Справа № 2-4059/2011
У Х В А Л А

14 лютого 2014 року Артемівський
міськрайонний суд Донецької області у
складі :

головуючого судді -
Воробйової І.В.

при секретарі -
Бібік Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Артемівську подання
ст.державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Артемівського міськрайонного
управління юстиції в Донецькій області
Сіробаба М.О. про тимчасове обмеження
боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі
України,-

в с т а н о в и в:

Ст. державний виконавець відділу
державної виконавчої служби
Артемівського міськрайонного
управління юстиції в Донецькій області
Сіробаба М.О. звернулась до суду з
поданням, погодженим начальником ВДВС
Артемівського МРУЮ в Донецькій
області, про тимчасове обмеження
боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі
України. Подання обґрунтовано тим, що у
ВДВС Артемівського МРУЮ в Донецькій
області здійснюється виконавче
провадження з виконання виконавчого
листа №2-1227 виданого 11.08.2011 року про
стягнення аліментів з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у

розмірі ? частини заробітку
(доходу) щомісячно, але не менше 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, до
досягнення ним повноліття. Державний
виконавець керуючись ст.25 ЗУ «Про
виконавче провадження» 20.09.2011 року
виніс постанову про відкриття
виконавчого провадження та копію
постанови направив боржнику для
відома. По даному виконавчому
провадженню направлено запити до
установ з метою з'ясування
матеріального стану боржника, так
згідно отриманих відповідей було
встановлено: за боржником не
зареєстровано будь-яке рухоме майно,
пенсію не отримує, за довідкою
адресного бюро ОСОБА_2 прописаний за
адресою: АДРЕСА_1, відкритих у банках та
інших фінансових установах рахунків
боржник не має, земельних ділянок у
власності або користуванні боржник не
має. Також при виході державного
виконавця на дільницю за місцем
мешкання боржника, АДРЕСА_1 був
підтверджений факт відсутності у
останнього майна, про що складено
відповідний акт. У 2012 році державний
виконавець відповідно до статті 164
Кримінального Кодексу України
звертався до правоохоронних органів
про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної
відповідальності за злісне ухилення
від сплати аліментів, але після
проведення перевірки було прийнято
рішення про відмову в порушенні
кримінальної справи на підставі ст.6 п.2
Кримінального кодексу України.
Пізніше, 13.07.2012 року боржник ОСОБА_2
сплатив аліменти у розмірі 150,00грн. але
цієї суми недостатньо для погашення
заборгованості. Також боржник у 2012 році
був працевлаштований на ПАТ
«Часівоярський вогнетривкий
комбінат», працював невеликий період
часу та звільнився. Заборгованість на
час звільнення, а саме на 03.08.2012 року
становила 8 507,87грн. У період з серпня 2012
року по жовтень 2013 року ОСОБА_2 сплачує
аліменти в розмірі 250,00 грн. щомісячно,
але сплачених коштів недостатньо для
погашення заборгованості, так як
прожитковий мінімум на дитину
встановлений Законом України «Про
державний бюджет на 2013 рік» у розмірі ?
частини, який призначено судом у
виконавчому документі, на сьогодні
складає 637,00грн.Згодом державним
виконавцем повторно були направлені
запити до установ з метою з'ясування
матеріального стану боржника. Так
згідно отриманих відповідей було
встановлено: за боржником не
зареєстроване будь-яке рухоме та
рухоме майно, пенсію не отримує, за
довідкою адресного бюро ОСОБА_2
прописаний за адресою: АДРЕСА_1,
відкритих у банках та інших фінансових
установах рахунків боржник не має,
земельних ділянок у власності або
користуванні боржник не має. Також при
виході державного виконавця на
дільницю за місцем мешкання боржника
АДРЕСА_1 був підтверджений факт
відсутності у останнього майна, про що
складено відповідний акт. Станом на
22.01.2014 р. рішення Артемівського
міськрайонного суду Донецької області
№2-1227 виданого 11.08.2011 року про стягнення
аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 та
заборгованість по аліментам не
виконано. Заборгованість на 31.01.2014 року
складає - 16 159, 15грн. Згідно п.18 ст. 11
Закону України « Про виконавче
провадження » державний виконавець у
процесі здійснення виконавчого
провадження має право у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням,
звертатися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника-фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи за межі
України до виконання зобов'язань за
рішенням. Порядок здійснення права
громадян України на виїзд з України і
в'їзд в Україну, порядок оформлення
документів для зарубіжних поїздок,
випадки тимчасового обмеження права
громадянина виїзд з України, порядок
розв'язання спорів у цій сфері регулює
Закон України « Про порядок виїзду із
України та в'їзду в Україну громадян
України ». Положенням ст.. 6 цього закону
встановлено, що громадянинові України
може бути тимчасово відмовлено у
видачі паспорта або громадянинові який
має паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон, зокрема,
у випадках, якщо діють неврегульовані
аліментні, договірні чи інші
невиконані зобов'язання до виконання
зобов'язань , або розв'язання спору за
погодженням сторін у передбачених
законом випадках, або забезпечення
зобов'язань заставою, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, або він ухиляється від
виконання зобов'язань , покладених на
нього судовим рішенням до виконання
зобов'язань. Таким чином, відповідно до
положень Закону України «Про порядок
виїзду із України та в'їзду в Україну
громадян України» наявність в особи
невиконаних зобов'язань ,покладених на
нею судовим рішенням,рішення іншого
органу ( посадової особи ), є підставою
для обмеження її у праві виїзду за межі
України до виконання зобов'язань
,причому питання щодо такого обмеження
вирішуються судом.Відповідно до ст..124
Конституції України судові рішення
ухвалюються судами України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України. Примусове виконання
рішень суду в України покладається на
Державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України. Умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів ( посадових осіб), визначає
Закон України « Про виконавче
провадження». З цих підстав суб'єкт
подання просив суд встановити
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України боржника ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2,

У судове засідання держаний
виконавець Сіробаба М.О. не з'явилась,
про час розгляду справи була
повідомлена належним чином, у справі є
клопотання про розгляд справи у
відсутність державного виконавця,
тому, суд вважає можливим розглянути
справу у відсутність державного
виконавця.

Боржник та стягувач у судове
засідання не з'явилися, відповідно до
ч.2 ст.377-1 ЦПК України суд розглядає
подання державного виконавця про
тимчасове обмеження фізичної особи у
праві виїзду за межі України без
виклику чи повідомлення боржника та
стягувача. Дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що подання не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
у ВДВС Артемівського МРУЮ в Донецькій
області здійснюється виконавче
провадження ВП № 28886940 про примусове
виконання виконавчого листа № 2-1227
виданого Артемівським міськрайонним
судом Донецької області 11.08.2011р., про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх
видів заробітку (доходу), але не менш 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку на утримання сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення ним
повноліття. Боржник ОСОБА_2

У відповідності до ст.377-1 ЦПК
України питання про тимчасове
обмеження боржника - фізичної особи або
керівника боржника - юридичної особи у
праві виїзду за межі України при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби. 5

Відповідно до частини 2 статті 377-1
ЦПК України, подання державного
виконавця розглядається судом негайно,
без виклику чи повідомлення сторін та
інших заінтересованих осіб, за участю
державного виконавця, то саме на
останнього покладається тягар
доказування.

Ст.33 Конституції України кожному,
хто на законних підставах перебуває на
території України, гарантовано свободу
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України.

Частиною.2 ст.6 Закону України "Про
порядок виїзду з України та в'їзду в
Україну громадян України" від 21.01.1994
року №3857-XII передбачено, що
громадянинові України, який має
паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон у
випадках, передбачених п.п.1-9 ч.1 цієї
статті.

Законом передбачено юридичні
санкції у вигляді тимчасового
обмеження у праві виїзду не за
наявності факту невиконання
зобов'язань, а за ухилення від їх
виконання. У зв'язку з цим, з метою
всебічного і повного з'ясування всіх
обставин справи, встановлення дійсних
прав та обов'язків учасників спірних
правовідносин, суду належить з'ясувати,
чи дійсно особа свідомо не виконувала
належні до виконання зобов'язання в
повному обсязі або частково.

Невиконання боржником своїх
зобов'язань може зумовлюватися
об'єктивними причинами, наприклад,
внаслідок відсутності майна, роботи,
незадовільного фінансового стану,
тривалого відрядження, важкої хвороби.
Однак, воно може мати і суб'єктивне,
коли боржник свідомо ухиляється від
виконання - має змогу виконати
зобов'язання у повному обсязі або
частково, але не робить цього з причин,
які не є поважними.

Саме самостійне невиконання
боржником зобов'язань протягом строку,
вказаного державним виконавцем в
постанові про відкриття виконавчого
провадження, не може свідчити про
ухилення боржника від виконання
покладених на нього рішенням
обов'язків. На момент звернення до суду
з поданням, факт ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, повинен вже відбутися і
бути об'єктивно наявним та вбачатися з
матеріалів виконавчого провадження.

. Відповідно до ст. 33 Конституції
України кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишити
територію України, за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 «Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, який гарантує
деякі права і свободи, не передбачені в
Конвенції та у Першому протоколі до
неї» кожен є вільним залишати будь-яку
країну, включно зі своєю власною. На
здійснення цих прав не може бути
встановлено жодних обмежень, крім тих,
що передбачені законом і є необхідними
в демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Також, ст. 12 Міжнародного пакту
про громадянські та політичні права
передбачено, що кожна людина має право
залишати будь-яку країну, включаючи
свою власну. Згадані вище права не
можуть бути об'єктом ніяких обмежень,
крім тих, які передбачені законом, які є
необхідними для охорони державної
безпеки, громадського порядку, здоров'я
чи моральності населення або прав і
свобод інших і є сумісними з іншими
правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України
зазначені правовідносини регулюються
ст. 313 Цивільного кодексу України,
відповідно до якої фізична особа має
право на свободу пересування. Фізична
особа, яка досягла шістнадцяти років,
має право на вільний самостійний виїзд
за межі України. Фізична особа може
бути обмежена у здійсненні права на
пересування лише у випадках,
встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, випадки
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України, порядок розв'язання
спорів у цій сфері регулює Закон
України «Про порядок виїзду з України
та в'їзду в Україну громадян України».

Положеннями ст. 6 цього Закону
встановлено, що громадянинові України
може бути тимчасово відмовлено у
видачі паспорта, або громадянинові
України, який має паспорт може бути
тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон, зокрема, у таких випадках:
якщо діють неврегульовані
аліментні, договірні чи інші
невиконані зобов'язання до виконання
зобов'язань або розв'язання спору за
погодженням сторін у передбачених
законом випадках, або забезпечення
зобов'язань заставою, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України (пункт 2); якщо він ухиляється
від виконання зобов'язань, покладених
на нього судовим рішенням, до виконання
зобов'язань (пункт 5); якщо до нього
подано цивільний позов до суду - до
закінчення провадження у справі (пункт
8).

За змістом пункту 18 частини
третьої статті 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець під час здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Статтею 90 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачена
відповідальність за невиконання
законних вимог державного виконавця та
порушення вимог цього Закону.

Ухилення від виконання
зобов'язань, покладених судовим
рішенням, рішенням іншого органу
(посадової особи)», вжите у пункті 5
частини 1 статті 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» та у пункті 18
частини 3 статті 11 Закону України «Про
виконавче провадження», означає з
об'єктивної сторони такі діяння (дії чи
бездіяльність) особи боржника, які
полягають у навмисному чи іншому
свідомому невиконанні нею зазначених
обов'язків. У зв'язку з цим і
здійснюється примусове виконання. Це
також є підставою для звернення з
поданням до суду щодо вирішення
питання про застосування до такої
особи тимчасового обмеження у праві
виїзду за межі України.

Особа, що має невиконані
зобов'язання, не може вважатися винною
в ухиленні, поки не буде доведено
протилежного.

Відповідно до положення частини 2
статті 10 ЦПК України наявність умислу
та обставини, які є предметом посилання
суб'єкта подання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України як на підставу його вимог,
підлягають доведенню. Зокрема,
задоволення такого подання можливе
лише за умови «доведення факту
ухилення боржника від виконання
зобов'язання».

Оскільки, відповідно до частини 2
статті 377-1 ЦПК України, подання
державного виконавця розглядається
судом негайно, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб, за участю
державного виконавця, то саме на
останнього покладається тягар
доказування.

Ухиленням боржника від виконання
своїх зобов'язань не можна вважати лише
наявність статусу боржника у
виконавчому провадженні та
непогашення боргу в добровільному
порядку.

Враховуючи викладене суд прийшов
до висновку, що ВДВС Артемівського
міськрайонного управління юстиції не
надано доказів про те, що ОСОБА_2 дійсно
ухиляється від виконання наявних в
нього зобов'язань та має наміри
залишити територію України, бо боржник
у період з серпня 2012 року по жовтень 2013
року сплачував аліменти щомісячно у
розмірі 250 грн., постійно проживає за
місцем реєстрації за адресою: м.Часів
Яр пров. Харківський буд. 2; тому не має
підстав вважати, що боржник ухиляється
від виконання покладених на нього
зобов'язань за рішенням суду.

Проте суб'єктом подання не надано
належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що ним вжито всіх
можливих заходів для виконання рішення
суду, передбачених Законом України "Про
виконавче провадження", в матеріалах
справи відсутні посилання на докази на
підтвердження факту ухилення боржника
від виконання своїх боргових
зобов'язань та відомості . Також
суб'єктом подання не надано доказів на
підтвердження наявності у боржника
закордонного паспорта та наміру
виїхати за межі України з метою
уникнення цивільно-правової
відповідальності. Таким чином, суд
прийшов до висновку щодо залишення
без задоволення подання старшого
державного виконавця щодо обмеження
права виїзду за межі України боржника
ОСОБА_2, оскільки ВДВС Артемівського
МРУЮ не надано доказів про те, що
ОСОБА_2 дійсно ухиляється від виконання
наявних у нього зобов'язань та має
наміри залишити територію України,
враховуючи те, що ухиленням боржника
від виконання своїх зобов'язань не
можна вважати лише наявність статусу
боржника у виконавчому провадженні та
наявність непогашеної частини боргу в
добровільному порядку.

Таким чином, відповідно до ст.11 Закону
України "Про виконавче провадження",
ст.6 Закону України "Про порядок виїзду
з України та в'їзду в Україну громадян
України" та, керуючись ст.377-1 Цивільного
процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні подання
ст.державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Артемівського міськрайонного
управління юстиції в Донецькій області
Сіробаба М.О. про тимчасове обмеження
боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі
України - відмовити.

На ухвалу може бути подана
апеляційна скарга до Апеляційного суду
Донецької області через Артемівський
міськрайонний суд Донецької області
протягом п*яти днів з дня отримання
копії ухвали. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п,яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Головуючий суддя

І.В.Воробйова