У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2014 рокум. КиївСуддя Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ Кафідова О.В., розглянувши
касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Печерського районного суду м. Києва від
16 вересня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 20
листопада 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«Правекс-Банк» про визнання кредитного
договору недійсним,

в с т а н о в и в:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із указаним позовом, в
обґрунтування якого зазначила, що під
час укладення договору споживчого
кредиту відповідач не попередив її про
валютні ризики, які несе позичальник,
отримуючи кредит в іноземній валюті, не
надав інформації щодо методики, яка
використовується банком для
визначення валютного курсу, строків і
комісій, пов'язаних з конвертацією
валюти платежу у валюту зобов'язання
під час погашення заборгованості за
кредитом. Крім того, зазначає, що умови
кредитного договору є
дискримінаційними та несправедливими,
оскільки договором визначено лише
відповідальність споживача за
невиконання взятих на себе зобов'язань,
натомість відповідальності банку не
передбачено.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 16 вересня 2014 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 20 листопада 2014 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати зазначені судові рішення,
мотивуючи свою вимогу неправильним
застосуванням судами норм
матеріального права та порушенням норм
процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України
суддя відмовляє у відкритті
касаційного провадження, якщо
касаційна скарга є необґрунтованою і
викладені у ній доводи не викликають
необхідності перевірки матеріалів
справи.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Суди першої та апеляційної інстанцій,
ухвалюючи оскаржувані рішення,
правильно встановили характер
правовідносин сторін у справі та
застосували до цих правовідносин норми
матеріального права, які їх регулюють,
і вирішили справу з дотриманням норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив із
безпідставності та необґрунтованості
заявлених позовних вимог.

При цьому суди оцінивши зібрані у
справі докази, правильно застосували
норми матеріального права.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних судових рішень не дають
підстав для висновку, що судами першої
та апеляційної інстанцій при розгляді
справи були допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК
України є підставами для скасування
судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Печерського районного суду м. Києва від
16 вересня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 20
листопада 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«Правекс-Банк» про визнання кредитного
договору недійсним, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги
матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
О.В. Кафідова