АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1297/2014
Головуючий 1 інст. -
Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: про стягнення аліментів
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: -
Кружиліної О.А.,

- Макарова
Г.О.,

при секретарі - Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу
Московського районного суду м. Харкова
від 17 грудня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа:
служба у справах дітей Московського
району управління служб у справах
дітей департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради про
стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Московського районного суду м.
Харкова від 17.12.2013 року позовну заяву
ОСОБА_3 визнано неподаною та повернуто
позивачеві у зв'язку з невиконанням ним
вимог ст.ст.119-120 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати вказану ухвалу, як
постановлену з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
і ухвалити нову про відкриття
провадження та направити справу до
суду першої інстанції для призначення
розгляду справи в попередньому
судовому засіданні.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт зазначає, що суд першої
інстанції необґрунтовано виніс ухвалу
від 17.12.2013 року про залишення позовної
заяви без руху, а потім і ухвалу від
17.12.2013 року про визнання позовної заяви
неподаною та повернення заявнику,
оскільки він подаючи позов повністю
виконав вимоги ст. 119-120 ЦПК України.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, що
з'явилися, перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції, приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково за таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
21.11.2013р. ОСОБА_3, звернувся до суду з
вказаним позовом та просив суд
стягнути з ОСОБА_4 кошти у розмірі 25% від
її заробітної плати на утримання
дитини ОСОБА_5.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що 17.10.2003р. він уклав шлюб з
ОСОБА_4, а 23.05.2011р. рішенням суду шлюб
розірвано. Від шлюбу народилась дитина
- ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після
розірвання шлюбу залишилась жити з
позивачем. ОСОБА_4 фактично відмовилась
від виконання своїх материнських
обов'язків. На даний час ОСОБА_4 мешкає у
Сполучених штатах Америки та є
громадянкою цієї держави, в України
приїжджає зрідка, під час приїздів
дитиною не цікавиться.

Отримавши розподілену в передбаченому
ст.11-1 ЦПК України порядку позову заяву
з додатками та перевіривши її на
відповідність вимогам ст.119-120 ЦПК
України, суддя постановив ухвалу 22.11.2013
року про залишення без руху позовної
заяви ОСОБА_3, зазначивши при цьому
допущені позивачем недоліки, та
надавши для їх усунення строк 5 днів з
дня отримання ним копії ухвали.

На а.с.5 міститься розписка про
отримання ОСОБА_6 06 грудня 2013 року копії
ухвали судді про залишення позовної
заяви без руху.

Оскільки позивач у встановлений строк
недоліки не усунув, суддя ухвалою від
17.12.2013 року визнав позовну заяву ОСОБА_6
не поданою та повернув її позивачу,
роз'яснивши йому, що він не позбавлений
можливості звертатися з позовною
заявою за умови усунення обставин, які
стали підставою для повернення заяви.

Аналізуючи викладений вище перебіг
обставин подання позовної заяви та
вирішення питання щодо наявності чи
відсутності підстав для відкриття
провадження, колегія суддів вважає, що
формально порядок вирішення цього
питання суддею дотримано, однак по суті
поза увагою судді залишилась та
обставина, що зазначені в ухвалі від
22.01.2013 року недоліки не є суттєвими та
такими, що, з огляду на вимоги ст.ст.119-120,
130 ЦПК України, не зможуть бути усунені
в ході підготовки справи до розгляду по
суті спору.

Приймаючи рішення про залишення
позовної заяви без руху у зв'язку з її
невідповідністю вимогам ст..ст.119-120 ЦПК
України, суддя в ухвалі від 22.11.2013р. у
якості таких недоліків зазначив лише
те, що у позовній заяві не вказано на
чию користь потрібно стягнути аліменти
та з якого часу.

Дійсно, резолютивна частина позовної
заяви не містить таких визначень.

Разом з тим, зміст мотивувальної
частини не містить даних, які б
свідчили, що ОСОБА_3 просить стягувати
аліменти на користь іншої особи і не
містить жодних ознак про бажання
позивача стягнути аліменти за інший
період, ніж це передбачено у загальному
порядку, тобто від дня пред'явлення
позову (ч.1 ст.191 СК України).

Крім того, не можна не враховувати і
особливості даної категорії справ,
спрямованої на забезпечення прав і
законних інтересів дитини.

За таких обставин апеляційна скарга в
частині вимог про скасування ухвали
судді від 17.12.2013р. підлягає задоволенню,
так як не можна вважати, що ті недоліки,
які зазначив суддя в ухвалі від 22.11.2013р.,
є перешкодою для вирішення питання про
відкриття провадження.

Разом з тим, інші вимоги апелянта
задоволенню не підлягають, так як не
ґрунтуються на фактичних обставинах і
вимогах закону.

Аналіз ст.ст.121,122, 307 ЦПК України
свідчить, що вирішення питання про
відкриття провадження відносить
виключно до компетенції судді суду
першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 4 ч. 2 ст. 307, п.3
ст.312, ст.ст. 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу Московського районного
суду м. Харкова від 17 грудня 2013 року
скасувати.

Справу направити до суду першої
інстанції на новий розгляд і вирішення
питання, згідно ст.4ст.121, 122 ЦПК України.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту її проголошення, касаційному
оскарженню, згідно ч.2 ст.324 ЦПК України,
не підлягає.

Головуючий -

Судді: