Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2014 р. м. Одеса.

Суворовський районний суд м.
Одеси у складі:

Головуючого судді - Погрібного М.О.

При секретарі - Олійник О.В.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні у м. Одесі (зала судових
засідань №14), цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 ОСОБА_4 до про стягнення
заборгованості по аліментам та
стягнення неустойки (пені) за затримку
виплати аліментів, -

В С Т А Н О В И
В

ОСОБА_1 подала до суду позовну
заяву, в якій просить

стягнути з відповідача на її користь
заборгованість по сплаті аліментів на
утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у
розмірі 18591 гривн1 60 копійок, яка
утворилася з серпня 1999 року по
ІНФОРМАЦІЯ_4 року, а також стягнути з
ОСОБА_4 на її користь неустойку (пеню) за
прострочення сплати аліментів на дочку
у розмірі 67 859 гривень 34 копійки.

В обґрунтування позовних вимог,
позивачка в судовому засіданні
посилалися на те, що з 30 квітня 1989 року
по 01 жовтня 1996 року вона перебувала в
зареєстрованому шлюбі з відповідачем,
який був розірваний рішенням
Суворовського районного суду м. Одеси.
Від шлюбу у них, ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
народилася дочка ОСОБА_3. Рішенням
Суворовського районного суду м. Одеси в
квітні 1996 року, з ОСОБА_4 на її користь
було стягнуто аліменти на утримання
дочки у розмірі 1/4 частини з усіх видів
його заробітку до повноліття дочки, а
саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Після
набрання рішення законної сили,
Суворовським районним судом м. Одеси, 17
квітня 1996 року, їй був виданий
виконавчий лист для примусового
стягнення аліментів з відповідача,
який був переданий до державної
виконавчої служби. Однак, відповідач
ухиляється від сплати аліментів з
серпня 1999 року по теперішній час.

Тому просила стягнути з відповідача,
вказану вище заборгованість по
аліментам, остаточний розрахунок якої
проведено державним виконавцем
Першого Суворовського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції.

А також просила стягнути з відповідача
неустойку (пеню) за прострочення сплати
аліментів, у розмірі, зазначеному вище,
оскільки відповідач знаючи про
необхідність сплати їй аліментів на
утримання дочки, навмисно ухилявся від
виконання рішення суду та своїх
батьківських обов'язків.

У своїй письмовій заяві, поданій до
загальної канцелярії суду, позивачка
повністю підтримала свої позовні
вимоги та просила розглянути справу за
її відсутності. У разі неявки в судове
засідання відповідача, просила
розглянути справу в заочному порядку.
Наслідки розгляду справи в заочному
поряду, передбачені ст. 228 ЦПК України,
їй відомі.

Відповідач в судове засідання не
прибув. Про день, час та місце розгляду
справи неодноразово повідомлявся
судом за місцем реєстрації його
проживання, про що свідчать поштові
повідомлення. Приєднані до справи.
Причини неявки до суду не повідомив.

Вивчив матеріали справи, суд вважає, що
на підставі фактів встановлених судом
та досліджених доказів, позов підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що в Першому
Суворовському відділі державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції на виконанні
знаходився виконавчий лист №2-838 від 17
квітня 1996 року про стягнення з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_1 аліментів на
утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у
розмірі 1/4 частини від усіх видів його
заробітку щомісяця до повноліття
дочки, а саме, до ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Згідно розрахунку від 20 серпня 2013 року,
проведеного державним виконавцем
Першого Суворовського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції, ОСОБА_5,
затвердженого начальником відділу, у
ОСОБА_4 перед ОСОБА_1 за період з серпня
1999 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 року виникла
заборгованість по аліментам у розмірі
18 591 гривень 60 копійок.

Зазначений розрахунок був направлений
боржнику та на час розгляду справи ним
не оскаржений.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України
«Про виконавче провадження» за №2677-УІ
від 04 листопада 2010 року (далі за текстом
Закону) примусове виконання рішення
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених Законом. Згідно
ч.2 ст. 17 Закону, виконавчі листи, які
видані судом, підлягають виконанню
державною виконавчою службою.

Відповідно до ч. ч. 2.3.4 ст. 74 Закону, у
разі наявності заборгованості із
сплати аліментів понад три місяці,
стягнення може бути звернено на майно
боржника. Звернення стягнення на
заробітну плату не перешкоджає
зверненню стягнення на майно боржника.
Розмір заборгованості із сплати
аліментів визначається державним
виконавцем за місцем виконання рішення
у порядку, встановленому Сімейним
Кодексом України. У разі визначення
суми заборгованості у частці від
заробітку (доходу), розмір аліментів не
може бути менше встановленого Сімейним
Кодексом України. Державний виконавець
обчислює розмір заборгованості із
сплати аліментів, складає відповідний
розрахунок та повідомляє про нього
стягувача і боржника. Частиною 9 ст. 74
Закону України «Про виконавче
провадження» визначено, що спір щодо
розміру заборгованості із сплати
аліментів вирішується судом за заявою
заінтересованої особи у порядку,
встановленому законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України,
розмір заборгованості за аліментами
обчислюється державним виконавцем, а у
разі спору - судом.

Аналіз зазначених норм, які регулюють
виниклі спірні правовідносини, вказує
на те, що при стягненні аліментів за
виконавчим листом, саме державний
виконавець визначає розмір
заборгованості аліментів виходячи з
розміру доходів отриманих боржником за
певний період. Такий розрахунок є
обов'язковим для його виконання
сторонами виконавчого провадження,
якщо вони його не оспорюють.

На час розгляду справи, розрахунки
заборгованості по аліментам, які
проводив державний виконавець
неодноразово, сторонами по справі були
визнані та у встановленому порядку не
оспорювалися і не спростовувалися.
Відтак, суд не вбачає правових підстав
для повторного стягнення
заборгованості по аліментам за
рішенням суду. Наявність у державного
виконавця на виконанні виконавчого
листа та проведеного ним розрахунку, є
підставою для проведення примусового
стягнення наявної заборгованості у
відповідності до вимог Закону. А у разі
закриття виконавчого провадження,
позивачка не позбавлена права на
повторне звернення до виконавчої
служби з виконавчим листом для
примусового стягнення з боржника
ОСОБА_6, виниклої заборгованості.

У зв'язку з вищевикладеним, суд вважає,
що в задоволенні позовних вимог в
частині стягнення з відповідача
заборгованості по аліментам слід
відмовити.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 196 СК України,
при виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

При визначені наявності вини
відповідача у заборгованості по
аліментам, суд виходить із презумпції
вини особи, яка прострочила виконання.
Відповідач в судові засідання не
прибув і не надав суду будь-яких
доказів про відсутність в його діях
вини у виникненні заборгованості по
аліментам.

Таким чином, суд вважає, що вимоги
позивачки про стягнення з відповідача
ОСОБА_4 пені правомірні та підлягають
задоволенню.

Виходячи з положень ст. 196 СК України, в
редакції 2004 року та розрахунку
заборгованості по сплаті аліментів від
15 січня 2014 року, наданого суду Першим
Суворовським відділом державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції, з відповідача
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 за період з
січня 2004 року по 20 січня 2014 року
підлягає стягненню пеня за
прострочення сплати аліментів в
загальній сумі 351945 гривень. При цьому
суд виходить із розміру аліментів за
кожний місяць, нарахованих державним
виконавцем 15 січня 2014 року (вихідний
№822) з 01 січня 2004 року по січень 2008 року,
але не сплачених ОСОБА_4, помножених на
1% та кількість прострочених днів по
сплаті аліментів, що складає 5940 днів з
січня 2004 року по 20 січня 2014 року.

Разом з тим, враховуючи те, що згідно
ст.11 ч.1 ЦПК України - суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі, суд вважає
необхідним позовні вимоги ОСОБА_1 про
стягнення з відповідача неустойки
(пені) за прострочення сплати аліментів
саме, в розмірі 67 859 гривень 34 копійки,
задовольнити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 224-226 ЦПК
України, ст. ст. 195, 196 Сімейного Кодексу
України, Законом України «Про
виконавче провадження», Законом
України «Про виконавче провадження»,
суд, -

В И Р І Ш И
В

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
індивідуальний номер НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, неустойку
(пеню) за прострочення сплати аліментів
на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
у розмірі 67 859 гривень 34 копійки.

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_4
заборгованості по аліментам -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_1 судовий збір в сумі 229 гривні 40
копійок.

Копію рішення направити
позивачці і відповідачу.

Рішення, як заочне, може бути
переглянуте за заявою відповідача, яка
подається до Суворовського районного
суду м. Одеси протягом 10 днів з дня
отримання копії рішення.

У разі залишення заяви, про
перегляд заочного рішення без
задоволення, воно може бути оскаржене
до апеляційного суду Одеської області
в загальному порядку.

Позивачем, рішення суду може
бути оскаржене до апеляційного суду
Одеської області протягом 10 днів.

Суддя: