Справа № 545/5018/13-ц
Провадження № 2/545/250/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2014 р. Полтавський районний суд
Полтавської області в складі:

головуючого судді Стрюк Л.І.,

при секретарі Недавній Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Полтаві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення
частини майна із спадкової маси та
визнання права власності на нерухоме
майно,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з
зазначеним позовом, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що народився та
проживав у АДРЕСА_1 Після смерті батька
право власності у порядку спадкування
на зазначений будинок перейшло до його
брата - ОСОБА_3, а після його смерті - до
дочки ОСОБА_4 Після смерті останньої
спадщину прийняла ОСОБА_2 Зазначені
обставини встановлені рішенням
Полтавського районного суду від 17.03.2011
року. Вважає, що до спадкової маси
неправомірно включений гараж, який він
особисто збудував з дозволу батька, на
виділеній для цього земельній ділянці
за вказаною адресою.

Просив виключити із спадкової
маси, отриманої ОСОБА_2, частину
земельної ділянки площею 0,015 га по
АДРЕСА_1; визнати за ним право власності
на гараж, розташований на території
домоволодіння, та на частину земельної
ділянки площею 0,015 га.

Позивач та його представник у
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали у повному обсязі та просили
їх задовольнити, надавши пояснення,
аналогічні тим, що викладені у позовній
заяві.

Відповідач, будучи належним
чином повідомленою про час та місце
розгляду справи, у судове засідання не
з'явилася, про причини неявки не
повідомила, заяви про розгляд справи за
її відсутності не надала. За таких
обставин та за згодою позивача суд
вважає за можливе розглянути справу за
відсутності відповідача відповідно до
вимог ст. 224 ЦПК України за наявними у
справі матеріалами та постановити
заочне рішення.

Представник третьої особи у
судове засідання не з'явився,
попередньо надавши заяви про розгляд
справи за його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення
позивача та його представника,
дослідивши матеріали справи, приходить
до висновку, що позов задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Статтею 214 ЦПК визначено, що під
час ухвалення рішення суд вирішує, чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи; які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин.

Встановлено, що відповідно до
рішення Полтавського районного суду
від 17.03.2011 року, яке набрало законної
сили, за ОСОБА_5 визнано право
власності на домоволодіння, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1,
відповідно до технічного паспорту;
зобов'язано ОСОБА_1 не чинити перешкод
ОСОБА_2 в користуванні зазначеним
майном(а.с. 13-15).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 381 ЦК України
визначено, що садибою є земельна
ділянка разом з розташованими на ній
житловим будинком,
господарсько-побутовими будівлями,
наземними і підземними комунікаціями,
багаторічними насадженнями.

Згідно з п. 8 постанови Пленуму
Верховного Суду України N 7 від 04.10.91
«Про практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» різні господарські будівлі
(літні кухні, сараї тощо) є підсобними
будівлями і складають з будинком одне
ціле. Тому при відчуженні жилого
будинку вони переходять до нового
власника разом з будинком, якщо при
укладенні договору про відчуження не
було обумовлено їх знесення або
перенос попереднім власником.

Враховуючи ту обставину, що
спірний гараж входить до складу садиби
по АДРЕСА_1, право власності на
яку у порядку спадкування за рішенням
суду визнане за відповідачем і у даному
випадку не є самостійним об'єктом права
власності, тому підстав для
задоволення позову не вбачається.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України
до особи, яка набула право власності на
житловий будинок(крім
багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни цільового призначення в обсязі
та на умовах, встановлених для
попереднього
землевласника(землекористувача).

Оскільки правові підстави для визнання
права власності на частину нерухомого
майна відсутні, не підлягає
задоволенню позов і щодо визнання за
позивачем права власності на частину
земельної ділянки, на якій
розташований гараж.

Питання щодо судових витрат суд
вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 23, 381 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61,
88, 209, 212, 218, 224 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про виключення частини майна із
спадкової маси та визнання права
власності на нерухоме майно- відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене
до апеляційного суду Полтавської
області через Полтавський районний
суд протягом 10 днів з моменту
проголошення шляхом подачі
апеляційної скарги.

Суддя: Л. І. Стрюк