АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1158/14
Головуючий 1 інстанції:
Справа № 641/5060/13ц
Категорія - «договірні правовідносини»
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року
м.
Харків

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого: судді
Піддубного Р.М.,

суддів: Тичкової
О.Ю., Швецової Л.А.,

при секретарі: Руссу
К.З.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє
в інтересах ОСОБА_2, на рішення
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 20 грудня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_3 до Повного
товариства «Ломбард «Корал» Єрмолаєва
і компанія», ОСОБА_2, ОСОБА_4 про
визнання договору недійсним та
стягнення суми, -

встановила:

У січні 2012 році ОСОБА_3 звернулася
до суду з позовом, мотивуючи який
зазначила, що 07 березня 2011 року між нею
та Повним товариством «Ломбард «Корал»
Подус і компанія», правонаступником
якого є Повне товариство «Ломбард»
«Корал» Єрмолаєва і компанія» (ПТ
«Ломбард «Корал»), було укладено
договір депозиту, відповідно до умов
якого відповідач прийняв від неї 160 000
грн. та зобов'язався повернути вказану
суму протягом двох місяців після
отримання відповідної вимоги
вкладника, а також сплачувати проценти
за користування вкладом із розрахунку
24% річних. 25 березня 2011 вона попередила
відповідача про необхідність
повернення суми вкладу, однак грошові
кошти їй повернуто не було. Посилаючись
на те, що вказаний договір було
укладено нею під впливом обману з боку
директора ПТ «Ломбард «Корал» ОСОБА_4
та за відсутності у ПТ «Ломбард «Корал»
відповідної ліцензії, з урахуванням
уточнених у червні 2012 року позовних
вимог, ОСОБА_3 просила визнати
укладений 07 березня 2011 року між нею та
відповідачем договір депозиту
недійсним, стягнути з ПТ «Ломбард
«Корал» на її користь 160 000 грн.
неповернутого вкладу та 37 625 грн.
завданих збитків.

Рішенням Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 20 грудня 2013 року
позов задоволено частково. Визнано
недійсним укладений 07 березня 2011 року
між ПТ «Ломбард» «Корал» Подус і
компанія» та ОСОБА_3 договір
депозитного вкладу № 2011-1, стягнуто з ПТ
«Ломбард» «Корал» Єрмолаєва і
компанія» на користь ОСОБА_3 160 000 грн. В
іншій частині у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального
права, просив рішення змінити, стягнути
суму вкладу не з ПТ «Ломбард «Корал», а
з ОСОБА_4, оскільки останній отримані
від позивачки грошові кошти до каси
Ломбарду не вніс, а витратив їх на
власні нужди.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, що з'явилися, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
у межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку про відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
правовідносини на підставі укладеного
07 березня 2011 року договору виникли саме
між позивачкою та ПТ «Ломбард «Корал»,
договір депозиту укладено
відповідачем за відсутності
відповідної ліцензії, а тому наявні
передбачені ст. 227 ЦК України підстави
для визнання його недійсним та
застосування наслідків недійсності
правочину у вигляді стягнення з ПТ
«Ломбард «Корал» на користь ОСОБА_3
переданих нею на підставі цього
договору 160 000 грн.

Судова колегія погоджується з такими
висновками з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 07
березня 2011 року між ОСОБА_3 та ПТ
«Ломбард «Корал» було укладено договір
депозиту, відповідно до умов якого
останній прийняв від позивачки 160 000
грн. та зобов'язався повернути вказану
суму протягом двох місяців після
отримання відповідної вимоги
вкладника, а також сплачувати проценти
за користування вкладом із розрахунку
24% річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Частинами 1 та 2 ст. 203 ЦК встановлено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності.

Згідно із ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин
юридичної особи, вчинений нею без
відповідного дозволу (ліцензії), може
бути визнаний судом недійсним.

Загальні правові засади у сфері
надання фінансових послуг встановлено
Законом України «Про фінансові послуги
та державне регулювання ринків
фінансових послуг» від 12 липня 2001 року N
2664-III (Закон N 2664-III).

Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону N 2664-III
встановлено, що фінансова послуга -
операції з фінансовими активами, що
здійснюються в інтересах третіх осіб
за власний рахунок чи за рахунок цих
осіб, а у випадках, передбачених
законодавством, - і за рахунок
залучених від інших осіб фінансових
активів, з метою отримання прибутку
або збереження реальної вартості
фінансових активів.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону N 2664-III
Національна комісія, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг, у межах своєї
компетенції видає ліцензії для
здійснення фінансовими установами
діяльності з надання будь-яких
фінансових послуг, що передбачають
пряме або опосередковане залучення
фінансових активів від фізичних осіб.

Здійснення діяльності, зазначеної у
частині першій цієї статті,
дозволяється тільки після отримання
відповідної ліцензії.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. У разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні у натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину, а в разі неможливості такого
повернення, зокрема тоді, коли одержане
полягає у користуванні майном,
виконаній роботі, наданій послузі, -
відшкодувати вартість того, що
одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування.

Отже, встановивши, що ліцензії на
здійснення діяльності, яка передбачає
залучення фінансових активів від
фізичних осіб, ПТ «Ломбард «Корал» у
встановленому законом порядку
отримано не було, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
наявність передбачених ст. 227 ЦК
підстав для визнання укладеного між
ОСОБА_3 та відповідачем договору
депозиту недійсним та застосування
наслідків недійсності правочину у
вигляді стягнення саме з ПТ «Ломбард
«Корал», як сторони оспорюваного
договору, отриманих ним від позивачки
160 000 грн.

Оскільки судом першої інстанції не
було порушено норм процесуального
права, рішення суду відповідає вимогам
матеріального права та встановленим
обставинам справи, апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду -
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який
діє в інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 20 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України
протягом двадцяти з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий

Судді