Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/941/14
Головуючий у 1-й інстанції: Крамаренко
Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Воробйової І.А.,

При секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
неустойки (пені) при заборгованості по
аліментах та додаткових витрат на
утримання дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася
до суду із позовом до ОСОБА_4, який в
ході розгляду справи уточнювала, про
стягнення на підставі ст.196 СК України
неустойки за прострочення сплати
аліментів в період 31 травня 2013 року по 31
жовтня 2013 року включно на загальну суму
1772 грн. 22 коп. Свої вимоги позивач
мотивувала тим, що за рішенням суду від
30 травня 2013 року на її користь на
утримання неповнолітньої доньки
ОСОБА_5 з відповідача було стягнуто
аліменти в розмірі ? частки заробітку.
У зв'язку з несплатою аліментів
останнім станом на 27 листопада 2013 року
утворилась заборгованість по
аліментам в сумі 2 456 грн. 30 коп.
Посилаючись на те, що заборгованість за
вказаний період погашена лише у грудні
2013 року, просила про стягнення з
відповідача пеню за вказаний період в
сумі 1771 грн. 22 коп.

Крім того, на підставі ст.185 СК України
позивач просила стягнути з ОСОБА_4
додаткові витрати на розвиток
здібностей дитини, яка за контрактом
навчається в учбовому закладі з
поглибленим вивченням іноземних мов та
економіки. За поточний навчальний рік у
відповідності з договором плата за
навчання за рік складає 2030 грн., із яких
870 грн. вже сплачено позивачем у
вересні-листопаді 2013 року, а решта
коштів підлягає внесенню щомісячно до
10 числа. Посилаючись на вказані
обставини, просила стягнути з
відповідача 437 грн. в рахунок
компенсації ? частки понесених нею
витрат з оплати додаткових послуг
навчального закладу за
вересень-листопад 2013 року, а також по 145
грн. щомісячно в рахунок майбутніх
платежів.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 18
грудня 2013 року позов залишено без
задоволення.

В апеляційній скарзі про скасування
судового рішення і ухвалення нового
про задоволення позову ОСОБА_3
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що заборгованість зі сплати
аліментів утворилася не з вини
відповідача, який у грудні 2013 року
добровільно погасив її, а тому
притягнення його до цивільно-правової
відповідальності у вигляді стягнення
пені за порушення грошового
зобов'язання не відповідає принципам
зваженості, розумності і
справедливості. Щодо додаткових витрат
на розвиток особливих здібностей
дитини сторін, на думку суду першої
інстанції, позивачем не надано
допустимих доказів на підтвердження
факту додаткових витрат, вказані
обставини були враховані судом при
визначені розміру аліментів в порядку
ст.180 СК.

Проте повністю погодитися з такими
висновками суду не можна, оскільки суд
дійшов їх з порушенням норм
матеріального права, вони не
ґрунтуються на зібраних у справі
доказах.

Судом установлено, що сторони
являються батьками ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з
матір'ю ОСОБА_3 і знаходиться на її
утриманні (а. с.4,8).

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду міста Запоріжжя від 30
травня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду від 30 липня
2013 року, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
стягнуті аліменти на утримання доньки
ОСОБА_5 у розмірі ? частки заробітної
плати відповідача, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, щомісячно,
починаючи з 08 квітня 2013 року і до
повноліття дитини (а.с.66- 68).

У серпні 2013 року до
Орджонікідзевського РДВС ЗМУЮ
надійшов виконавчий лист про стягнення
аліментів за вищевказаним судовим
рішенням. З метою виконання судового
рішення державним виконавцем
вживалися процесуальні заходи щодо
з'ясування місця роботи боржника,
останній повісткою запрошувався до
виконавчої служби, виконавчий лист
направлявся до іншого районного
відділу ДВС, тощо. Фактично судове
рішення почало примусово виконуватися
тільки з 14 жовтня 2013 року, перший платіж
з аліментів позивач отримала у
листопаді 2013 року (а.с.16-22,37-38, 45-49, 55).

Згідно постанови державного виконавця
Заводського ВДВС Запорізького МУЮ від
27 листопада 2013 року, загальна
заборгованість ОСОБА_4 по сплаті
аліментів на утримання доньки ОСОБА_5
складає 2 266 грн. 94 коп. (а. с. 55).

Вказана сума заборгованості була
погашена ОСОБА_4 6 грудня 2013 року, що
підтверджується платіжним дорученням
№ НОМЕР_1 і витягом із особистого
рахунку по платіжній карті НОМЕР_2
(а.с.73,83).

Відповідно до ст. 196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.
Неустойка не сплачується, якщо платник
аліментів є неповнолітнім.

Оскільки зобов'язання зі сплати
аліментів носить періодичний характер
і повинно виконуватися щомісяця, суд
повинен з'ясувати розмір несплачених
аліментів по кожному з цих періодичних
платежів, встановити строк, до якого
кожне із цих зобов'язань мало бути
виконано, та з урахуванням
встановленого обчислити розмір пені,
виходячи із суми несплачених аліментів
за кожен місяць окремо від дня
порушення платником аліментів свого
обов'язку щодо їх сплати до дня
ухвалення судом рішення, підсумувавши
розміри нарахованої пені за кожен із
прострочених платежів та визначивши її
загальну суму (правова позиція згідно з
постановою Верховного Суду України №
6-81цс13 від 11 вересня 2013 року).

Право одержувача аліментів на
стягнення неустойки, передбачене ст. 196
СК України, не пов'язується з
дотриманням державним виконавцем норм
Закону України "Про виконавче
провадження" стосовно повідомлення
належним чином державним виконавцем
відповідача про суму заборгованості та
про строк її погашення, з урахуванням
того, що відповідач знав про
необхідність сплати аліментів.

Разом із тим згідно з ч. 3 ст. 74 Закону
України "Про виконавче провадження"
розмір заборгованості зі сплати
аліментів визначається державним
виконавцем (а не стягувачем, чи
боржником). Лише визначивши розмір
такої заборгованості, можна
обчислювати неустойку.

Як роз'яснено у п. 22 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
року № 3 "Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів"
передбачена ст. 196 СК України
відповідальність платника аліментів
за прострочення їх сплати у виді
неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення аліментів.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4 був добре обізнаний про свій
обов'язок зі сплати аліментів у розмірі
? частки всіх видів заробітку з 8 квітня
2013 року, оскільки він приймав участь у
судовому вирішенні спору, частково
визнавав позов, проте заборгованість
за аліментами погасив лише 6 грудня 2013
року. Фактично дитина сторін протягом
семи місяців не отримувала від батька
щомісячного матеріального утримання.

Разом з тим п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції
України та ст. 13 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів"
передбачено, що рішення суду є
обов'язковим до виконання на всій
території України. Невиконання судових
рішень тягне за собою
відповідальність, установлену законом.

Отже, для відповідача така
відповідальність встановлена ст. 196 СК
України, частиною 2 якої передбачено й
зменшення розміру неустойки в
залежності від матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Будь-яких обставин, які б
унеможливлювали щомісячну сплату
аліментів і являлися поважними
причинами для звільнення відповідача
від відповідальності за невиконання
судового рішення протягом вказаного
періоду часу по справі не встановлено.

Оплата відповідачем у липні 2013 року
грошових коштів на придбання путівки в
дитячий оздоровчий табір не звільняє
останнього від обов'язку щомісячної
сплати аліментів. Доводи представника
відповідача про те, що вказані кошти за
домовленістю з позивачем були
витрачені в рахунок сплати поточних
аліментів допустимими доказами не
підтверджуються.

За таких обставин з відповідача на
користь ОСОБА_3 на підставі ст.196 СК
України підлягає стягненню неустойки
за прострочення виплати аліментів за
період з 8 квітня по 6 грудня 2013 року,
виходячи із суми несплачених аліментів
за кожен місяць окремо від дня
порушення платником аліментів свого
обов'язку щодо їх сплати до дня
фактичного погашення заборгованості - 6
грудня 2013 року:

· за квітень 2013 року сума сплати
складає 278, 30 грн., період нарахування
пені з 8 квітня по 6 грудня 2013 року - 211
днів, розмір неустойки становить 586, 58
грн.;

· за травень 2013 року сума
заборгованості становить 363 грн.,
період
нарахування пені з 8 червня по 6 грудня
2013 року - 181 днів, розмір неустойки
становить 657,03 грн.;

· за червень 2013 року сума
платежу становить 363 грн., період
нарахування пені з 8 липня по 6 грудня 2013
року - 151 дні, розмір неустойки
становить 548,13 грн.;

· за липень 2013 року сума платежу
становить 363 грн., період нарахування
пені з 8 серпня по 6 грудня 2013 року - 120
днів, розмір неустойки 435,60грн.;

· за серпень сума платежу 363 грн.,
період нарахування пені з 8 вересня по 6
грудня 2013 року - 89 днів, розмір
неустойки становить 323,07 грн.;

· за вересень 2013 року сума платежу
становить 363 грн., період нарахування з 8
жовтня по 6 грудня 2013 року 59 днів, розмір
неустойки становить 214,17 грн.;

· за жовтень 2013 року сума платежу
становила 363 грн., період нарахування з 8
листопада по 6 грудня 30 днів, розмір
неустойки становить 108,90 грн. ,

а разом сума неустойки за весь період
прострочення складає 2 673, 48 грн.

Зважаючи на те, що позивач визначила
розмір неустойки в 1771,22 грн. і обмежила
період нарахування пені не днем, з
якого у відповідача виник обов'язок зі
сплати і не днем фактичного погашення
заборгованості, а 3і травня і 31 жовтням
2013 року відповідно, з урахуванням вимог
ст.11 ЦПК України щодо меж позовних
вимог з платника аліментів на користь
стягувача підлягає стягненню заявлена
позивачем сума неустойки у розмірі 1771,
22 грн.

Відмовляючи ОСОБА_3 у стягненні
додаткових витрат на утримання дитини,
суд першої інстанції виходив з їх
недоведеності.

Частиною 1 ст. 185 СК України визначено,
що той з батьків, з кого присуджено
стягнення аліментів на дитину, а також
той з батьків, до кого вимога про
стягнення аліментів не була подана,
зобов'язані брати участь у додаткових
витратах на дитину, що викликані
особливими обставинами (розвитком
здібностей дитини, її хворобою,
каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 185 СК України
розмір участі одного з батьків у
додаткових витратах на дитину в разі
спору визначається за рішенням суду, з
урахуванням обставин, що мають істотне
значення.

Додаткові витрати на дитину можуть
фінансуватися наперед або покриватися
після їх фактичного понесення
одноразово, періодично або постійно.

Судом встановлено, що дитина сторін за
договором від 1 серпня 2013 року
навчається в Запорізькому ліцеї
„Логос" з поглибленим вивченням
іноземних мов і економіки, в якому
вартість додаткових платних послуг за
місяць складає 210 грн. і сплачується
щомісячно до 10 числа протягом 10
місяців роботи ліцею - з вересня по
червень включно (а.с.23-24: п.2.17 Договору).

За вересень, жовтень і листопад 2013 року
позивач сплатила по 210 грн. щомісячно, а
всього 630 грн. за додаткові платні
послуги, а також по 80 грн. як благодійні
внески, що за три місяці становило 240
грн. (а.с.25-27).

У зв'язку з прийняттям доньки сторін на
навчання до Запорізького ліцею „Логос"
виникли додаткові витрати, що
полягають в оплаті цього навчання; ці
витрати зумовлені особливими
обставинами, оскільки спрямовані на
розвиток здібностей дитини (її
навчання).

Відповідач не заперечував у суді, що
витрати на навчання у вказаному
навчальному закладі являються
додатковими витратами на розвиток
здібностей доньки, добровільно
оплачував такі витрати у 2011, 2012
навчальних роках, не заперечував проти
своєї участі у подальших витратах за
наявності фінансових можливостей
(а.с.69,71,74).

За таких обставин висновок суду про
недоведеність позовних вимог у
вказаній частині позову також не
відповідає фактичним обставинам
справи.

Зважаючи на те, що розмір щомісячних
платних послуг у відповідності з
умовами договору становить 210 грн.,
розмір платежів за вересень, жовтень і
листопад 2013 року становить 630 грн., з
відповідача на користь позивача на
підставі ст.185 СК України підлягає
стягненню ? частка понесених позивачем
витрат у розмірі 315 грн., а також по 105
грн. щомісячно, починаючи з 12 листопада
2013 року(дати звернення до суду з
відповідним позовом) і по 30 червня 2014
року(дати закінчення навчального року).

Вимоги ОСОБА_3 про компенсацію за
рахунок батька дитини 1/2 частки
благодійних внесків задоволенню не
підлягають, оскільки такі витрати не
спрямовані на розвиток здібностей
дитини сторін і не підлягають
розподілу між батьками в порядку ст.185
СК України.

Доводи представника про те, що розмір
відрахувань із його заробітної плати
перевищить її 50 % не заслуговують на
увагу, оскільки не відповідають
фактичним обставинам справи.

Викладене свідчить про те, що
оскаржуване рішення на підставі ст.309
ЦПК України підлягає скасуванню з
ухваленням нового - про часткове
задоволення позову і стягнення з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойки у
розмірі 1771, 22 грн. за порушення строків
виплати аліментів за період з 31 травня
по 31 жовтня 2013 року, 315 грн. в рахунок
компенсації ? частки додаткових витрат,
понесених останньою у вересні -
листопаді 2013 року, а також по 105 грн.
додаткових витрат щомісячно, починаючи
з 12 листопада 2013 року до закінчення
навчального року - 30 червня 2014 року.

Крім того, з відповідача на користь
позивача на підставі ст.88 ЦПК України
підлягають стягненню понесені нею
судові витрати за сплати судового
збору у загальній сумі 344, 10 грн.

Керуючись ст. ст.307,309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2013 року
по цій справі скасувати і ухвалити нове
рішення, яким позов ОСОБА_3
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1771,
22 грн. (одну тисячу сімсот сімдесят одну
гривню 22 копійки) неустойки за
порушення строків виплати аліментів на
утримання неповнолітньої ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 31 травня по 31
жовтня 2013 року, 315 грн. (триста
п'ятнадцять гривень) в рахунок
компенсації ? частки додаткових витрат
на утримання неповнолітньої доньки
ОСОБА_5, понесених ОСОБА_3 у вересні -
листопаді 2013 року, по 105 грн. (сто п'ять
гривень) додаткових витрат щомісячно
на утримання неповнолітньої ОСОБА_5,
починаючи з 12 листопада 2013 року до
закінчення навчального року - 30 червня
2014 року, а також 344,10 грн. (триста сорок
чотири гривні 10 копійок) в рахунок
компенсації судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: