Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Малієнко Н.В.
Справа № 417/1/13-ц
Провадження № 22ц/782/5588/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області в
складі:

головуючого: Малієнко Н.В.,

суддів: Єрмакова Ю.В., Матвєйшиної О.Б.

при секретарі: Вербицькому І.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Марківського районного суду
Луганської області

від 11 листопада 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про стягнення збитків та відшкодування
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом, в якому просив
відшкодувати йому за рахунок
відповідача - ОСОБА_3 матеріальні
збитки у сумі 156750 грн. - дохід, який він
мав можливість отримати за час
незаконного володіння майном, та
моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що
13.05.2010 року став переможцем на
відкритих аукціонних торгах з продажу
майна Марківського ДП ВАТ
«Новопськовське АТП-10909», а саме по
придбанню лоту №1 - ? частки мийки,
площею 165,0 кв.м. за адресою АДРЕСА_1.

За результатами проведених аукціонних
торгів, 01.06.2010 року було укладено
договір купівлі-продажу зазначеного
нежитлового приміщення, який було
посвідчено приватним нотаріусом
Марківського районного нотаріального
округу та зареєстровано за №255, а також
своє право власності позивач
зареєстрував в Марківському БТІ.

03.06.2010 року між позивачем та ПП
«Екоуніверсал» був укладений договір
оренди вказаного нежитлового
приміщення з орендною платою 8250 грн. на
місяць, але виконати умови договору
оренди та передати зазначене майно у
оренду він не зміг, оскільки відповідач
незаконно, без відповідної правової
підстави заволодів ним і став
користуватися цим майном, не звертаючи
уваги на його попередження про
звільнення приміщення від його речей.

Вказані обставини змусили позивача
звернутися до відповідача з позовом
про усунення перешкод в користуванні
власністю, який 06.10.2011 року рішенням
Марківського районного суду
Луганської області був задоволений,
зустрічний позов ОСОБА_3 до позивача, ПП
«Луганський аукціонний дім», ВАТ
«Новопськовське АТП-10909» про визнання
недійсним результатів аукціону,
визнання недійсним договору
купівлі-продажу, залишено без
задоволення.

Зазначене рішення суду першої
інстанції ухвалою апеляційного суду
Луганської області від 11.01.2012 року
залишено без змін.

Оскільки з 03.06.2010 року по лютий 2012 року,
тобто протягом 19 місяців, позивач не
мав можливості отримувати орендну
плату за вказаним договором оренди
нежитлового приміщення, так як
відповідач не звільняв його та
незаконно володів його власністю, ним
не отриманий дохід в сумі 156750,00 грн (8250
грнх19 міс), яку він просив стягнути з
відповідача, як матеріальні збиткі.

Крім того, посилаючись на те, що діями
відповідача незаконно утримувалось
його майно, з приводу чого він
переживав, погіршилося його
самопочуття через неможливість
продовження ділових стосунків,
ситуацією яка склалася була принижена
його ділова репутація, позивач просив
стягнути моральну шкоду в розмірі 50000,00
грн.

Рішенням Марківського районного суду
Луганської області від 11 листопада 2013
року у задоволенні позовних вимог
відмовлено у повному обсязі за
необґрунтованістю.

Посилаючись на ухвалення рішення з
порушенням норм процесуального та
матеріального права, ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу і просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким його позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно із законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в
задоволені позові відмовити; 6) як
розподілити між сторонами судові
витрати; 7) чи є підстави допустити
негайне виконання судового рішення; 8)
чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що вказаним
вимогам закону рішення суду першої
інстанції не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з
необґрунтованості та недоведеності
позовних вимог.

Колегія суддів не може погодитися з
такими висновками суду першої
інстанції, оскільки вони не
ґрунтуються на матеріалах справи та не
відповідають вимогам закону, що
регулює дані правовідносини.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Згідно ч.2 та
ч.3 цієї статті збитками є доходи, які
особа могла б реально одержати за
звичайних обставин, якби її право не
було порушене (упущена вигода). Збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо
договором або законом не передбачено
відшкодування у меншому або більшому
розмірі.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно протокола №1 проведення
аукціонних торгів з продажу майна
підприємства-боржника Марковське ДП
ВАТ «Новопськовське АТП 10909» від 13.05.2010
року, позивач став переможцем на
відкритих аукціонних торгах, а саме по
придбанню лоту №1 - ? мийки (літера
БТІ-М-1), площею 165,0 кв.м. за адресою
АДРЕСА_1, вартістю 15061,41 грн.(а.с.5).

За результатами поведених аукціонних
торгів між ОСОБА_2 та Марковським ДП ВАТ
«Новопськовське АТП 10909» був укладений
нотаріально посвідчений договір
купівлі-продажу від 01.06.2010 року, згідно
умов якого продавець зобов*язався
передати у власність покупцю нежитлову
будівлю - ? мийки, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1, а покупець повністю
сплатив йому до підписання цього
договору зазначену грошову суму, який
в той же день зареєстровано у
державному реєстрі правочинів
приватного нотаріуса Марківського
районного нотаріального округу, а
03.06.2010 року в Марківському РБТІ.(а.с.6-8).

Згідно п.1.4 вищевказаного договору
купівлі-продажу, відчужувані нежитлові
будівлі на час складання цього
договору нікому іншому не продані, не
подаровані, не заставлені, в спорі не
перебувають, як внесок до Статутного
фонду других юридичних осіб не внесені,
під забороною не перебувають.

Договором оренди нежитлового
приміщення від 03.06.2010 року (а.с.9-10)
підтверджується, що між позивачем
ОСОБА_2, як власником нежитлового
приміщення розташованого за адресою
АДРЕСА_1, та ПП «Екоуніверсал» в особі
директора ОСОБА_4 був укладений договір
оренди вказаного нежитлового
приміщення площею 165 кв.м. для
використання орендарем під склад,
строком на один рік, орендною платою 8250
грн. за один місяць, який не був
виконаний.

Зазначене нежитлове приміщення не було
передано в оренду у зв'язку із
утриманням його відповідачем.

Намагаючись вирішити спір у
позасудовому порядку, 18.06.2010 року,
ОСОБА_2 запропонував ОСОБА_3
добровільно звільнити нежитлове
приміщення в строк 10 днів , про що
свідчить наявний в матеріалах справи
лист на його адресу, який ним отриманий
особисто 22.06.2010 року. (а.с.101-103).

Але його пропозиція була залишена без
уваги, що змусило позивача звернутися
за захистом свого права до суду.

Згідно рішення Марківського районного
суду Луганської області від 06.10.2011 року
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
усунення перешкод в користуванні
нежитловою будівлею та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до приватного
підприємства «Луганський аукціонний
дім», ВАТ «Новопськовське АТП-10909»,
ОСОБА_2 про визнання недійсним
результатів аукціону, визнання
недійсним договору купівлі-продажу,
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені, а в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3
відмовлено. Вказано рішення залишено
без змін ухвалою апеляційного суду
Луганської області від 11.01.2012 року
(а.с.11-15).

З постанови про відкриття виконавчого
провадження від 02.02.2012 року вбачається,
що за вищевказаним рішенням суду було
відкрито виконавче провадження та
наданий боржнику строк для
добровільного виконання рішення суду.
(а.с.116).

06.02.2012 року рішення суду було виконано
примусово, а 13.02.2012 року закінчено
виконавче провадження, про що свідчать
постанови державного виконавця ВДВС
Марківського РУЮ (а.с.110,119).

Таким чином, внаслідок неправомірних
дій відповідача, позивач не мав
можливості на виконання договору
оренди передати спірне майно орендарю,
та не одержав у зв'язку з цим доход від
оренди приміщення, згідно договору
оренди з ПП «Екоуніверсал» в особі
директора ОСОБА_4 , який би міг реально
одержати за звичайних обставин, якби
його право не було порушено, що є для
нього упущеною вигодою.

В обґрунтування розміру упущеної
вигоди, позивач надав суду письмові
докази, з яких вбачається, що вартість
орендної плати за один місяць
становить 8250 грн., а протягом 19 місяців
він міг би одержати від оренди
приміщення 156750,00 грн.

Колегія суддів вважає, що ці вимоги
позивача підлягають задоволенню
частково, в розмірі 99000,00 грн., виходячи
з наступного.

З договору оренди нежитлового
приміщення від 03.06.2010 року вбачається,
що ОСОБА_2 передає, а ПП «Екоуніверсал»
в особі директора ОСОБА_4, приймає на
тимчасове володіння та користування
нежитлове приміщення за адресою
АДРЕСА_1, площею 165 кв.м., для
використання під склад на строк до
03.06.2011 року., тобто на один рік.

Доказів того, що сторони договору
оренди мали намір на продовження
договору оренди, саме до лютого 2012 року,
позивачем надано не було.

Тому, колегія суддів вважає, що упущена
вигода позивача за 12 місяців у вигляді
неотриманої плати за договором оренди
нежитлового приміщення складає 99000,00
грн. (8250 грн х 12 міс). які відповідач
повинен відшкодувати позивачу, як
збиткі.

Доводи відповідача про неможливість
існування такої великої орендної плати
за спірне нежитлове приміщення на
увагу не заслуговують, оскільки
спростовуються наявним в матеріалах
справи договором оренди, умови якого
погоджені його сторонами, в тому числі
з посиланням саме на зазначений розмір
орендної плати, поясненнями
свідка-орендаря ОСОБА_4 суду першої
інстанції.

З врахуванням цих обставин, колегія
суддів приходить до висновку, що
позивач реально міг здати належне йому
нежитлове приміщення з таким розміром
орендної плати в смт. Марківка,
Луганської області і тому його вимоги
щодо розміру упущеної вигоди є
доведеними і підлягають задоволенню в
сумі 99000,00 грн.

Що стосується позовної вимоги про
стягнення з відповідача на свою
користь моральної шкоди, то відповідно
до вимог ст. 23 ЦК України, особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

При цьому, моральна шкода полягає в
тому числі у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої.

Згідно зі ст. 386 ЦК України власник,
права якого порушені, має право на
відшкодування завданої йому майнової
та моральної шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач ОСОБА_3 не мав на спірне
майно правовстановлюючих документів,
на підставі яких би мав право на
законних підставах володіти та
користуватися спірним нежитловим
приміщенням. Про існування законного
власника ? частини мийки, яка
розташована в нежитловому приміщенні
за адресою АДРЕСА_1, він був офіційно
повідомлений позивачем листом від
18.06.2010 року, але продовжував утримувати
його і заперечував проти його
звільнення, чим порушував право
власності ОСОБА_2 та завдав моральних
страждань, стосовно яких позивачем
наведено достатнє обґрунтування.

Виходячи з обставин справи, колегія
суддів вважає, що в цій частині позовні
вимоги підлягають задоволенню
частково, в сумі 3000 грн., що відповідає
розміру душевних страждань позивача, в
наслідок порушеного його права.

Колегія суддів вважає, що звернення
відповідача ОСОБА_3 до суду з позовом
про визнання недійсним аукціону, за
результатами якого позивач придбав
спірне майно, у зв'язку з чим ним
утримувалося спірне нежитлове
приміщення, не може бути підставою для
звільнення його від відшкодування
збитків, оскільки саме позивач мав
законні підстави для володіння,
користування та розпорядження цим
нежитловим приміщенням, його
правовстановлюючи документи були в
силі, ніким не скасовані, право
власності в установленому порядку
зареєстровано в бюро технічної
інвентаризації, а відповідач у разі
незгоди з цим мав доводити свої вимоги
в судовому порядку без утримання
власності іншої особи, крім того, у
подальшому відповідачеві у
задоволенні його вимог було рішенням
суду, яке є чинним, відмовлено.

Крім цього, колегія суддів вважає, що
дійсно, хоча умови договору оренди
укладеного між ОСОБА_2 та ПП
«Екоуніверсал» в особі директора
ОСОБА_4 щодо розміру орендної плати,
обов'язкові тільки для них, як сторін
договору, а відповідач стороною у цьому
договорі не є, однак позивачем
заявлено вимоги до відповідача не про
стягнення орендної плати за цим
договором, а упущеної вигоди у розмірі
орендної плати у зв'язку з
неотриманням її з вини відповідача з
орендаря та неможливістю передати
орендоване спірне майно орендареві і
саме із умов договору оренди
нежитлового приміщення, яке не було
передано в оренду орендарю з вини
відповідача ОСОБА_3, випливає розмір
упущеної вигоди позивача ОСОБА_2, як
власника цієї нерухомості.

Таким чином, судова колегія вважає, що
спірне майно відповідачем у зазначений
позивачем період утримувалося без
законних підстав, а тому позивач має
право на відшкодування завданої йому
майнової у вигляді упущеної вигоди та
моральної шкоди.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що судом першої інстанції
неправильно застосовано норми
матеріального і процесуального права,
висновки суду не відповідають
обставинам справи та вимогам закону, що
призвело до неправильного вирішення
спору.

У відповідності зі ст. 307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право:

1) постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін;

2) скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог;

3) змінити рішення;

4) постановити ухвалу про скасування
рішення суду першої інстанції і
закриття провадження у справі або
залишення заяви без розгляду;

Як встановлено ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими;

3) невідповідність висновків суду
обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також розгляд і
вирішення справи неповноважним судом;
участь в ухваленні рішення судді, якому
було заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про його
відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення чи
підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Отже, судова колегія вважає, що
оскаржуване рішення підлягає
скасуванню з прийняттям нового рішення
про часткове задоволення позовних
вимог у зазначеній частині.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з
відповідача підлягають відшкодуванню
на користь позивача понесені ним
судові витрати у сумі 1154,65 грн., які
підтверджені наданими ним доказами.

Колегія суддів, керуючись ст.ст. 303-304,
307, 309, 316 , 324-325 ЦПК України, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Марківського районного суду
Луганської області від 11 листопада 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення збитків та
відшкодування моральної шкоди,
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в
рахунок відшкодування збитків 99 000,00
грн. та моральної шкоди 3000,00 грн.

В іншій частині в задоволенні позову
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
понесені ним судові витрати в сумі 1154,65
грн.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили негайно, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів після
його проголошення.

Головуючий:

Судді: