Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючого судді -
Ковалевича С.П.

суддів: Демянчук С.В.,
Шеремет А.М.

секретар судового
засідання - Ковальчук Л.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1,
ОСОБА_2 на рішення Здолбунівського
районного суду Рівненської області від
30 грудня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до Здолбунівської міської ради
Рівненської області про визнання права
власності.

Перевіривши докази та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Здолбунівського районного
суду Рівненської області від 30 грудня
2011 року визнано за ОСОБА_3 право
власності на господарську будівлю
АДРЕСА_1 загальною площею 106 кв.м з
надвірними будівлями: вбиральнею,
цегляною огорожею та металевими
воротами вартістю 29 498 грн.

Вважаючи дане рішення незаконним
через невідповідність висновків суду
обставинам справи та неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, ОСОБА_1, ОСОБА_2
подали на нього апеляційну скаргу.

В обґрунтування скарги вказують, що суд
першої інстанції визнаючи право
власності на господарську будівлю
покликався на ст.ст.376, 392 ЦК України,
вважають, що такі висновки суду не
відповідають дійсним обставинам
справи та суперечать нормам
матеріального права. Стверджують, що
господарська будівля, на яку визнано
право власності, не є нерухомим майном,
а є тимчасовою спорудою
(збірно-розбірною металевою
конструкцією). Дана металева
конструкція зібрана ОСОБА_2 в 2005 році. 22
серпня 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5
укладено договір купівлі продажу
житлового будинку НОМЕР_1 з
господарським та побутовими будівлями
та спорудами, розташованого у АДРЕСА_1.
Металева конструкція не була предметом
договору, а залишилася у власності
ОСОБА_2

Вказують, що 29 серпня 2013 року між ОСОБА_2
та ОСОБА_1 укладено договір
купівлі-продажу збірно-розбірної
металевої конструкції.

Посилаючись на викладені обставини,
просять скасувати оскаржуване рішення
та ухвалити нове про відмову ОСОБА_3 в
задоволенні її позовних вимог.

ОСОБА_3 в судове засідання повторно
не явилася, хоча їй судом завчасно
направлялися повістки про час і місце
розгляду справи.

Листи з повістками поверталися з
приміткою пошти про не проживання
ОСОБА_3 за адресою, яку вона вказувала в
позовній заяві.

Оскільки ОСОБА_3 не повідомила суд
про зміну свого місяця проживання,
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу у її відсутність на
підставі матеріалів, що є у справі.

Неявку ОСОБА_3 суд розцінює як без
поважних причин.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

В своїй позовній заяві ОСОБА_3
просила визнати за нею право власності
на самочинно перебудований нею
житловий будинок в господарську
споруду по АДРЕСА_1 посилаючись як на
підставу в задоволенні її вимог на ст.
376 ЦК України.

Однак, відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК
України, особа, яка здійснила
самочинне будівництво нерухомого
майна , не набуває права власності на
нього.

Земельна ділянка, на якій
самочинно здійснено будівництво
ОСОБА_3 на праві власності їй не
належить, вона являється комунальною
власністю Здолбунівської міської ради,
яка дозволу на таке будівництво не
надавала.

Відповідно до рішення
Здолбунівської міської ради № 119 від
16.03.2001р. ОСОБА_3 надано дозвіл на
розроблення технічної документації із
землеустрою по складанню державного
акту на право власності на земельну
ділянку для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд. Однак,
ОСОБА_3 таким дозволом не скористалася
і такої документації не виготовила.

Крім того, в справі відсутні дані
про те, що спірна господарська споруда
збудована відповідно до вимог
будівельних, санітарних та
протипожежних норм і при її
використанні її конструкція не несе
загрози життю та здоров"ю громадян.

Як стверджують у своїй
апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_1
спірна господарська будівля була
збудована ОСОБА_2 ще у 2007р., є його
власністю, вона є збірно - розбірною, а
тому у відповідності до ст. 181 ЦК
України нерухомим майном не являється,
оскільки може переміщатися без його
знецінення та без зміни призначення.
Вказаним рішенням суду першої
інстанції порушуються і їх законні
права щодо цього майна.

За наведених обставин у суду
першої інстанції не було законних
підстав для задоволення вимог ОСОБА_3, а
тому рішення суду першої інстанції у
відповідності до правил ст. 309 ЦПК
України підлягає скасуванню з
постановленням нового рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 181, 376 ЦК України ст. ст. 309, 313, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Здолбунівського районного
суду Рівненської області від 30 грудня
2011 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
Здолбунівської міської ради
Рівненської області про визнання права
власності відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення.

Сторони по справі мають право
оскаржити рішення апеляційного суду
протягом двадцяти днів з дня його
проголошення в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Ковалевич С.П.

Судді:
Демянчук С.В.

Шеремет А.М.