У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати
у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є., Черненко
В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
треті особи: орган опіки і піклування
Горохівської районної державної
адміністрації, орган опіки і
піклування Шацької районної державної
адміністрації про відібрання дитини,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Шацького районного суду
Волинської області від 15 квітня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Волинської
області від 03 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що вона перебувала у шлюбі з
відповідачем у період з 19
березня по 24 вересня 2009 року. Від шлюбу
у них є неповнолітній син, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. З 26 серпня 2013 року, у
зв'язку з неможливістю проживати
спільно з відповідачем, вона разом зі
своїми доньками виїхала у с. Мирків
Горохівського району Волинської
області, відповідач залишився
проживати із сином у с. Підманево
Шацького району Волинської області.
Рішенням Шацького районного суду від 18
лютого 2014 року було визначено місце
проживання малолітнього ОСОБА_4 з
матір'ю - ОСОБА_3 Незважаючи на
таке рішення суду, відповідач не віддає
дитини, переховується від неї, не
відповідає на телефонні дзвінки. У
зв'язку з цим позивачка просила суд
відібрати малолітнього ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у відповідача та передати
їй.

Рішенням Шацького районного суду
Волинської області від 15 квітня
2014 року, залишеним без змін ухвалю
апеляційного суду Волинської області
від 03 червня 2014 року, позов задоволено.
Відібрано ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у батька
- ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та передано
матері - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 243 грн. 60 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить вказані судові рішення
скасувати та відмовити у задоволенні
позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що відповідач без
згоди матері утримує дитину у себе та
не виконує рішення суду щодо
встановлення місця проживання дитини з
матір'ю та послався на ч. 1 ст. 170 СК
України як на підставу для задоволення
позову.

З такими висновками судів погодитись
не можна, оскільки ці висновки
суперечать вимогам закону та не
ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судом установлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з
19 березня по 24 вересня 2009 року.
Від шлюбу у них є неповнолітня дитина,
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 4-5).

Рішенням Шацького
районного суду від 18 лютого 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визначення місця проживання дитини,
яке набрало законної сили, визначено
місце проживання дитини, малолітнього
ОСОБА_5 з матір'ю ОСОБА_3 (а. с. 6-7).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України суд
може постановити рішення про
відібрання дитини від батьків або
одного з них, не позбавляючи їх
батьківських прав, у випадках,
передбачених пунктами 2-5 частини
першої статті 164 цього Кодексу, а також
в інших випадках, якщо залишення дитини
у них є небезпечним для її життя,
здоров'я і морального виховання.

Так у п. п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України
зазначено, що мати, батько можуть бути
позбавлені судом батьківських прав,
якщо вона, він: ухиляються від
виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини; жорстоко поводяться
з дитиною; є хронічними алкоголіками
або наркоманами; вдаються до будь-яких
видів експлуатації дитини, примушують
її до жебракування та бродяжництва.

Відібрання дитини від батьків або
одного з них без позбавлення їх
батьківських прав є тимчасовим заходом
на відміну від позбавлення цих осіб
батьківських прав, яке має
безстроковий характер. Тому якщо
відпадуть причини, які перешкоджали
належному вихованню дитини її батьками
(наприклад, той з батьків, хто був
психічно хворим, видужав, батьки
перестали бути хронічними
алкоголіками або наркоманами), суд за
заявою батьків може постановити
рішення про повернення їм дитини, при
цьому суд керується інтересами дитини.

У позовній заяві ОСОБА_3 як на підставу
відібрання дитини посилалась на
невиконання відповідачем рішення
Шацького районного суду від 18 лютого 2014
року, згідно якого місце проживання
ОСОБА_4 визначено з нею.

Суди, задовольняючи позов, виходили зі
змісту ст. 170 СК України, при цьому не
звернули уваги та не встановили
наявність підстав, визначених ст. 170 СК
України для відібрання малолітньої
дитини у батька. Невиконання ж рішення
суду про визначення місця проживання
дитини з одним із батьків тягне за
собою інші правові наслідки, які
передбачені ст. 162 СК України.

Відповідно до ст. 162 СК України, якщо
один із батьків або інша особа
самочинно, без згоди другого з батьків
чи інших осіб, з якими на підставі
закону або рішення суду проживала
малолітня дитина, змінить її місце
проживання, у тому числі способом її
викрадення, суд за позовом
заінтересованої особи має право
негайно постановити рішення і
повернути її тому, з ким вона проживала.

Дитина не може бути повернута лише
тоді, коли залишення її за місцем
проживання створюватиме реальну
небезпеку для її життя і здоров'я.

Проте суд не перевірили наявність
підстав, передбачених ст. 162 СК України
для відібрання дитини та вирішили
справу, застосувавши норму ст. 170 СК
України, яка не підлягала застосуванню
до спірних правовідносин.

Таким чином судами у порушення вимог
ст. ст. 212-214 ЦПК України не враховані
норми матеріального та процесуального
права, які регулюють спірні
правовідносини, не встановлені та не
перевірені обставини, які мають
значення для правильного вирішення
справи, тому відповідно до ст. 338 ЦПК
України ухвалені у справі судові
рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Шацького районного суду
Волинської області від 15 квітня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Волинської області від 03 червня 2014 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко