інстанції Медвідь Н.О.Провадження №
22-ц/780/1352/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

12 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Таргоній
Д.О., Приходька К.П.,

за участі секретаря
Черепинець А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 30
грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
додаткових витрат на дитину , -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року позивач
звернулась до суду з вказаним позовом
посилаючись на те, що вона знаходилась
в зареєстрованому шлюбі з відповідачем
ОСОБА_2 з 08 вересня 1990 року.

Сторони мають двох дітей: дочку
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 14
січня 2011 року шлюб сторін розірваний.

Діти зареєстровані та
проживають разом з позивачкою за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач проживає окремо від
них в АДРЕСА_2 в будинку, побудованому в
період шлюбу.

В даний час син ОСОБА_4
навчається на денній формі навчання на
платній основі в Малинському
лісотехнічному коледжі, куди поступив
в 2011 році. За умовами навчання та
розташуванням коледжу в іншій
місцевості син змушений проживати в
студентському гуртожитку при коледжі в
м. Малині.

Згідно з договором №52 від 25.08.2011
року «Про надання освітніх послуг»,
укладеним між Малинським
лісотехнічним коледжем і позивачкою,
ОСОБА_1, строк навчання в коледжі - 4 роки
з 01.09.2011 року по 12.07.2015 року.

На виконання умов договору
позивачкою одноособово понесені
витрати на оплату навчання сина
включно за перший та другий рік
навчання (вересень 2011р.-червень 2013 року)
в сумі 9414 грн. в тому числі:4500,00 грн. - 10
серпня 2011 року за квитанцією №2419.274.1;
207,00 грн. - 12 березня 2012р. - доплата в
зв'язку з інфляцією за квитанцією
№198.28.6; 2400,00 грн. - 30 липня 2012 року за
квитанцією №284.993.1; 2307,00 грн. - 13 грудня
2012 року за квитанцією №33з27.

В зв'язку з тим, що син в період
навчання тимчасово проживає в
гуртожитку, їй також доводиться
оплачувати за його проживання в
гуртожитку по 1600 грн. на рік. Так за
перший та другий рік навчання (1 та 2
курси) позивачкою оплачено 3200 грн. за
проживання сина в гуртожитку, в тому
числі: 1600,00 грн. - 10 серпня 2011 року за
квитанцією №2419.274.3; 1600,00 грн. - 30 липня 2012
року за квитанцією №284.993.3.

Таким чином, в зв'язку з навчанням
сина в Малинському коледжі позивачкою
за 2011- 2012 навчальні роки понесені
додаткові витрати на його утримання в
сумі 12614,00 грн. (9414-плата за навчання + 3200
- плата за гуртожиток).

Позивачка не працює, знаходиться у
відпустці по догляду за дитиною-дочкою
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3. На сина ОСОБА_4
згідно з рішенням Києво-Святошинського
райсуду Київської області від 22
березня 2013 року з відповідача стягнуто
аліменти в розмірі 1/3 частки заробітної
плати ( доходу) відповідача .

Тому просила стягнути з
відповідача 50% понесених нею витрат на
оплату навчання та 50% вартості
проживання в гуртожитку
неповнолітнього сина ОСОБА_4 за 2011-2012
навчальні роки, в загальній сумі 6307 грн.
разово та наперед 50% вартості навчання
сина на 3 курсі коледжу в 2013-2014
навчальному році та 50% вартості
проживання в цей період в гуртожитку в
загальній сумі 3153,50 грн., а разом 9460,50
грн., також судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 30
грудня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Позивач в своїй апеляційній
скарзі просить рішення суду скасувати
і ухвалити нове рішення про
задоволення позову. В доводах
апеляційної скарги вказує про те, що не
погоджується із висновком суду в тій
частині, що понесені нею витрати на
оплату навчання дитини та оплату
гуртожитку не можна віднести до
додаткових витрать в розумінні ст. 185 СК
України. Вважає, що ці витрати
підпадають під термін «тощо»,
зазначених в ст. 185 СК України, так як
законодавець відніс на розсуд суду або
інших осіб, які застосовують цю норму
її розшифрування, трактування та
застосування.

Позивач також не погоджується і з
іншими підставами для відмови у
задоволенні позову, які суд зазначив у
своєму рішенні, а тому оскаржує рішення
суду у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про
задоволення апеляційної скарги,
виходячи з наступного.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції виходив з того, що понесені
позивачкою витрати на оплату навчання
у коледжі та проживання у гуртожитку
неповнолітнього ОСОБА_4 не є
додатковими витратами, оскільки
зазначені витрати не можна вважати
такими, що пов'язані з особливими
обставинами в розумінні ст.185 СК
України. А факт навчання
неповнолітнього сина у вищому
навчальному закладі та проживання у
гуртожитку не свідчить про його
особливі здібності і потребу в
стягненні додаткових витрат на їх
розвиток.

Також суд послався на рішення
Києво-Святошинського районного суду
м.Києва №2-4169/2012р. від 11.12.2012 р.. яким
встановлено, що відповідач ОСОБА_2
надає матеріальну допомогу на
утримання дітей та приймає участь у їх
вихованні.

Крім цього суд вважав, що
позивачкою не надано доказів, що син
ОСОБА_4 на даний час знаходиться на її
утриманні. При цьому судом вкрай
незрозуміло викладені мотиви, за яких
суд прийшов до такого висновку. Абзац
рішення, в якому аналізуються надані
позивачем довідки про знаходження
сина на утриманні позивача, викладений
непослідовно, не зв»язно, в ньому явно
пропущені декілька слів або речень, які
б надали можливість зрозуміти причини
з яких суд не прийняв ці довідки до
уваги.

З такими висновками суду першої
інстанції погодитись не можна,
оскільки суд при вирішенні даних вимог
допустив неправильне застосування
норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.185 СК України
той з батьків, з кого присуджено
стягнення аліментів на дитину, а також
той з батьків, до кого вимога про
стягнення аліментів не була подана,
зобов'язані брати участь у додаткових
витратах на дитину, що викликані
особливими обставинами (розвитком
здібностей дитини, її хворобою,
каліцтвом тощо).

Як вбачається із довідки
Малинського лісотехнічного коледжу
від 11.03.2013 року № 1029 ОСОБА_4 є студентом
другого курсу денної форми навчання
(а.с.12). Загальна вартість навчання за
договором від 25.08.2011 року на денному
відділенні складає 4500 грн. за рік.(а.с. 7
зворот). Позивачкою у 2011 - 2013 роках
сплачено за навчання сина 14121 грн., що є
її додатковими витратами, пов'язаними з
навчанням дитини.

До таких витрат також слід
віднести кошти, сплачені за проживання
ОСОБА_4 у гуртожитку Малинського
лісотехнічного коледжу, загальна сума
яких складає 4800 грн. (а.с. 9).

Таким чином, у зв'язку з навчанням
дитини позивачкою загалом за період з
2011 року по 2013 рік були понесені
додаткові витрати на навчання дитини
ОСОБА_6 у розмірі 18921 грн. Ці обставини
визнаються сторонами, і у
відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦК України не
підлягають доказуванню. Крім того, ці
обставина підтверджена дослідженими
судом платіжними документами.

Разом з тим, суд вважає, що з
відповідача підлягають стягненню лише
ті додаткові витрати, які були
здійснені під час неповноліття дитини
-до 23.12.2013 року, оскільки правила та
порядок участі батьків у додаткових
витратах на дитину, встановлений ст. 185
СК України, яка міститься у главі 15 СК
України та поширюються на
правовідносини щодо обов'язків батьків
по утриманню неповнолітніх дітей, а
тому її правила не можуть бути
розповсюджені на правовідносини, які
виникли між повнолітнім сином та його
батьком.

Згідно з дослідженими платіжними
документами-квитанціями про оплату на
навчання дитини позивачкою за
навчання та гуртожиток за 2013-2014 року
було сплачено за навчання сина 6307 грн.
Позивач просила стягнути з
відповідача половину від вказаної суми
у розмірі 3153,5 грн. Однак, в суму 6307 грн.
увійшла як оплата навчання сина в
перший семестр, тобто в період коли син
був ще неповнолітнім, а також оплата за
другий семестр, тобто після досягнення
дитиною повноліття. Оскільки
додаткові витрати стягуються лише на
дитину, то вимоги позивачки про
стягнення з відповідача також
половини оплати за навчання сина
ОСОБА_4 за другий семестр 2013-14
навчального року є неправомірними і
стягненню підлягає половина від 3153,5
грн., тобто оплати за перший семестр
2013-14 років, а саме 1576,75 грн.,

За таких обставин, враховуючи, що
ОСОБА_2 офіційно працює в ПАТ «Орлан»
на посаді вантажника, має постійний
дохід (а.с. 65) і можливість брати участь
у додаткових витратах на свого
неповнолітнього сина ОСОБА_4 який
продовжує навчання до 12.07.2015 р., але від
добровільного виконання свого
законного обов'язку по наданню коштів
на його навчання ухиляється, та
виходячи з принципу рівності
обов'язків батьків по утриманню дитини,
та положень ст. 185 ЦК України, половину
понесених позивачкою витрат повинен
нести відповідач, що складає 7883,5 грн.
(18921 - 3153,5) : 2 = 7883,5 грн.

При ухваленні рішення про
задоволення позову судова колегія
також приймає до уваги матеріальне
становище позивачки, а саме те, що у неї
на утриманні знаходиться малолітня
дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Посилання відповідача на те, що
він до повноліття сина сплачував
аліменти на нього, не може бути взятим
до уваги. Участь у додаткових витратах
на дитину, як це виходить з вимог ст. 185
СК України, є не правом, а є обов'язком
батька (матері) незалежно від сплати
ним (нею) аліментів і закон не
передбачає можливості повного
звільнення особи від участі в таких
витратах.

За наведених обставин, судова
колегія вважає, що рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням у
справі нового рішення про часткове
задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивачки також
підлягають стягненню сплачений нею
при поданні позовної заяви судовий
збір у розмірі 229,4 грн.

Керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області
скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 7883,5 грн. додаткових витрат на
дитину.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 229,4 грн.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Головуючий

Судді