АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9330/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Залімська Н. В. Доповідач -
Болтунова Л.М. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів: - Макарова М.О.,
Тамакулової В.О.

при секретарі - Куць О.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 12 грудня 2013 року
за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про
стягнення суми боргу ,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 12 грудня 2013 року
позовні вимоги задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 суму - 1 250 000
грн., відсотки за договором - 294 000 грн., 3%
річних - 9365,38 грн., інфляційні витрати -
490 грн. Вирішено питання щодо судових
витрат.

З таким рішенням, не погодився
відповідач, звернувся з апеляційною
скаргою, в якій, посилаючись на неповне
з*ясування обставин справи, порушення
та неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права
просив його скасувати, ухвалити нове
рішення про відмову в позові в повному
обсязі. ( а.с. 50)

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Згідно з правилами ст. ст. 74, 76 ЦПК
України судові виклики здійснюються
повістками, що надсилаються особам, які
беруть участь у справі.

Суд відкладає розгляд справи у разі
неявки в судове засідання однієї із
сторін, яка бере участь у справі, про
яку немає відомостей, що їй вручені
судові повістки. (ч. 1 ст. 169 ЦПК України)

Згідно ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення
норм процесуального права є підставою
для скасування або зміни рішення, якщо
це порушення призвело до неправильного
вирішення справи.

З матеріалів справи видно, що
відповідач дійсно не був належним
чином повідомлений про слухання
справи, однак, це не призвело до
неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов`язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

За змістом ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян. На підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов*язується повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі) у строк та в порядку,
що встановлені договором.

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Оскаржуване у справі рішення ухвалено
з додержанням вказаних вимог закону.

Як вбачається з матеріалів справи, у
серпні 2013 року до суду звернувся ОСОБА_5
з позовом до ОСОБА_4 про стягнення суми
боргу за договором позики в розмірі 1 553
855,38 грн. Посилався на те, що відповідач
01 липня 2012 року отримав від нього 1 250 000
грн. у борг і зобов*язався його
повернути в строк до 01 липня 2013 року, а
на підтвердження надав розписку. ( а.с.24
зворот) Однак гроші ОСОБА_4 не повернув,
а тому крім суми боргу позивач просив
стягнути з останнього проценти за
користування грошовими коштами - 294 000
грн., а також витрати у зв*язку з
інфляцією - 490 грн. та три відсотка
річних - 9 365,38 грн.

Вирішуючи спір по суті, суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи, дав їм належну
правову оцінку, та обґрунтовано
виходив з того, що відповідно до ч.1 ст.
1049 ЦК України, позичальник зобов*язаний
повернути позикодавцеві позику (
грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

При розгляді справи, предметом
перевірки суду першої інстанції була
розписка, яка знаходиться у позивача, і
наданому доказу дана правильна правова
оцінка.

Посилання відповідача в апеляційній
скарзі на те, що жодних коштів у
позивача він не брав, жодної розписки
не складалося та не підписувалося,
боргових зобов*язань у нього перед
позивачем взагалі ніколи не існувало, а
також те, що він був позбавлений
можливості в суді першої інстанції
подавати докази та висловлювати свої
доводи та міркування, колегія суддів не
приймає до уваги. ( а.с.48)

Відповідно до ч. 2 ст. 59, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК
України обставини справи, які законом
мають бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування; кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог;
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Розглядаючи справу, в судовому
засіданні апеляційної інстанції
ОСОБА_4 не було надано жодних доказів, в
розумінні вказаних вимог закону, які б
спростовували вимоги ОСОБА_5

Враховуючи наведене, колегія
суддів приходить до висновку, що
оскаржуване судове рішення прийняте
без порушень норм матеріального та
процесуального права, а тому підстав
для його скасування немає. А отже
апеляційна скарга не задовольняється.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
відхилити.

Рішення Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 12 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Головуючий Л.М.
Болтунова

Судді: М.О.
Макаров

В.О.
Тамакулова