АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/822/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Підберезний Г.А. Доповідач -
Петешенкова М.Ю.Категорія 32
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Петешенкової М.Ю.

суддів - Дерев'янка
О.Г., Черненкової Л.А.,

при секретарі - Кириченко
М.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Державного
підприємства «Придніпровська
залізниця» на рішення Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
20 листопада 2013 року по цивільній справі
за позовом ОСОБА_2 до Державного
підприємства «Придніпровська
залізниця», третя особа - Приватне
акціонерне товариство «Український
Страховий Дім» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2012 року позивачка
звернулася до суду з вищезазначеним
позовом до Державного підприємства
«Придніпровська залізниця» (далі - ДП
«Придніпровська залізниця») про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, посилаючись на те, що 21
жовтня 2011 року вона їхала у
пасажирському поїзді № 042 сполученням
«Львів - Дніпропетровськ». Під час руху
поїзду з неї стався нещасний випадок,
вона отримала травму, при цьому
первинна медична допомога належним
чином не була надана. Позивач просила
стягнути з ДП «Придніпровська
залізниця» на свою користь матеріальну
шкоду у розмірі 9 466, 20 грн. , моральну
шкоду у розмірі 35 000 грн., вирішити
питання про судові витрати по справі.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 20 листопада 2013
року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені
частково (а.с. 109-110).

Стягнуто з ДП «Придніпровська
залізниця» на користь ОСОБА_2 в рахунок
відшкодування матеріальних збитків 7
967,40 грн., в рахунок відшкодування
моральної шкоди 2 000 грн., судові
витрати по справі.

В апеляційній скарзі ДП
«Придніпровська залізниця»
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права, порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалите нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 відмовити в повному
обсязі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід задовольнити, а рішення
суду першої інстанції - скасувати з
ухваленням нового рішення з наступних
підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції керувався ст.ст. 1187, 1195 ЦК
України та виходив з того, що в
результаті нещасного випадку, який
стався з ОСОБА_2 під час руху поїзду,
останній була заподіяна матеріальна та
моральна шкода, за яку відповідає ДП
«Придніпровська залізниця».

Проте з такими висновками суду
погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення суду
не відповідає.

Судом першої інстанції
встановлено, що 21 жовтня 2011 року під час
руху у поїзді № 042 сполученням
«Львів-Дніпропетровськ» ОСОБА_2
отримала травму внаслідок нещасного
випадку, на підставі якого було
складено акт встановленої форми та в
подальшому отримано страхове
відшкодування.

Отже, висновок суду першої
інстанції про те, що витрати, пов»язані
з лікуванням ОСОБА_2 внаслідок шкоди,
спричиненої джерелом підвищеної
небезпеки підлягають стягненню з ДП
«Придніпровська залізниця», оскільки
ПАТ «Український Страховий Дім» було
відмовлено у відшкодуванні цих витрат,
не відповідає матеріалам справи,
вимогам закону та є помилковим.

Положенням про обов'язкове особисте
страхування від нещасних випадків па
транспорті, затвердженим Постановою
Кабінету Міністрів України від 14
серпня 1996 року, передбачено, що
застрахованими вважаються пасажири з
моменту оголошення посадки в поїзд,
автобус або інший транспортний засіб
до моменту завершення поїздки.
Страховий платіж за обов'язковим
особистим страхуванням від нещасних
випадків на транспорті утримується з
пасажира перевізником, який діє від
імені страховика за винагороду на
підставі договору доручення на лініях
залізничного, морського, внутрішнього
водного, автомобільного та
електротранспорту. Кожному
застрахованому перевізник, що виступає
агентом страховика, видає страховий
поліс. Страховий поліс може видаватися
на окремому бланку або міститися на
зворотньому боці квитка.

Тобто, кожна особа, яка придбала
квиток на проїзд у морському,
залізничному, приміському або
міжміському транспорті, вважається
застрахованою. Підтвердженням того, що
особа є застрахованою, являється
квиток або страховий поліс на окремому
бланку.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів фізичних
осіб та юридичних осіб у разі настання
певних подій (страхових випадків),
визначених договором страхування або
чинним законодавством, за рахунок
грошових фондів, що формуються шляхом
сплати фізичними особами та юридичними
особами страхових платежів (страхових
внесків, страхових премій) та доходів
від розміщення коштів цих фондів (ст. 1
Закону України "Про страхування").

Відповідно до пункту 6 частини 1
статті 7 Закону України "Про
страхування" до видів обов'язкового
страхування відноситься особисте
страхування від нещасних випадків на
транспорті.

Відносини між перевізниками та
страховиками щодо страхування
пасажирів визначаються укладеними між
ними договорами страхування. Факт
укладення договору страхування може
посвідчуватися страховим свідоцтвом
(полісом, сертифікатом), що є формою
договору страхування.

Із змісту статті 8 Закону України
"Про страхування" убачається, що
страховий випадок це подія,
передбачена договором страхування або
законодавством, яка відбулася і з
настанням якої виникає обов'язок
страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

До страхового випадку відноситься
одержання застрахованим травми
внаслідок нещасного випадку на
транспорті при встановленні йому
інвалідності. Виплата страхової суми
застрахованому здійснюється
страховиком на підставі заяви
застрахованого про її виплату, акта про
нещасний випадок, листа
непрацездатності або довідки
спеціалізованих установ про
встановлення інвалідності.

Особа, яка отримала травму
внаслідок нещасного випадку на
транспорті, не має права звертатися до
страхувальника. Вимога про
відшкодування шкоди пред»являється до
страховика.

Крім того, внаслідок настання
страхового випадку, застрахованому,
який одержав травму внаслідок
нещасного випадку на транспорті при
встановленні йому інвалідності,
виплачується страхова сума.

Страхова сума - грошова сума, в межах
якої страховик відповідно до умов
страхування зобов'язаний провесні
виплату при настанні страхового
випадку.

Під час розгляду справи в суді
апеляційної інстанції встановлено, що
ПАТ «Український Страховий Дім»
визнано травму ОСОБА_2 - страховим
випадком та на підставі заяви
останньої від 25 травня 2012 року, було
складено страховий акт № ПР/Л-07279/НЮ д.ч.
203, за висновками якого ПАТ
«Український Страховий Дім» прийняло
рішення про проведення страхової
виплати у розмірі 39 984 грн. на користь
ОСОБА_2, що фактично було здійснено 17
вересня 2012 року за відповідним
видатковим касовим ордером.

Вирішуючи спір про стягнення
матеріальної та моральної шкоди, суд
першої інстанції залишив поза увагою
те, що між сторонами виникли
зобов»язання перевезення, які
врегульовані відповідними нормами
законодавства, зокрема ст.ст. 910, 927, 928 ЦК
України; не врахував те, що
відшкодування моральної шкоди в
договірних правовідносинах може
здійснюватися виключно у випадках,
прямо передбачених законом, а також,
якщо умови про відшкодування прописані
в укладеному договорі.

Наявності між сторонами договірних
правовідносин суд не врахував,
фактично застосував положення ст. 1167 ЦК
України, умовою застосування якої є
наявність позадоговірних (деліктних)
зобов»язань.

Отже, законодавством, яке регулює
страхові відносини, особі, яка отримала
травму внаслідок нещасного випадку на
транспорті, виплата моральної шкоди не
передбачена.

Оскільки застосування судами норм
матеріального права, що не підлягали
застосуванню призвели до
неправильного вирішення справи,
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р
І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Придніпровська
залізниця» - задовольнити.

Рішення Кіровського районного
суду м.Дніпропетровська від 20
листопада 2013 року - скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
Державного підприємства
«Придніпровська залізниця», третя
особа - Приватне акціонерне товариство
«Український Страховий Дім» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Судді: