Справа № 307/3333/13-ц
Провадження № 2/307/107/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2014 року
м. Тячів

Тячівський районний суд
Закарпатської області в особі:
головуючого судді Розман М.М.

при секретарі Цех Г.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Тячів
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, де треті особи Тячівська
державна нотаріальна контора,
Нересницька сільська рада,
реєстраційна служба Тячівського
районного управління юстиції про
визнання недійсним та скасування
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, скасування запису в
державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності, визначення додаткового
строку на прийняття спадщини,

В С Т А Н О В
И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_2, де треті особи Тячівська
державна нотаріальна контора,
Нересницька сільська рада,
реєстраційна служба Тячівського
районного управління юстиції про
визнання недійсним та скасування
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, скасування запису в
державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності, визначення додаткового
строку на прийняття спадщини. Позовні
вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_6
померла його мати ОСОБА_3 і після її
смерті відкрилася спадщина на належне
їй майно-два житлові будинки: будинку
АДРЕСА_1 та будинку АДРЕСА_2.

Єдиними спадкоємцями першої черги, які
можуть претендувати на все її майно - це
два її сини, якими є він ОСОБА_1 та його
брат ОСОБА_2.

Їх батько ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_7,
тобто раніше ніж мати.

Позивачу нещодавно стало відомо про
видачу відповідачу в 2013 році
Тячівською державною нотаріальною
конторою Свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, згідно з яким
він успадкував та фактично і юридично
став власником будинку АДРЕСА_1, хоча
даний будинок мати заповіла йому. Але
нотаріус Тячівської державної
нотаріальної контори, маючи заяву
відповідача про видачу свідоцтва про
право на спадщину, замість того, щоб
видати йому Свідоцтво про право
власності на будинок АДРЕСА_2,
керуючись заповітом № 58 безпідставно
видала таке свідоцтво на ім'я
відповідача на будинок за НОМЕР_1. Це
привело до того, що відповідач, як
спадкоємець за заповітом №58,
неправомірно оформив право на спадщину
на все успадковане майно, включаючи й
те, що належить позивачу як спадкоємцю
згідно заповіту №57.

А тому позивач вважає, що він має
законне право на видачу Свідоцтва про
право на спадщину та повинен стати
єдиним спадкоємцем і в подальшому
стати власником будинку НОМЕР_1, чого
його неправомірно позбавлено
Тячівською державною нотаріальною
конторою і в даному випадку відповідач
не мав права отримати у спадок будинок
НОМЕР_1, так як право на його
спадкування прямо визначено заповітом
№ 57, який не суперечить заповітові № 58.

Зокрема, згідно з заповітом за № 57 від 5
жовтня 2011 року, заповідач ОСОБА_3
заповіла спадкоємцю ОСОБА_1 будинок
АДРЕСА_1, а відповідно до заповіту № 58
від 5 жовтня 2011 року, заповідач ОСОБА_3
заповіла спадкоємцю ОСОБА_2 будинок
АДРЕСА_2.

Усних чи письмових заяв або
повідомлень від заповідача ОСОБА_3 про
скасування вказаних заповітів у
Нересницьку сільську раду не
надходило.

Вказані по тексту два заповіти
Нересницькою сільською радою жодним
чином та у будь-який спосіб не
скасовувались. При цьому заповідач не
мав на меті скасовувати попередньо
наданий ним заповіт новим, а лише обрав
форму вираження особистого
розпорядження на випадок смерті у
формі двох різних заповітів, що не
суперечать один одному ні повністю, ані
частково та не суперечать
законодавству в цілому та під час
посвідчення заповітів №№ 57, 58
зазначені у ст. 1247 ЦК України вимоги
дотримано повністю.

При цьому кожен із окремо взятих
заповітів стосується окремого майна,
що розташоване за різними адресами, а
тому не суперечать один одному ні у
якісь частині або повністю.

При зверненні його в нотконтору надано
письмову інформацію за № 604/02-14 від
02.09.2013 року, згідно з якою повідомлено,
що він пропустив термін на прийняття
спадщини після смерті своєї матері,
оскільки у встановлений законом
шестимісячний строк не подав заяви у
вказану держнотконтору та в житлових
будинках, що спадкуються, не проживав і
не зареєстрований.

Вважає, що державним нотаріусом його
позбавлено можливості прийняти
спадщину за заповітом № 57 , оскільки
при видачі спірного Свідоцтва про
право на спадщину державним нотаріусом
не з'ясовано наявність інших
спадкоємців після смерті заповідача ,
хоча мав на те можливість, так як у
спадковій справі були обидва заповіти,
а сам відповідач з власної ініціативи
не повідомив державного нотаріуса про
наявність інших спадкоємців першої
черги, інші спадкоємці із заявами до
нотаріальної контори про відмову від
прийняття спадщини не зверталися,
державним нотаріусом помилково
оформлено спадкову справу тільки на
прізвище відповідача та неправомірно
видано вказане Свідоцтво про право на
спадщину, а тому це Свідоцтво варто
визнати недійсним та скасувати.

Згідно з положеннями ч.3 ст. 1272 ЦК
України за позовом спадкоємця, який
пропустив строк для прийняття спадщини
з поважної причини, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

Він є монахом та несе свій послуг у
монастирі, що розташований в с. Мирча
Великоберезнянського району. В період
з часу смерті матері (ІНФОРМАЦІЯ_6) до
дня звернення у Тячівську нотаріальну
контору (02.09.2013 року) із метою прийняття
спадщини він постійно і невідкладно
займався вирішенням справ щодо
будівництва Свято-Покровського
чоловічого монастиря, що знаходиться у
с. Мирча Великоберезнянського району,
тобто у районі, який набагато
віддалений від міста Тячів, у якому
знаходиться держнотконтора. Процедура
будівництва монастиря змушувало його,
за його особистим бажанням, брати
участь у ній та сконцентровувати на це
всі свої зусилля, час та увагу, оскільки
такий процес повинен бути здійснений у
правильному порядку з самого початку
будівництва до його завершення. А тому
він постійно контролював процес
будівництва монастиря з метою
підтримання здійснення належної
роботи людьми, які безпосередньо його
будували та особисто займався
заготівлею і доставкою відповідних
будівельних матеріалів, за якими
неодноразово виїжджав до країн Європи,
таких як, Італія, Греція та інші.

У зв'язку із цим, у вказаний період часу
в нього з об'єктивних причин була
відсутня змога потрапити у місто Тячів
для звернення в держнотконтору задля
прийняття спадщини, так як будівництво
монастиря займало багато часу,
являлось для нього невідкладною
справою, є суспільно-необхідною та його
особистим обов'язком зробити добру
справу для людей. Тому, на його думку, є
достатні та поважні причини для
визначення додаткового строку,
достатнього для подання заяви про
прийняття спадщини.

Просить визнати недійсним та скасувати
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом після смерті ОСОБА_3, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_6, посвідчене
державним нотаріусом Тячівської
державної нотаріальної контори 24
травня 2013 року, зареєстрованого в
реєстрі за №1-745 на ім'я ОСОБА_2 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Скасувати запис в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності на житловий
будинок, що розташований АДРЕСА_1 за
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зроблений на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, посвідченого
державним нотаріусом Тячівської
державної нотаріальної контори 24
травня 2013 року, зареєстрованого в
реєстрі за №1-745 на ім'я ОСОБА_2 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Визначити йому додатковий
одномісячний строк на подання заяви
для прийняття спадщини за заповітом на
спадкове майно після смерті ОСОБА_3, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_6.

Позивач і його представник в
судовому засіданні позов підтримали
посилаючись на викладені в письмовій
позовній заяві обставини і просять
позов задоволити.

Представник відповідача в
судовому засіданні проти позову
заперечила і пояснила, що її довіритель
ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті
матері подавши у встановлений законом
строк заяву про прийняття спадщини як
по заповіту, так і по закону. Стверджує,
що заповіт, оформлений 5 жовтня 2011 року
на ім'я її довірителя, зареєстрований в
реєстрі за №58 скасовує заповіт,
оформлений 5 жовтня 2011 року на ім'я
позивача ОСОБА_1, який зареєстрований в
реєстрі за №57. Також аналогічний
заповіт на ім'я ОСОБА_2 заповідачка
складала ще 8 липня 2010 року, що на її
думку свідчить про волевиявлення
заповідачки.

Крім цього вважає, що позивач
безпідставно пропустив строк на
подання заяви про прийняття спадщини і
підстав для визначення йому
додаткового строку немає. Просить в
задоволенні позову відмовити.

Представник Тячівської державної
нотаріальної контори в судовому
засіданні позов не визнала і пояснила,
що на час оформлення спадщини їй не
було відомо про спадкоємця позивача
ОСОБА_1 і він звернувся до неї вже після
видачі свідоцтва про право на спадщину
відповідачу ОСОБА_2. Крім цього, вважає,
що в даному випадку заповіт, оформлений
5 жовтня 2011 року на ім'я відповідача
ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі за №58
скасовує заповіт, оформлений 5 жовтня
2011 року на ім'я позивача ОСОБА_1, який
зареєстрований в реєстрі за №57.
Просить в задоволенні позову
відмовити.

Представник Нересницької
сільської ради в судовому засіданні
пояснила, що вона, як секретар
виконкому Нересницької сільської ради,
5 жовтня 2011 року посвідчувала заповіти
від імені ОСОБА_3. При цьому заповідачка
мала волевиявлення заповісти кожному
із синів по одному будинку, а тому було
складено два заповіти відповідно на
будинок НОМЕР_1 та на будинок НОМЕР_2. В
текстах договорів на її прохання було
зазначено про все майно, яке
знаходиться за вказаними адресами,
оскільки таким чином заповідачка
представляла собі що крім житлового
будинку повинні успадковуватися і
господарські будівлі та інше майно, що
розташоване у конкретному
дворогосподарстві. Вважає позов
підставним.

Представник реєстраційної служби
Тячівського районного управління
юстиції просить вирішити спір у
відповідності до діючого
законодавства.

Дослідивши всі обставини справи,
суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено,
що 5 жовтня 2011 року заповідачка ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 у виконкомі Нересницької
сільської ради оформила заповіти на
належне їй нерухоме майно. Зокрема,
згідно з заповітом за № 57 від 5 жовтня
2011 року, заповідач ОСОБА_3 заповіла
спадкоємцю ОСОБА_1 будинок АДРЕСА_1, а
відповідно до заповіту № 58 від 5 жовтня
2011 року заповідач ОСОБА_3 заповіла
спадкоємцю ОСОБА_2 будинок АДРЕСА_2
Тячівського району( 19,20).

ІНФОРМАЦІЯ_6 заповідачка ОСОБА_3
померла, що стверджується даними її
свідоцтва про смерть( а.с.15) і після її
смерті відкрилася спадщина на належне
їй майно. Її чоловік помер ще раніше
ІНФОРМАЦІЯ_7( а.с.16).

12 квітня 2012 року відповідач ОСОБА_2
подав в Тячівську державну нотаріальну
контору заяву про прийняття спадщини
за заповітом посилаючись в тексті
заяви на заповіт від 05.10.2011 року,
зареєстрований за №58(а.с.49). 24 квітня 2012
року відповідач ОСОБА_2 подав заяву про
прийняття спадщини за законом після
смерті матері ОСОБА_3( а.с.48). А 24 травня
2012 року ОСОБА_2 подав в Тячівську
державну нотаріальну контору заяву про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за заповітом посилаючись в тексті
заяви на заповіт від 05.10.2011 року,
зареєстрований за №58 і як на спадкове
майно будинок АДРЕСА_1( а.с.50).

24 травня 2013 року відповідачу ОСОБА_2
видане свідоцтво про право на спадщину
за заповітом на спадкове майно будинок
АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_6, посвідчене
державним нотаріусом Тячівської
державної нотаріальної контори та
зареєстроване в реєстрі за №1-745(а.с.58).

На підставі вказаного свідоцтва
зроблено запис в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності на житловий
будинок, що розташований в АДРЕСА_1
Тячівського району Закарпатської
області за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1( а.с.57).

Згідно довідки виконавчого комітету
Нересницької сільської ради від 02.09.2013
року за № 288, 5 жовтня 2011 року в
приміщенні головної адміністративної
будівлі Нересницької сільської ради на
усне прохання громадянки ОСОБА_3
(Заповідача), ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканки
АДРЕСА_3 (яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6) з
необхідністю складення та посвідчення
заповітів, із її усних слів та від її
імені, секретарем Нересницької
сільської ради Русин Марією Петрівною,
оформлено заповіт за № 57 від 05 жовтня
2011 року на ім'я спадкоємця ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_4 та заповіт за № 58 від 05
жовтня 2011 року на ім'я спадкоємця
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з заповітом за № 57 від 05 жовтня
2011 року, заповідач ОСОБА_3 заповіла
спадкоємцю ОСОБА_1 будинок АДРЕСА_1

Відповідно до заповіту № 58 від 05 жовтня
2011 року, заповідач ОСОБА_3 заповіла
спадкоємцю ОСОБА_2 будинок АДРЕСА_2.

ОСОБА_3 мала на меті на випадок її
смерті саме таким чином розподілити
належні їй два будинки між вказаними
двома спадкоємцями, про що усно
повідомила секретаря сільради.

Усних чи письмових заяв або
повідомлень від заповідача ОСОБА_3 про
скасування вказаних заповітів у
Нересницьку сільську раду не
надходило.

Вказані по тексту два заповіти
Нересницькою сільською радою жодним
чином та у будь-який спосіб не
скасовувались( а.с.56).

Відповідно до ч 1 ст. 1258 ЦК України
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово, а згідно
вимог ст. 1261 цього Кодексу, у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Приписами ст. 1223 ЦК України визначено,
що право на спадкування мають особи,
визначені у заповіті. У разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом, а також у разі
неохоплення заповітом усієї спадщини
право на спадкування за законом
одержують особи, визначені у статтях
1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст. 1247 ЦК України
заповіт має бути посвідчений
нотаріусом або іншими посадовими,
службовими особами, визначеними у
статтях 1251 - 1252 цього Кодексу.

Як визначено приписами ч.1 ст. 1251 ЦК
України, якщо у населеному пункті немає
нотаріуса, заповіт, крім секретного,
може бути посвідчений уповноваженою на
це посадовою особою відповідного
органу місцевого самоврядування.
Згідно ч.1 і 2 ст. 1247 ЦК України заповіт
складається у письмовій формі, із
зазначенням місця та часу його
складення, має бути особисто
підписаний заповідачем.За змістом ст.
1252 ч.1, 2, 6 ЦК України заповідач має право
у будь-який час скасувати заповіт,
скласти новий заповіт. Заповіт, який
було складено пізніше, скасовує
попередній заповіт повністю або у тій
частині, в якій він йому суперечить.
Скасування заповіту , внесення до нього
змін провадяться відповідачем
особисто.

Відповідно до ст. 11 ч.1 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб , поданих відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб , які беруть участь у справі.

А згідно до ст.60 цього Кодексу кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини , на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. ст. 58 , 59 цього Кодексу
докази повинні бути належними і
допустимими. Обставини справи , які за
законом можуть бути підтверджені
певними засобами доказування , не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Оцінивши в сукупності зібрані по
справі докази, суд вважає, що вимоги
позивача в судовому засіданні
доведені.

Із змісту складених матір'ю сторін
заповітів встановлено її
волевиявлення щодо розпорядження
належним їй майном. Зміст вказаних
заповітів викладено не двояко і
зрозуміло, сумнівів щодо волевиявлення
заповідачки не викликає. Зокрема,
згідно з заповітом за № 57 від 5 жовтня
2011 року, заповідач ОСОБА_3 заповіла
спадкоємцю ОСОБА_1 будинок АДРЕСА_1, а
відповідно до заповіту № 58 від 5 жовтня
2011 року заповідач ОСОБА_3 заповіла
спадкоємцю ОСОБА_2 будинок АДРЕСА_2
Тячівського району.

Будь-яких даних щодо скасування чи
зміни даних заповітів в судовому
засіданні не наведено.

Разом з цим, 24 травня 2013 року
відповідачу ОСОБА_2 видане свідоцтво
про право на спадщину за заповітом на
спадкове майно будинок АДРЕСА_1, хоча
відповідно до заповіту № 58 від 5 жовтня
2011 року заповідач ОСОБА_3 заповіла йому
будинок АДРЕСА_2 Тячівського району, а
будинок АДРЕСА_1 цим заповітом не
охоплювався.

При цьому суд враховує, що відповідач
хоч і є спадкоємцем за законом після
смерті матері, однак він набув право
власності на спадковий будинок АДРЕСА_1
не як спадкоємець за законом, а як
спадкоємець за заповітом, хоча це майно
заповітом на його ім'я від 5 жовтня 2011
року за №58 не зазначено.

У зв'язку з цим не є підставними
заперечення відповідача проти позову і
її доводи про те, аналогічний заповіт
на ім'я ОСОБА_2 заповідачка складала ще 8
липня 2010 року (а.с.80), що на її думку
свідчить про волевиявлення
заповідачки, оскільки через видачу
нових заповітів зазначений заповіт
втратив силу.

Статтею 1301 ЦК України передбачено, що
свідоцтво про право на спадщину
визнається недійсним за рішенням суду,
якщо буде встановлено, що особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, а також в інших випадках,
встановлених законом.

Враховуючи наведене, суд вважає, що
оскільки відповідач ОСОБА_1 не мав
права на успадкування за заповітом на
будинок АДРЕСА_1, то видане йому
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на це майно слід визнати
недійсним і скасувати.

У зв'язку з цим підлягає до скасування і
запис в Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності на житловий будинок, що
розташований в АДРЕСА_1 за ОСОБА_2,
оскільки такий запис є похідним від
вищевказаного свідоцтва про право на
спадщину за заповітом.

Згідно з положеннями ч.3 ст. 1272 ЦК
України за позовом спадкоємця, який
пропустив строк для прийняття спадщини
з поважної причини, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

Вирішуючи питання поважність
причин пропуску строку для прийняття
спадщини та про визначення особі
додаткового строку, суд враховує рід
заняття позивача, що він є монахом та
несе свій послуг у монастирі, що
розташований в с. Мирча
Великоберезнянського району(а.с.78,79), що
саме по собі має певні обмеження житті,
в тому числі вільно розпоряджатися
своїм часом та займатися особистими
питаннями. Також суд враховує доводи
позивача про те, що в період з часу
смерті матері (ІНФОРМАЦІЯ_6) до дня
звернення у Тячівську нотаріальну
контору (02.09.2013 року) він постійно і
невідкладно займався вирішенням справ
щодо будівництва Свято-Покровського
чоловічого монастиря, що являлося для
нього невідкладною справою.

Наведене обставини суд вважає
поважними причини, що пов'язані з
об'єктивними, істотними труднощами для
позивача як спадкоємця на вчинення дій
щодо прийняття спадщини, а тому йому
слід визначити додатковий
одномісячний строк на подання заяви
для прийняття спадщини за заповітом на
спадкове майно після смерті ОСОБА_3.

На підставі ст. 154 ЦПК України заходи
забезпечення позову слід скасувати.

Судові витрати в частині сплати
судового збору покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 61, 209-213 ЦПК
України, ст.ст. 15, 16, 1223, 1247, 1251, 1252, 1258, 1272,
1301 ЦК України, суд,

Р І Ш И
В:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом після смерті ОСОБА_3, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_6, посвідчене
державним нотаріусом Тячівської
державної нотаріальної контори 24
травня 2013 року, зареєстрованого в
реєстрі за №1-745 на ім'я ОСОБА_2 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Скасувати запис в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності на житловий
будинок, що розташований в АДРЕСА_1 за
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зроблений на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, посвідченого
державним нотаріусом Тячівської
державної нотаріальної контори 24
травня 2013 року, зареєстрованого в
реєстрі за №1-745 на ім'я ОСОБА_2 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4,
додатковий одномісячний строк на
подання заяви для прийняття спадщини
за заповітом на спадкове майно після
смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6.

Заходи забезпечення позову,
встановлені ухвалою Тячівського
районного суду від 20 вересня 2013 року у
виді накладення арешту на житловий
будинок, що розташований в АДРЕСА_1 -
скасувати.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Тячівський районний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами , які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення ,
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий:
М.М.Розман