № 1670/27 від 27.08.1954 р., ОСОБА_7
було надано в користування земельну
ділянку міського земельного фонду за
зазначеною адресою. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
ОСОБА_7, після смерті якого вказаним
домоволодінням як спадкоємець
продовжив відкрито безперервно
володіти батько позивача ОСОБА_8, який
власними силами та коштами
неодноразово перебудовував,
поліпшував, ремонтував спірне
домоволодіння, сплачував комунальні
платежі та податки. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер
ОСОБА_8, після смерті якого позивач як
його спадкоємець продовжив відкрито
безперервно володіти та користуватися
будинком за адресою: АДРЕСА_1, а також
закінчив його будівництво. Позивач
систематично сплачує комунальні
платежі та податки за користування
земельною ділянкою, проводить
ремонтно-відновлювальні роботи
будинку. Проте з невідомих позивачу
причин, його родичами
правовстановлюючі документи на
спірний будинок оформлені не були, у
зв'язку з чим у 2007 р. було проведено його
технічну інвентаризацію, відповідно до
якої дане домоволодіння складається з:
індивідуального житлового будиноку
(літ. А1), загальною площею - 29,3 кв.м., який
складається з: кухні - 6,2 кв.м., коридору -
5,8 кв.м., кімнати - 12,0 кв.м., кімнати - 5,3
кв.м.; житлового будинку (літ. Б1),
загальною площею - 103,2 кв.м., який
складається з: по кв. 1: коридору - 4,5
кв.м., коридору 6,2 кв.м., кімнати - 12,4 кв.м.,
кухні - 6,3 кв.м., кімнати - 5,9 кв.м., всього -
35,3 кв.м., по кв. 2: коридору - 2,3 кв.м., кухні
- 7,1 кв.м., кімнати - 13,6 кв.м., кімнати - 7,2
кв.м., тамбуру - 4,5 кв.м., всього - 34,7 кв.м.,
по кв. 3: сіни - 4,2 кв.м., кухні - 6,6 кв.м.,
кімнати - 11,6 кв.м., кімнати - 7,7 кв.м.,
всього - 33,2 кв.м. На підставі
викладеного, позивач просив суд
визнати за ним право власності за
набувальною давністю на домоволодіння,
яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач та його представник у судовому
засіданні позов підтримали, на його
задоволені наполягали з викладених у
ньому підстав.

Відповідач Виконавчий комітет
Дніпропетровської міської ради явку
свого представника у судове засідання
не забезпечив, про день та час його
проведення повідомлявся належним
чином (а.с. 56), про причини неявки суд не
повідомив, що є підставою для розгляду
справи за його відсутності у заочному
порядку.

Треті особи у судове засідання не
з'явились, надали суду заяви про
розгляд справи за їх відсутності, в
яких зазначили, що проти задоволення
позову не заперечують (а.с. 57, 59, 61, 63).

Заслухавши позивача та його
представника, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_7 (а.с. 12), який як зазначено у
позовній заяві є дідом позивача.

ІНФОРМАЦІЯ_2. помер батько позивача
ОСОБА_8 (а.с. 11, 13).

Відповідно до довідки № 189, виданої
Головою квартального комітету № 9,
позивач ОСОБА_1 зареєстрований та
проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 25).

Як вбачається з технічного паспорту,
виготовленого станом на 06.02.2007 р.
домоволодіння, що розташоване за
адресою: АДРЕСА_1 є самовільно
побудованим та складається з:
індивідуального житлового будиноку
(літ. А1), загальною площею - 29,3 кв.м., який
складається з: кухні - 6,2 кв.м., коридору -
5,8 кв.м., кімнати - 12,0 кв.м., кімнати - 5,3
кв.м.; житлового будинку (літ. Б1),
загальною площею - 103,2 кв.м., який
складається з: по кв. 1: коридору - 4,5
кв.м., коридору 6,2 кв.м., кімнати - 12,4 кв.м.,
кухні - 6,3 кв.м., кімнати - 5,9 кв.м., всього -
35,3 кв.м., по кв. 2: коридору - 2,3 кв.м., кухні
- 7,1 кв.м., кімнати - 13,6 кв.м., кімнати - 7,2
кв.м., тамбуру - 4,5 кв.м., всього - 34,7 кв.м.,
по кв. 3: сіни - 4,2 кв.м., кухні - 6,6 кв.м.,
кімнати - 11,6 кв.м., кімнати - 7,7 кв.м.,
всього - 33,2 кв.м. (а.с. 15-19).

Аналізуючи фактичні обставини справи,
суд приходить до наступного.

Так, з фактичних обставин справи та
наданих позивачем доказів, а саме
технічного паспорту від 06.02.2007 р. на
домоволодіння, що розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, випливає, що спірне
домоволодіння є самовільно
побудованим в розумінні ст. 376 ЦК
України, а отже з огляду на положення
даної статті право власності за
набувальною давністю на об'єкт
самочинного будівництва не може бути
визнано судом, оскільки цією нормою
передбачено особливий порядок набуття
права власності на нерухоме майно, що
збудоване або будується на земельній
ділянці, не відведеній для даної мети,
або без належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотним
порушенням будівельних норм і правил.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Посилання позивача на те, що у 1938 р. його
дідом ОСОБА_7 було побудовано
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, суд
не може прийняти до уваги, оскільки
позивачем не надано жодних доказів на
підтвердження родинних зв'язків між
ним та ОСОБА_7, що помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а
також документів, що підтверджують
факт перейменування адреси спірного
нерухомого майна

Як вбачається з матеріалів справи у них
відсутні докази того, що ОСОБА_7 було
надано в користування земельну ділянку
міського земельного фонду за адресою:
АДРЕСА_1, оскільки надану позивачем
архівну копію з рішення
Дніпропетровської міської ради
трудящих № 1670/27 від 27.08.1954 р., суд оцінює
критично, у зв'язку з тим, що у ній
відсутні дані про те, якій саме особі
надавалась у користування земельна
ділянка.

Крім того, позивачем не надано суду
технічний висновок про відповідність
виконаних робіт будівельним нормам і
правилам, санітарно-епідеміологічним
вимогам, правилам пожежної безпеки,
наявність даних про непорушення прав
власників інших будинків та правил
експлуатації будинку, а також
технічний паспорту на спірне
домоволодіння, виготовлений станом на
час звернення до суду.

З урахуванням вищевикладеного, а також
приймаючи до уваги те, що право
власності на новозбудоване нерухоме
майно не виникає, якщо будівництво
проводилось без узгодженого проекту та
дозволу і воно не вводилось в
експлуатацію, за умови, що позивач не
вичерпав можливості вирішити це
питання відповідно до чинних постанов
Кабінету Міністрів України, які
надають забудовникам можливість
прийняти до експлуатації закінчені
будівництвом об'єкти, використання
яких відповідно до норм цивільного
законодавства, а саме ст. 331 ЦК України,
до прийняття в експлуатацію
забороняється, суд вважає за необхідне
у задоволенні позову ОСОБА_1 до
Виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради про
визнання права власності - відмовити у
повному обсязі.

Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати
у справі покладаються на сторону, проти
якої ухвалене рішення, а саме не
відшкодовуються позивачеві.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. ст. 16, 331, 376 ЦК України, ст.
ст. 10, 11, 27, 58-60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 - відмовити
повністю.

Позивач має право оскаржити заочне
рішення у загальному апеляційному
порядку.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, що може бути подана
протягом десяти днів з дня отримання
ним копії рішення. Без попереднього
подання такої заяви заочне рішення
оскарженню відповідачем в
апеляційному порядку не підлягає.

У випадку відмови в задоволенні заяви
про перегляд заочного рішення, воно
може бути оскаржене відповідачем у
загальному апеляційному порядку.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає чинності після розгляду справи
апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, втім не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
В.М. Галічий