Справа № 2-3431/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року Солом`янський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді- Лозинської М.І.,

за участі секретаря- Панченко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті
особи: Головне управління юстиції у
м.Києві, Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
Комунальне підприємство « Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об`єкти нерухомого майна» про визнання
заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

В квітня 2012 року до суду звернувся
позивач з даним позовом до ОСОБА_2 в
якому просить визнати недійсним
заповіт, складений його батьком ОСОБА_5
на ім`я відповідача, 19.09.2011 року, який
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, та зареєстрований у
реєстрі № 1082 під час перебування на
стаціонарному лікування в приміщенні
Київської міської клінічної лікарні №
6 за адресою: м. Київ, проспект
К.Комарова, № 3.

В обґрунтування позову позивач
вказує на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер
його та відповідача батько ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, останнім постійним місцем
проживання та реєстрації якого була
квартира АДРЕСА_1.

Зазначає, що після смерті батька у
лютому 2012 року протягом встановленого
строку для прийняття спадщини після
його смерті, він звернувся до
приватного нотаріусу Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
та подав заяву про прийняття спадщини,
яка була прийнята одразу, після чого
йому стало відомо про наявність
заповіту на користь брата-відповідача
по справі. Одночасно, як вказує позивач,
приватним нотаріусом його було
повідомлено про те, що заповіт був
батьком підписаний фактично в останні
місяці перед його смертю.

Посилається на те, що за життя
батько не виказував думок щодо
складання заповіту на користь
відповідача, та вважав, що своєму
синові ОСОБА_2 він допоміг матеріально
при житті.

Позов мотивований тим, що перед
смертю батько фактично не усвідомлював
значення своїх дій та не міг ними
керувати, оскільки останні роки свого
життя тяжко хворів на рак та періодично
проходив курси лікування в Київській
міській клінічній лікарні № 4 ,
Київський міській клінічній лікарні №
6, Онкологічній міській лікарні м.
Києва. Перед смертю батько знаходився
на постійному догляді та лікуванні у
спеціальному відділенні Онкологічної
лікарні м. Києва по вул. Верховинна,69 в
Києві, де йому постійно кололи сильно
знеболюючі препарати для полегшення
болю.

Виходячи із наведеного, позивач
вважає, що заповіт повинен бути
визнаний недійсним , оскільки його
батько не усвідомлював значення своїх
дій та не міг ними керувати під час
підписання заповіту.

В судовому засіданні представник
позивача та його представник позивача
позов підтримав та просив його
задоволення.

Відповідач у судовому засіданні
проти позову заперечив, вказавши на те,
що батько до останніх днів життя був у
свідомості та з власної волі ,
перебуваючи у лікарні, вирішив скласти
заповіт на його ім`я . Також вказав на
те, що у батька з позивачем по справі
були напружені та конфліктні відносини
в підтвердження чого послався на
рішення Залізничного районного суду м.
Києва від 14.12.1981 року , а також лист
Спеціалізованого управління
електромонтажних робіт № 20 , в якому
працював батько щодо конфліктних
ситуацій в родині , що виникли між ним
та сином, що було предметом розгляду в
адміністрації та профкомі управління.

При цьому вказав на також і на
те,що він постійно проживав із
батьками, піклувався про нього,
безпосередньо займався процесом
лікування батька під час його хвороби
та надавав матеріальну підтримку
батьку під час його лікування.

Представник відповідача в
судовому засіданні послався на те, що
позов є необґрунтованим та
недоведеним, а позивачем не надано
жодного доказу в підтвердження
заявлених вимог та доводів викладених
у позові.

Третя особа - Головне управління
юстиції у м. Києві у судове засідання
свого представника не направили,
надіславши лист в якому просили
розгляд справи проводити у відсутності
їх представника , стосовно ухвалення
рішення поклались на розсуд суду.

Третя особа-Приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 , будучи повідомленим
належним чином про місце, день та час
судового розгляду , в судове засідання
не з`явився, у зв`язку з чим судом
ухвалено про проведення розгляду
справи у його відсутність.

Третьою особою - Комунальним
підприємством « Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об`єкти
нерухомого майна» направлено письмові
пояснення в яких, підприємство просить
прийняти законне та обґрунтоване
рішення, розглянувши справи у
відсутність представника
підприємства.

Третя особа - приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 , залучена до участі у
справу, в судове засідання не з`явилась,
направивши письмові заперечення на
позов, в яких просила у задоволенні
позову відмовити. В обґрунтування
заперечень вказала на те, що до неї 19
вересня 2011 року звернувся ОСОБА_5, який
діючи через свого сина ОСОБА_2, передав
прохання прибути до Київської міської
клінічної лікарні № 6 для вчинення
нотаріальної дії посвідчення заповіту.
Нотаріус вказує, що при прибутті до
зазначеного лікувального закладу, нею
наодинці з заповідачем були з`ясовані
дійсні наміри останнього щодо
розпорядження майном на випадок
смерті, після чого в його та ії
присутності посвідчено відповідний
заповіт.

При цьому нотаріус зазначила, що
заповідач ОСОБА_5 особисто їй висловив
в голос свою волю щодо розпорядження
майном на випадок його смерті,
підписавши заповіт. Будь-яких ознак
психічного захворювання, пов`язаних з
тим, що заповідач не розумів значення
своїх дій чи не міг керувати ними при
підписанні заповіту , не було,
свідченням чому , як зазначає нотаріус,
є його власноручний запис «текст цього
заповіту мною прочитано вголос» на
оригінальному примірнику заповіту та
примірнику в справах нотаріуса, його
власноручний підпис в реєстрі для
реєстрації нотаріальних дій.

Суд, вислухавши пояснення
представника позивача, відповідача та
його представника, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що позов є
недоведеним та в його задоволенні слід
відмовити, виходячи із наступного.

З матеріалів справи вбачається,
що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_5, який
є батьком сторін по справі.

Судом встановлено, що померлому
на праві власності належало 23/100
частини квартири АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що померлим
ОСОБА_5 19 вересня 2011 року був складений
заповіт відповідно до якого останній
все своє майно, де б воно не знаходилось
і з чого б воно не складалося і взагалі
все те, що буде належати йому на і на що
він матиме право за законом на день
його смерті заповідав сину ОСОБА_2-
відповідачу по справі.

Встановлено, що даний заповіт,
реєстровий номер 1082 складений та
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 в приміщенні Київської
міської клінічної лікарні № 6 за
адресою: м. Київ, пр.-т. Комарова, буд. № 3
у зв`язку із перебуванням заповідача на
стаціонарному лікуванні у той час.

Як вбачається з матеріалів
справи, з заявою про прийняття спадщини
після смерті ОСОБА_5 звернулись 18
лютого 2012 року позивач ОСОБА_1 та 16
листопада 2011 року відповідач ОСОБА_2 -
відповідач по справі.

Встановлено, що 04 травня 2012 року
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
на ім`я відповідача ОСОБА_2 видано
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом, зареєстроване в реєстрі за
№ 836.

Вказаний заповіт позивач вважає
недійсним, оскільки він на його думку
складений ОСОБА_5, який на час його
складання не розумів значення своїх
дій та не міг керувати ними, у зв`язку з
онкологічним захворюванням та
вживанням відповідних ліків , які
впливали на його свідомість.

Такі посилання суд вважає
необґрунтованими та недоведеними з
наступних підстав.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 1257 ЦК
України заповіт, складений з
порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним. За позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Відповідно ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов`язана довесті ті
обставини , на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків , встановлених статтею 61
ЦПК України.

Відповідно до ст.10,11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін Сторони та
інші особи, які беруть участь у справі,
мають рівні права щодо подання доказів,
їх дослідження та доведення перед
судом їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

При цьому суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ним вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Особа, яка бере
участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України
особи, які беруть участь у справі і
вважають, що подання потрібних доказів
є неможливим або у них є складнощі в
поданні цих доказів, мають право
заявити клопотання про забезпечення
цих доказів.

Способами забезпечення судом
доказів є допит свідків, призначення
експертизи, витребування та (або)
огляд доказів, у тому числі за їх
місцезнаходженням. У необхідних
випадках судом можуть бути застосовані
інші способи забезпечення доказів.

Відповідно до ст. 143 ЦПК України
для з'ясування обставин, що мають
значення для справи і потребують
спеціальних знань у галузі науки,
мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд
призначає експертизу за заявою осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до Ухвали
Солом`янського районного суду м. Києва
від 05 грудня 2012 року за клопотанням
представника позивача для визначення
психічного стану ОСОБА_5 у період
складання заповіту було призначено
посмертну судово- психіатричну
експертизу.

За наслідками проведеного
дослідження відповідно до акту
посмертної судово-психіатричної
експертизи № 1023 від 16 грудня 2013 року
експертом Подкаменним В.В. наданий
висновок про відсутність у ОСОБА_5 у
період складання заповіту будь-яких
психічних захворювань та можливості
усвідомлення значення своїх дій та
керування ними.

З урахуванням наведеного, суд
вважає недоведеними твердження
позивача про те, що покійний під час
складання заповіту не міг розуміти
значення своїх дій та керувати ними,
оскільки відповідно до ст. 59 ЦПК
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, а для встановлення
психічного стану покійного в момент
складання заповіту, потрібні
спеціальні знання.

Виходячи із цього, суд з
урахуванням висновку експерта , який не
підтвердив наявність будь-яких
психічних захворювань ОСОБА_5 у період
складання заповіту, та не можливості
усвідомлення значення своїх дій та
керування ними, вважає такі посилання
представника позивача неспроможними.

Посилання представника позивача
на відсутність волевиявлення
покійного щодо складання заповіту є
також не доведеним, позивачем не надано
суду належних та допустимих доказів в
підтвердження таких тверджень.

Посилання на те, що даний
висновок експерта не має наперед
встановленого значення і повинен
оцінюватись разом з іншими доказами по
справі, суд оцінює критично, оскільки
будь-яких інших доказів представником
позивача, які б спростовували висновок
експерта, свідчили про психічні вади
померлого, представником позивача не
надано, крім припущень.

Посилання представника позивача
на те, що вживання ліків та прийом
ін`єкцій вплинули на здатність
покійного усвідомлювати значення
своїх дій та можливості керувати ними
спростовується висновком експерта.

Крім того, з наданих пояснень
лікаря уролога ОСОБА_9 та виконуючого
обов`язки завідувача урологічного
відділення КМКЛ № 6 ОСОБА_10 вбачається,
що померлий під час перебування у
закладі з 08.09.2011 року по 22.09.2011 року , та
на період складання заповіту був у
свідомості , орієнтувався у часі та
місці знаходження, дивацтв у його
поведінці не спостерігалось.

Відповідно до ст.1233 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.

Вирішуючи спір по суті, суд
приймає до уваги також надані письмові
пояснення приватного нотаріуса ОСОБА_3
щодо підтвердження волі заповідача на
складання заповіту на ім`я відповідача
.

Отже, оцінюючи докази у їх
сукупності та кожний доказ окремо, суд
вважає, що позов не є доведеним,
оскільки судом не встановлено
обставин, з якими закон пов`язує
підстави для визнання заповіту
недійсним.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.1233, 1257 ЦК України, ст.ст.10,11,60, 133,143,
209, 212-215, 294 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті
особи: Головне управління юстиції у
м.Києві, Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
Комунальне підприємство « Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об`єкти нерухомого майна» про визнання
заповіту недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
районний суд протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя: