Справа пр. №2-п/756/39/14
14 лютого 2014 року Оболонський
районний суд міста Києва у складі:
судді - Андрейчука Т.В.
секретарі - Ліщенко Я.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві заяву представника
відповідача ОСОБА_1
про перегляд заочного рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 14 січня 2013 року у
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за договором позики, -
Представник відповідача
ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про
перегляд заочного рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 14 січня 2013 року у цивільній справі
про стягнення заборгованості за
договором позики, мотивуючи це тим, що
відповідач не був належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи. Крім того, заявник стверджував,
що ОСОБА_3 дійсно склав про розписку про
отримання у ОСОБА_2 грошових коштів у
сумі 650000,00 доларів США, проте насправді
цих коштів не отримував, а борговий
документ він видав під психологічним
тиском. Також ОСОБА_1 стверджував, що
дружина його довірителя не надавала
згоду на укладення ним договору позики.
З цих підстав заявник просив суд
поновити йому строк на звернення до
суду із заявою про перегляд заочного
рішення суду, скасувати заочне
рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 14 січня 2013 року у цивільній
справі №2605/15373/12 та призначити справу
до розгляду в загальному порядку.

У судовому засідання
представник відповідача ОСОБА_1 заяву
про перегляд заочного рішення
підтримав, просив суд її задовольнити.

Представники позивача у
судовому засіданні проти задоволення
заяви про перегляд заочного рішення
заперечували, стверджували, що
підстави для перегляду заочного
рішення суду відсутні.

Заслухавши пояснення
заявника, представників позивача,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного висновку.

Заочним рішенням
Оболонського районного суду м. Києва
від 14 січня 2013 року у цивільній справі
№2605/15373/12 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
договором позики, позовні вимоги
задоволено частково, стягнуто з
відповідача на користь позивача
заборгованість за договором позики від
27 січня 2009 року у сумі 5195450,00 грн., три
проценти річних за прострочення
виконання зобов'язання у сумі 335213,31 грн.
вирішено питання про розподіл судових
витрат (а.с.33-34).

За положеннями ч.9 ст.74 ЦПК
України відповідач, зареєстроване
місце проживання (перебування),
місцезнаходження чи місце роботи якого
невідоме, викликається в суд через
оголошення у пресі. З опублікуванням
оголошення про виклик відповідач
вважається повідомленим про час і
місце розгляду справи. На ці випадки
поширюється правило частини четвертої
цієї статті.

З матеріалів справи
вбачається, що оскільки місце
проживання відповідача ОСОБА_3
залишалось для суду не відомим, навіть
після звернення до адресного бюро
(а.с.12, 15), а тому відповідач викликався у
судове засідання, призначене на 14 січня
2013 року, через оголошення у
пресі (а.с.28).

З огляду на наведені
законодавчі положення, вважається, що
відповідач був належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи на 14 січня 2013 року.

Відповідно до ч.1 ст.232 ЦПК
України заочне рішення підлягає
скасуванню, якщо судом буде
встановлено, що відповідач не з'явився
в судове засідання та не повідомив про
причини неявки з поважних причин і
докази, на які він посилається, мають
істотне значення для правильного
вирішення справи.

Зі змісту наведеної норми
вбачається, що заочне рішення може бути
скасоване судом лише за наявності двох
підстав, визначених у ст.232 ЦПК України,
зокрема, якщо буде встановлено, що
відповідач, який був належним чином
повідомлений про час та місце судового
розгляду, не з'явився в судове
засідання та не повідомив про причини
неявки з поважних причин і докази, на
які він посилається, мають істотне
значення для правильного вирішення
справи (до зазначеного висновку
прийшов також ВСУ у здійсненому ним
Узагальненні судової практики
ухвалення та перегляду судами заочних
рішень у цивільних справах).

У заяві представника
відповідача ОСОБА_1 відсутнє посилання
ним на докази, які мають істотне
значення для правильного вирішення
справи, зокрема, на підтвердження того,
що його довіритель за договором позики
коштів не отримував, а борговий
документ відповідач видав під
психологічним тиском. Крім того, суд
зазначає, що відсутність згоди дружини
позичальника на укладення ним договору
позики жодним чином не впливає на
дійсність цього договору, позаяк
отримання грошових коштів в борг не є
правочином щодо розпорядження
спільним майном подружжя.

Таким чином, у даному випадку
відсутня сукупність двох підстав,
наявність яких є необхідною умовою для
скасування судом ухваленого ним
заочного рішення.

Строк для подання заяви про
перегляд заочного рішення суду
представнику відповідача
ОСОБА_1 слід поновити, оскільки про
рішення суду від 14 січня 2013 року він
дізнався лише 17
січня 2014 року.

З огляду на вищевикладене,
керуючись ст.ст.224, 228, 231, 232 Цивільного
процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

Поновити представнику відповідача
ОСОБА_1 строк для подання заяви про
перегляд заочного рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 14 січня 2013 року у цивільній справі
№2605/15373/12 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
договором позики.

Заяву представника відповідача ОСОБА_1
про перегляд заочного рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 14 січня 2013 року у цивільній справі
№2605/15373/12 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
договором позики - залишити без
задоволення.

Роз'яснити заявнику, що заочне рішення
суду може бути оскаржене в загальному
порядку, встановленим ЦПК України.
Строк на апеляційне оскарження рішення
починає відраховуватись з дати
постановлення ухвали про залишення
заяви про перегляд заочного рішення
суду без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя
Т.В.
Андрейчук