РІШЕННЯ

Іменем України

11.09.2014 року Франківський районний
суд м. Львова в складі:

головуючого-судді:
Мартинишин М.О.

при секретарі: Нетреба Г.І

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про відшкодування заборгованості та
стягнення штрафних санкцій, -

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом в
якому просить стягнути з відповідача
ОСОБА_2 на його користь суму
заборгованості в розмірі 44000 грн.,
вартість правової допомоги у розмірі
2200 грн., три проценти річних в розмірі
1392,32 грн. пеню у розмір 6645,11 грн.,
моральну шкоду в розмірі 5000 грн., а
всього разом 59237,43 грн. та судові
витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що 02 липня 2012
року він позичив ОСОБА_2 грошові кошти у
сумі 44000 грн., які ОСОБА_2. зобов'язався
повернути до 03 жовтня 2012 року. В
обумовлену дату повернення позики
ОСОБА_2 суму позики не повернув та
ухиляється від повернення позики і
надалі. Вважає, що відповідач ОСОБА_2
зобов'язаний йому сплатити суму боргу у
сумі 44000 грн., три відсотки річних від
простроченої суми у розмірі 1392,32 грн. та
пеню у розмір 6645,11 грн. Крім цього, йому
була завдана і моральна шкода, яка
полягала у душевних страждання,
психологічних переживаннях та отримав
негативні емоції, внаслідок порушених
його прав. Моральну шкоду оцінюють у
сумі 5000 гривень. Крім цього, він уклав з
адвокатом договір про надання
юридичних послуг, вартість правової
допомоги йому становить 2200 грн., а тому
вважає, що такі підлягають стягненню.
Просить позов задоволити.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав, дав
пояснення аналогічні викладених у
позові. Просить позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про причини своєї неявки суд
не повідомив, хоча належним чином був
повідомлений про день, час та місце
слухання справи, а тому суд вважає, що
справу слід слухати у його відсутності
на підставі наявних у справі даних чи
доказів, достатніх для постановлення
рішення, проти чого і не заперечив
представник позивач

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи
у їх сукупності, з'ясувавши дійсні
обставини справи, суд приходить до
висновку, що позов підлягає до
частково задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти, а позивальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики). Договір позики
вважається укладеним з моменту
передачі грошей. Зі змісту ч. 2 ст. 1047 ЦК
Украйни випливає, що на підтвердження
факту передачі коштів позичальник
передає позикодавцеві розписку.

Як вбачається із розписки від 02.07.2012
року відповідач ОСОБА_2 позичив у
позивача ОСОБА_1 гроші в розмірі у сумі
44000 грн., які ОСОБА_2. зобов'язався
повернути до 03 жовтня 2012 року.(а.с.6).

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є: договори та інші правочини.

Згідно ст. 14 ЦК України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Зі змісту ч. 2 ст. 1047 ЦК України та умов
Договору позики випливає, що на
підтвердження факту передачі коштів
позичальник передає позикодавцеві
розписку, а тому така була відповідачем
надана позивачу 02.07.2012 року.

У відповідності до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно ст.599 ЦК України зобов'язання
припиняються виконанням проведеним
належним чином.

Проте станом на день ухвалення рішення
відповідач так і не повернув позивачу
вказану суму коштів, чим прострочив
виконання свого грошового
зобов'язання.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом (ст. 625 ЦК
України).

Згідно зі ст.ст. 10-11 та 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Суд розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів.

Відповідно до ст.4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Таким чином, зважаючи на те, що у зв'язку
із відсутністю іншої домовленості між
сторонами, зважаючи на неповернення
відповідачем позивачеві суми позики, а
тому виходячи із заявлених вимог, суд
вважає, що слід стягнути з відповідача
на корить позивача 44000 грн. основного
боргу, та три проценти річних в розмірі
1392,32 грн., а в задоволенні пені у розмір
6645,11 грн. слід відмовити оскільки така
не передбачена договором між
сторонами.

Відповідно до ст. 23 ЦК України
відшкодування моральної шкоди,
передбачено, що особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
моральна шкода полягає: 1) у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи

Моральна шкода відшкодовується
грошима, іншим майном або в інший
спосіб. Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості. Моральна
шкода відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування. Моральна
шкода відшкодовується одноразово, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди, визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» встановлено, що розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Під час розгляду справи, представником
ОСОБА_1 не було доведений факт
заподіяння позивачу моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, у зв'язку з
протиправними діями відповідача, в
тому числі і не надано суду належних
доказів на підтвердження своїх вимог
щодо відшкодування вказаної шкоди.

Суд, проаналізувавши наявні в
матеріалах справи докази, приходить до
висновку, що ОСОБА_1 не доведено, якими
саме діями відповідача йому спричинено
моральну шкоду і в чому саме вона
виражена та чим підтверджена. Тому в
задоволенні позовної вимоги про
стягнення 5 000 гривень моральної шкоди
слід відмовити.

Частиною 1 статті 88 ЦПК України
передбачено, що стороні, на користь
якої ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України
судові витрати складаються з судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом
судової справи, належать витрати на
правову допомогу (п. 2 ч. 2 ст. 79 ЦПК
України).

Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.

Статтею 1 Закону України «Про граничний
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних та
адміністративних справах»
встановлено, що розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
справах, в яких така компенсація
виплачується стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення, іншою
стороною, а в адміністративних справах
- суб'єктом владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Згідно із ст. 56 ЦПК України правову
допомогу може надавати особа, яка є
фахівцем у галузі права і за законом
має право на надання правової допомоги.
Така особа має право знайомитися з
матеріалами справи, робити з них
витяги, знімати копії долучених до
справи документів, бути присутнім у
судовому засіданні. Особа, яка має
право на надання правової допомоги,
допускається ухвалою суду за заявою
особи, яка бере участь у справі.

На підтвердження понесених витрат на
правову допомогу ОСОБА_1 надано до суду
договір про надання юридичних послуг
від 24.10.2013 року, укладеного між ним та
адвокатом ОСОБА_3, розрахунком вартості
правової допомоги та довіреностями від
18.11.2013 року та 04.08.2014 року.

Тому суд вважає, що слід відмовити
понесених витратах позивачу на правову
допомогу у розмірі 2200,00 грн., оскільки з
договору про надання правової допомоги
не вбачається надання послуг на
вказану суму, а також суду на
підтвердження вказаного не надано акту
виконання робіт на вказану суму. Також
позивач та його представник не
звертались до суду щоб допустити
представника, в якості особи, яка надає
правову допомогу, і суд з цього приводу
не виносив ухвали, як це передбачено у
ст. 56 ЦПК України. Таким чином,
представник позивача брав участь у
судових засіданнях із повноваженнями
представника, передбаченими ст. 44 ЦПК
України. Документ про те, що ОСОБА_4 є
адвокатом, у матеріалах справи також
відсутній.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд
приходить висновку, що у даній справі
представник позивача приймав участь
лише, як представник, а тому, витрати
позивача по оплаті послуг представника
не можуть бути віднесені до витрат,
пов'язаних з розглядом судової справи,
а саме: витрати на правову допомогу, у
зв'язку із чим останньому має бути
відмовлено у відшкодуванні цих витрат
у повному обсязі.

На підставі ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача слід
стягнути понесені витрати на оплату
судового збору у розмірі 592,38 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 31, 56, 60, 79, 84, 88, 169,
209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 22, 23, 526,
611, 549-551, 625, 629, 1046-1050, 1167 ЦК України, -

вирішив:

позов частково задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
44000(сорок чотири тисячі) грн. основного
боргу, три проценти річних в розмірі
1392(одна тисяча триста дев'яносто дві)
грн. 32 коп. та понесені витрати на
оплату судового збору у розмірі
592,38(п'ятсот дев'яносто дві) грн. 38 коп., а
всього разом 45984(сорок п'ять тисяч
дев'ятсот вісімдесят чотири) грн.70коп.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Мартинишин М.О.