У х в а л а

іменем україни

3 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Наумчука М.І.,

Мостової Г.І., Олійник
А.С.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Банк
«Київська Русь» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за позовом ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
«Банк «Київська Русь» про визнання
недійсним кредитного договору, за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Банк
«Київська Русь» в особі представника -
Демського Богдана Івановича, на
рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 27
травня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 17
липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Банк «Київська Русь» (далі
- ПАТ «Банк «Київська Русь») звернулося
до суду з позовом до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, посилаючись
на неналежне виконання відповідачем
зобов'язань за кредитним договором від
26 березня 2008 року, унаслідок чого
утворилася заборгованість, розмір якої
станом на 13 березня 2013 року складає 32 434
грн. 82 коп., й яка підлягає стягненню на
користь банку.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 у
серпні 2013 року звернувся до суду з
позовом до ПАТ «Банк «Київська Русь»
про визнання недійсним кредитного
договору.

Позовні вимоги мотивував тим, що
кредитний договір від 26 березня 2008 року
він не підписував, з його умовами не
ознайомлювався, про його існування
дізнався лише влітку 2013 року.

Ухвалою Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 4
листопада 2013 року вказані позови
об'єднано в одне провадження.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 27
травня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 17 липня
2014 року, у задоволенні первісного
позову ПАТ «Банк «Київська Русь»
відмовлено, зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір №
2406-04-08-2, укладений 26 березня 2008 року
між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_3

Стягнуто із ПАТ «Банк «Київська Русь»
на користь ОСОБА_3 витрати на правову
допомогу в розмірі 1 000 грн. та 114 грн. 70
коп. судового збору.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк
«Київська Русь» в особі представника -
Демського Б.І., просить рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 27
травня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 17
липня 2014 року скасувати й ухвалити нове
рішення у справі, яким задовольнити
позовні вимоги банку й відмовити у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню
виходячи з наступного.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Однак, ухвалені у справі судові рішення
у повній мірі цим вимогам не
відповідають.

Так, згідно зі ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Судами встановлено, що 26 березня 2008
року між сторонами було укладено
кредитний договір № 2406-04-08-2 про надання
ОСОБА_3 кредиту в розмірі 15 000 грн.
строком до 26 березня 2011 року.

Відповідно до наданого позивачем
розрахунку заборгованість

ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором
станом на 13 березня

2013 року складає 32 484 грн. 82 коп.

За результатами судово-почеркознавчої
експертизи, проведеної у кримінальній
справі по обвинуваченню ОСОБА_5 за ст.
ст. 191 ч. 5, 209 ч. 3, 28 ч. 3, 366 ч. 2 КК України,
встановлено, що підписи від імені
ОСОБА_3 на кредитному договорі № 2406-04-08-2
від 26 березня 2008 року, у анкеті
позичальника та заяві на видачу
готівки, виконані не ОСОБА_3, а іншою
особою.

Таким чином, ухвалюючи рішення,
відмовляючи в позові ПАТ «Банк
«Київська Русь» та задовольняючи
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
правильно виходив із безпідставності
та недоведеності позовних вимог банку,
оскільки згідно з висновком
експертизи, підпис на кредитному
договір вчинено не ОСОБА_3, а іншою
особою, а відтак - волевиявлення
відповідача на вчинення такого
правочину не було, що відповідно до
вимог ст. ст. 203, 215 ЦК України тягне за
собою недійсність правочину.

Такий висновок судів відповідає
обставинам справи, а також
узгоджується з нормами матеріального
права, які судом правильно застосовані.

Доводи касаційної скарги представника
ПАТ «Банк «Київська Русь» - Демського
Б.І., не спростовують таких висновків
судів та не дають підстав для висновку,
що судами першої чи апеляційної
інстанції при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішень.

Разом з тим, не можна погодитися із
судовими рішеннями в частині вирішення
питання про відшкодування витрат на
правову допомогу.

Стягуючи на користь ОСОБА_3 із ПАТ «Банк
«Київська Русь»

1 000 грн, суди виходили з того, що такі
витрати пов'язані з оплатою правової
допомоги фахівця у галузі права і вони
підтверджені документально.

За чч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.
Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Відповідно до ст. 47 цього Кодексу
учасниками цивільного процесу, крім
осіб, які беруть участь у справі, є
секретар судового засідання, судовий
розпорядник, свідок, експерт,
перекладач, спеціаліст, особа, яка
надає правову допомогу.

Згідно зі ст. 56 ЦПК України правову
допомогу може надавати особа, яка є
фахівцем у галузі права і за законом
має право на надання правової допомоги.
Така особа має право знайомитися з
матеріалами справи, робити з них
витяги, знімати копії долучених до
справи документів, бути присутнім у
судовому засіданні. Особа, яка має
право на надання правової допомоги,
допускається ухвалою суду за заявою
особи, яка бере участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що 17
вересня 2013 року між адвокатом ОСОБА_6 та
ОСОБА_3 було укладено договір № 17/13 про
надання правових послуг.

Однак, у справі відсутні дані про те, що
судом була постановлена ухвала про
допуск адвоката до участі у справі в
якості особи, яка надає правову
допомогу.

Таким чином, є передчасними висновки
суду про те, що сплачені ОСОБА_3 1 000 грн
є витратами на правову допомогу, й
помилковим щодо задоволення вимог про
стягнення таких витрат.

Апеляційний суд на порушення приписів
ст. 303 ЦПК України на зазначене уваги не
звернув, не перевірив, чи була допущена
у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 56 ЦПК
України, до участі у справі особа, яка
надавала правову допомогу ОСОБА_3

З огляду на викладене, не є
обґрунтованим висновок суду першої
інстанції, з яким помилково погодився
апеляційний суд, про стягнення на
користь ОСОБА_3 витрат на правову
допомогу.

За таких обставин, які свідчать про те,
що судами попередніх інстанцій
неправильно застосовано закон, що
призвело до неправильного вирішення
справи, судові рішення в частині
вирішення вимог про стягнення витрат
на правову допомогу не можуть
вважатися законними й обґрунтованими,
вони в цій частині відповідно до вимог
ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають
скасуванню, а справа у вказаній частині
- передачі на новий розгляд до суду
першої інстанції, під час якого
необхідно усунути зазначені вище
порушення та ухвалити судове рішення
відповідно до вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Банк
«Київська Русь» в особі представника -
Демського Богдана Івановича,
задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 27
травня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 17
липня 2014 року в частині вирішення вимог
про відшкодування витрат на правову
допомогу скасувати.

Справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Банк
«Київська Русь» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за позовом ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
«Банк «Київська Русь» про визнання
недійсним кредитного договору у
вказаній частині передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 27
травня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 17
липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

В.І.
Мартинюк

Судді:

Т.Л. Ізмайлова

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник