Номер провадження № 22-ц/785/948/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого -
Вадовської Л.М.,

суддів -
Ващенко Л.Г.,

Колеснікова Г.Я.,

при секретарі -
Орловій С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до публічного акціонерного
товариства «ВТБ Банк» в особі
відділення «Одеської регіональної
дирекції «ВТБ Банк» про визнання
недійсними кредитного договору та
договору іпотеки за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 23 травня 2013
року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3, звернувшись 24 липня 2012
року до суду з вищеназваним позовом,
вказала, що 23 липня 2007 року уклала з ВАТ
«ВТБ Банк» (після зміни найменування
ПАТ «ВТБ Банк» кредитний договір
№13.09-02/07-СК на отримання в кредит
грошових коштів в іноземній валюті в
сумі 685 000,00 доларів США під 13% річних з
кінцевим терміном повернення кредиту
до 23 липня 2014 року та для забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором уклала договір іпотеки, з
передачею в іпотеку нежитлового
приміщення магазину по АДРЕСА_1
Додатковою угодою № 1 від 7 листопада 2008
року в кредитний договір № 13.09-02/07-СК
від 23 липня 2007 року внесено зміни щодо
розміру відсотків за користування
кредитними коштами. Посилаючись на
відсутність у відповідача Генеральної
ліцензії НБУ на здійснення валютних
операцій, одержання кредиту в
іноземній валюті, використання
іноземної валюти як засобу платежу,
істотну зміну курсу валют, порушення
принципів справедливості та
добросовісності, позивач на підставі
статей 203, 215 ЦК України просила визнати
кредитний договір №13.09-02/07-СК від 23
липня 2007 року та договір іпотеки від 23
липня 2007 року недійсними (а.с.2-6).

Відповідач ПАТ «ВТБ Банк» в особі
відділення «Одеська регіональна
дирекція «ВТБ Банк» позов не визнав
(а.с.22-23).

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 27 лютого 2013 року справу за
позовом ОСОБА_3 про визнання недійсними
кредитного договору та договору
іпотеки об'єднано в одне провадження з
переданою з Шевченківського районного
суду м. Києва справою за позовом
ОСОБА_3 про захист прав споживача,
визнання недійсним кредитного
договору (а.с.49-50).

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 23 травня 2013 року в позові
відмовлено (а.с.65-68).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Неправильність рішення суду апелянт
мотивувала порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, заслухавши пояснення,
дослідивши докази, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Встановлено, що 23 липня 2007 року
між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_3 укладено
кредитний договір № 13.09-02/07-СК на суму
кредиту 685 000,00 доларів США на строк
користування по 23 липня 2014 року під 13%
річних. Додатковою угодою № 1 від
7 листопада 2008 року плата за
користування кредитом сторонами
узгоджена рівною 18% (а.с.7-10, 11).

23 липня 2007 року між ВАТ «ВТБ Банк» та
ОСОБА_3 укладено іпотечний договір для
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором № 13.09-02/07-СК, за
яким в іпотеку передано нежилі
приміщення магазину, що знаходиться по
АДРЕСА_1 (а.с.12-15).

Вимоги про визнання кредитного
договору та іпотечного договору
недійсними пред'явлено з підстав
статей 203, 215 ЦК України.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові,
суд першої інстанції встановив
обставини, що мають значення для
справи, визначився зі спірними
правовідносинами та нормами
матеріального права, що такі регулюють,
та дійшов обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для визнання
укладених договорів недійсними.

Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

Між сторонами виникли
правовідносини кредиту на підставі
договору, що є домовленістю двох
сторін, спрямованою на встановлення
цивільних прав та обов'язків.

Посилання ОСОБА_3 на порушення ПАТ «ВТБ
Банк» (до зміни найменування ВАТ «ВТБ
Банк») Декрету Кабінету Міністрів
України «Про систему валютного
регулювання і валютного контролю» в
частині відсутності індивідуальної
ліцензії при укладенні кредитного
договору безпідставні. Так, відповідно
до частини 3 статті 533 ЦК України
використання іноземної валюти, а також
платіжних документів в іноземній
валюті при здійсненні розрахунків на
території України по зобов'язанням
допускається у випадках, порядку та на
умовах, встановлених законом. Аналіз
статті 1, п.п. «в» частини 4 статті 5
Декрету КМ України «Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю» вказує на те, що вказані
положення Декрету на комерційні банки
не поширюються. Отримання
індивідуальних ліцензій банківськими
установами, що отримали генеральні
ліцензії НБУ на здійснення валютних
операцій, чинним законодавством не
передбачено. На дату укладення
оскарженого кредитного договору ВАТ
«ВТБ Банк» мав банківську ліцензію № 79,
видану НБУ 20 квітня 2007 року та дозвіл №
79-1 на право здійснення валютних
операцій. Щодо ОСОБА_3, то одержання нею
кредиту в іноземній валюті також не
потребувало отримання індивідуальної
ліцензії НБУ, оскільки відповідно до
п.п. «в» частини 4 статті 5 Декрету такі
операції потребують ліцензування, якщо
терміни і суми кредитів перевищують
встановлені законодавством межі, на
момент укладення оскаржуваного
кредитного договору чинним
законодавством будь-яких лімітів щодо
термінів та сум кредитування в
іноземній валюті встановлено не було.

Висновок суду першої інстанції щодо
індивідуальної ліцензії узгоджується
з роз'ясненнями пункт 10 постанови від 30
березня 2012 року № 5 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин».

Не має підтвердження й порушення
принципу справедливості та
добросовісності при укладенні
оскаржуваних договорів.

Так, відповідно до статті 6 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента,
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ст.627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК
України).

Договір є обов'язковим для
виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

За кредитним договором банк або
інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах. встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти (ст.1054 ЦК України).

Таким чином, зміст кредитного
договору, приписи статей 627-629 ЦК
України вказують на те, що зміна
економічної ситуації, коливання курсу
іноземної валюти є ризиком
позичальника, а не підставою для
визнання кредитного договору
недійсним чи для невиконання
зобов'язань за кредитним договором.

Статтею 203 ЦК України визначено,
що зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що ним обумовлені.

Обставини, на які посилається
ОСОБА_3 в обгрунтування своїх вимог, не
дають підстав вважати, що при укладенні
кредитного договору та іпотечного
договору, що носить забезпечувальну
функцію, не було додержано визначених
статтею 203 ЦК України загальних вимог,
необхідних для чинності правочину,
відтак, частина 1 статті 215 ЦК України
застосуванню у даному випадку не
підлягає.

Правові підстави для скасування
рішення суду та ухвалення нового
рішення про задоволення позову
відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313,
п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 23 травня 2013 року в справі за
позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства «ВТБ Банк» в
особі відділення «Одеської
регіональної дирекції «ВТБ Банк» про
визнання недійсними кредитного
договору та договору іпотеки -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий
Л.М.Вадовська

Судді
Л.Г.Ващенко

Г.Я.Колесніков