У х в а л а

3 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Лесько А.О.,

суддів: Амеліна В.І.,
Гончара В.П.,

Карпенко
С.О., Олійник А.С.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України від 15 серпня 2013 року у
справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ «КБ
«ПриватБанк») до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року року ПАТ «КБ
«ПриватБанк» звернулося до суду з
вищезазначеним позовом, в якому
просило стягнути з відповідача
заборгованість по кредитному договору
у розмірі 26 167,27 грн. На обґрунтування
своїх позовних вимог зазначало, що 26
червня 2006 року між банком та
відповідачем був укладений кредитний
договір про надання кредиту в сумі 3 000
грн у вигляді встановленого ліміту на
платіжну картку зі сплатою 30 % річних за
користування кредитом на суму залишку
заборгованості, з кінцевим термвіном
повернення, що відповідає строку дії
картки. Відповідно до п. 9.12 умов та
правил надання банківських послуг
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього терміну жодна зі сторін не
поінформує іншу сторону про припинення
дії договору, він автоматично
пролонгується на такий же термін.

Оскільки позичальник взяті на себе
зобов'язання за кредитним договором
належним чином не виконує, станом на 15
січня 2013 року утворилась
заборгованість в сумі 26 167,27 грн.

Рішенням Залізничного районного суду
м. Львова від 29
квітня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 22 липня 2013 року, позовні
вимоги ПАТ «КБ «ПриватБанк»
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 26 167,67
грн.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 15 серпня 2013 року
відмовлено у відкритті касаційного
провадження у вищезазначеній справі,
за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 29 квітня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 22 липня 2013 року.

У листопаді 2013 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3 про
перегляд ухвали суду касаційної
інстанції від 15 серпня 2013 року з
підстав неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, яка здана до
поштового відділення 11 листопада 2013
року.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, а саме: ст. 256,
ч. ч. 1, 5 ст. 261, ч. 4 ст. 267 ЦК України, п. 7 ч.
11 ст. 11 Закону України «Про захист прав
споживачів» заявник наводить ухвалу
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 липня 2011 року, постановлену
за результатами розгляду
касаційної скарги на рішення
апеляційного суду Одеської області від
27 квітня 2011 року про
стягнення заборгованості за кредитним
договором; ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 червня 2012 року,
постановлену за результатами розгляду
касаційної скарги на рішення
Вознесенського міськрайонного суду
Миколаївської області від 6 грудня 2011
року та ухвалу апеляційного суду
Миколаївської області від 1 лютого 2012
року про стягнення заборгованості за
кредитним договором; ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 3 липня 2013 року, постановлену
за результатами розгляду касаційної
скарги на рішення Краснодонського
міськрайонного суду Луганської
області від 20 червня 2012 року та рішення
апеляційного суду Луганської області
від 29 січня 2013 року про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Згідно з постановою пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах із підстави,
передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК, може бути
подана за сукупності таких умов: судом
(судами) касаційної інстанції при
розгляді двох або більше справ
неоднаково застосовано одні й ті самі
норми матеріального права; справи
стосуються спорів, які виникли з
подібних правовідносин; має місце
ухвалення різних за змістом судових
рішень судом (судами) касаційної
інстанції.

Неоднакове застосування одних і тих
самих норм матеріального права
полягає, зокрема: у різному тлумаченні
судами змісту і сутності правових норм,
що призвело до різних висновків про
наявність чи відсутність суб'єктивних
прав та обов'язків учасників
відповідних правовідносин; у різному
застосуванні правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням юридичної сили
цих правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; у різному визначенні
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосуванні різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
правовідносин або поширенні дії норми
на певні правовідносини в одних
випадках і незастосуванні цієї самої
норми до аналогічних відносин в інших
випадках, тобто різне застосування
закону, який не підлягав застосуванню;
у різному застосуванні правил аналогії
права чи закону у подібних
правовідносинах.

Перевіривши доводи заяв та доданих до
неї матеріалів, колегія суддів дійшла
висновку про те, що наведені заявником
доводи, зокрема, щодо неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції ст. 256 ЦК України, ч. ч.
1, 5 ст. 261 ЦК України, ч. 4 ст. 267 ЦК України,
п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» містять ознаки, які
згідно з вимогами статті 355 ЦПК України
є підставою для перегляду судового
рішення касаційної інстанції, а тому
справу необхідно допустити до
провадження Верховного Суду України.

Керуючись ст.ст. 355, 356 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості допустити до
провадження Верховного Суду України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.О. Лесько

Судді: В.І. Амелін

В.П. Гончар

С.О. Карпенко

А.С. Олійник