У х в а л а

іменем україни

29 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Мостової Г.І.,

Мартинюка
В.І., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Дистриб'ютор сервіс» до ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди, завданої
злочином, за касаційною скаргою ОСОБА_3
на рішення апеляційного суду
Херсонської області від 9 липня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Дистриб'ютор
сервіс» (далі - ТОВ «Дистриб'ютор
сервіс») звернулося до суду з позовом
до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,
завданої злочином.

В обґрунтування позову товариство
зазначало, що ОСОБА_3, працюючи
бухгалтером відділу регіональних
продажів товариства у порушення вимог
законів не вела бухгалтерського
обліку, не використовувала реєстратор
розрахункових операцій у період часу з

19 квітня 2010 року до 9 липня 2010 року,
допустивши службову недбалість, у
наслідок чого підприємству було
завдано збитків у розмірі 172 456 грн

24 коп.

Відносно відповідача було порушено
кримінальну справу та постановою
Комсомольського районного суду м.
Херсона від 10 жовтня

2011 року останню звільнено від
кримінальної відповідальності
внаслідок акта амністії.

Посилаючись на те, що матеріальну шкоди
завдано підприємству з вини ОСОБА_3, ТОВ
«Дистриб'ютор сервіс» просило стягнути
з останньої на користь товариства 172 456
грн. 24 коп.

Рішенням Дніпровського районного суду
Херсонської області від 27 травня
2013 року в задоволенні позову ТОВ
«Дистриб'ютор сервіс» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 9 липня 2013 року
рішення Дніпровського районного суду
Херсонської області від 27 травня 2013
року скасовано, позов ТОВ «Дистриб'ютор
сервіс» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ТОВ «Дистриб'ютор сервіс» 172
456 грн. 24 коп. майнової шкоди, завданої
злочином.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 рішення
апеляційного суду Херсонської області
від 9 липня 2013 року скасувати й
залишити в силі рішення Дніпровського
районного суду Херсонської області від
27 травня 2013 року, що було помилково
скасовано, посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із
недоведеності позову відповідно до
вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, оскільки
позивачем не надано доказів щодо
розміру завданої підприємству шкоди,
тоді як постанова суду про звільнення
від кримінальної відповідальності
внаслідок акту амністії не є підставою
для звільнення від доказування в
розумінні ст. 61 ЦПК України.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що з вини відповідача позивачу було
завдано значних майнових збитків, які
ОСОБА_3 повинна відшкодувати.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особини, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Як роз'яснено у пп. 2, 3 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 27
березня 1992 року № 6 «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди»,
шкода, заподіяна особі й майну
громадянина або заподіяна майну
юридичної особини, підлягає

відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними й шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи.

Пункт 3 ст. 134 КЗпП України регулює
матеріальну відповідальність
працівника за шкоду, завдану з його
вини діями, які мають ознаки діянь,
переслідуваних у кримінальному
порядку.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного
Суду України від

29 грудня 1992 року № 14 «Про судову
практику у справах про відшкодування
шкоди, заподіяної підприємствам,
установам, організаціям їх
працівниками» (із подальшими змінами),
до позовних заяв про матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної діями працівника, які
мають ознаки діянь, переслідуваних у
кримінальному порядку (п. 3 ст. 134 КЗпП
України), повинні додаватись докази,
які підтверджують, що вчинення
працівником таких діянь встановлено у
порядку кримінального судочинства.

Судом установлено, що ОСОБА_3 на
підставі наказу № 2-к від 1 серпня 2007
року працювала бухгалтером відділу
регіональних продажів ТОВ
«Дистриб'ютор сервіс» із покладенням
обов'язків по веденню бухгалтерського
обліку майна, зобов'язань і
господарських операцій, здійсненню
прийому й контролю первинної
документації по відповідних ділянках
бухгалтерського обліку, відображення
на рахунках бухгалтерського обліку
операцій, пов'язаних з рухом основних
засобів, товарно-матеріальних
цінностей і коштів, виконання функцій
касира з прийому, обліку й зберігання
коштів, і забезпечення безпеки
зберігання й передачі грошових коштів,
маючи реальну можливості діяти у
відповідності до функційних
обов'язків, неналежно виконувала
покладені на неї обов'язки.

За службову недбалість та неналежне
виконання своїх посадових обов'язків,
унаслідок несумлінного ставлення до
своїх посадових обов'язків відповідача
було притягнуто до кримінальної
відповідальності за ч. 2 ст. 367 КК
України.

Вина ОСОБА_3 у вчиненні службової
недбалості була доведена під час
розслідування кримінальної справи та
підтверджується доказами,
перерахованими в обвинувальному
висновку кримінальної справи по
обвинуваченню ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 367 КК
України, а саме: функційними
обов'язками, договором про повну
матеріальну відповідальність, актом
перевірки за окремими аспектами
фінансово-господарської діяльності
підприємства, фінансовими документами,
показами свідків.

У ході розслідування кримінальної
справи та її судового розгляду ОСОБА_3
вину свою визнавала та не оспорювала
суму завданих нею збитків.

Постановою Комсомольського районного
суду м. Херсона від

10 жовтня 2011 року ОСОБА_3 звільнено від
кримінальної відповідальності на
підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про
амністію у

2011 році», провадження у кримінальній
справі закрито.

Звільнення винної особи від
кримінальної відповідальності на
підставі Закону України «Про амністію»
не звільняє її від обов'язку
відшкодувати заподіяну злочином шкоду
(ст. 86 КК України та ст. 14 Закону України
«Про амністію»).

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 23 грудня 2005 року № 12
«Про практику застосування судами
України законодавства про звільнення
особи від кримінальної
відповідальності» умовою звільнення
особи від кримінальної
відповідальності є вчинення нею
певного умисного злочину, незалежно
від того, закінчено його чи ні, вчинений
він одноособово чи у співучасті.

При вирішенні питання про звільнення
особи від кримінальної
відповідальності суд (суддя) під час
попереднього, судового, апеляційного
або касаційного розгляду справи
повинен переконатися (незалежно від
того, надійшла вона до суду першої
інстанції з відповідною постановою чи
з обвинувальним висновком, а до
апеляційного та касаційного судів - з
обвинувальним вироком, що діяння, яке
поставлено особі за провину, дійсно
мало місце, що воно містить склад
злочину і особа винна в його вчиненні, а
також що умови та підстави її
звільнення від кримінальної
відповідальності передбачені КК
України. Тільки після цього можна
постановити (ухвалити) у визначеному
КПК України порядку відповідне судове
рішення.

Отже, установивши всі обставини,
необхідні для вирішення справи,
вислухавши пояснення сторін, оцінивши
надані сторонами докази в сукупності,
апеляційний суд дійшов правильного
висновку про те, що постанова про
звільнення ОСОБА_3 від кримінальної
відповідальності є доказом у розумінні
ст. 57 ЦПК України, а відтак - згідно з п. 3
ст. 134 КЗпП України на відповідача
покладається матеріальна
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з її вини
підприємству.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків апеляційного суду не
спростовують.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що ухвалене у справі
рішення апеляційного суду відповідає
вимогам чинного законодавства щодо
законності й обґрунтованості та
підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати

у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської
області від 9 липня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

В.О.
Кузнєцов

Судді:
Т.Л.
Ізмайлова

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

Д.О. Остапчук