Провадження № 2/750/206/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2014 року
м.Чернігів

Деснянський районний суд м.
Чернігова

у складі судді Карапута Л.В.,

при секретарі Руденок В.О.,

за участю позивача, представника
позивача ОСОБА_1, представника
відповідача Кульгейко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до Чернігівської філії
Приватного підприємства «Компанія
«Інексукрпаркет», Приватного
підприємства «Комапнія
«Інексукрпаркет» про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди,

в с т а н о в и в :

25.11.2013 року позивач звернувся до
суду з позовом та просив суд поновити
на посаді складальника деталей цеху
геометричного паркету у Чернігівській
філії Приватного підприємства
«Компанія «Інексукрпаркет», стягнути
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 11 червня 2013 року по дату
постановлення рішення по справі та
стягнути моральну шкоду в розмірі 3000
грн., одночасно просив поновити строк
звернення до суду.

У судовому засіданні позивач та
його представник заявлені вимоги
підтримали і наполягали на
задоволенні. Позивач пояснив суду, що 10
червня 2013 року була звільнена з роботи
з посади складальника деталей цеху
геометричного паркету в зв»язку зі
скороченням штату, а відповідачем не
було запропоновано перевести на іншу
роботу, а вона має більш високу
кваліфікацію та продуктивність праці,
тому просила поновити на роботі.
Одночасно зазначила, що з 11.07.2013 року
перебуває на обліку в центрі
зайнятості та отримує допомогу по
безробіттю, в зв»язку з необізнаністю в
законодавстві пропустила строк
звернення до суду, а тому просила
поновити строк звернення до суду з
даним позовом.

Представник відповідача
Приватного підприємства «Комапнія
«Інексукрпаркет» подав письмові
заперечення проти позову. Вважає, що
звільнення позивача відбулося у
відповідності до вимог закону, позивач
пропустила строк звернення до суду з
заявою про поновлення на роботі, в
зв»язку з чим позовні вимоги є
необґрунтованими та в задоволенні
позову слід відмовити.

Судом встановлено такі факти і
відповідні їм правовідносини.

Позивач була прийнята на роботу в
Чернігівську філію верстатником з
01.02.2001 року, що підтверджується наказом
№69 від 01.02.2001 року. Після отриманої
виробничої травми 13.03.2010 року ОСОБА_3
було переведено сортувальником
лісопильно-розкрійного цеху, а після
закриття вказаного цеху остання була
переведена складальником деталей цеху
геометричного паркету, що
підтверджується наказом №74-к від 10.09.2012
року.

09.04.2013 року в зв»язку зі змінами в
штатному розписі скорочена посада
складальника деталей, що
підтверджується змінами до штатного
розпису (а.с. 67). За наказом №35-к від
09.04.2013 року встановлена дата
звільнення за скороченням штату 10.06.2013
року, про що була ознайомлена позивач
під підпис (а.с. 47).

Згідно наказу №44-к від 10.06.2013 року
ОСОБА_3 була звільнена з роботи в
зв»язку із скороченням штату
працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України,
про що була ознайомлена письмово та
копію наказу тримала (а.с. 38).

З 11.07.2013 року позивач перебуває на
обліку в центрі зайнятості та отримує
допомогу по безробіттю, що
підтверджується копією трудової
книжки (а.с. 61) та отримала вихідну
допомогу та соціальну допомогу як
безробітна, що була звільнена в
зв»язку зі скороченням штату.

Згідно вимог ст. 49-2 КЗпП України, про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці. При вивільненні
працівників у випадках змін в
організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством. Одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва
і праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації. При
відсутності роботи за відповідною
професією чи спеціальністю, а також у
разі відмови працівника від
переведення на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації
працівник, за своїм розсудом,
звертається за допомогою до державної
служби зайнятості або
працевлаштовується самостійно.

Водночас власник або уповноважений
ним орган доводить до відома державної
служби зайнятості про наступне
вивільнення працівника із зазначенням
його професії, спеціальності,
кваліфікації та розміру оплати праці.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму
ВСУ України від 06.11.1992 року «Про
практику розгляду судами трудових
спорів», в усіх випадках звільнення за
п.1 ст.40 КЗпП провадиться з наданням
гарантій, пільг і компенсацій,
передбачених главою III-А КЗпП. Чинне
законодавство не передбачає
виключення із строку попередження
працівника про наступне звільнення (не
менш ніж за 2 місяці) часу знаходження
його у відпустці або тимчасової
непрацездатності. При недодержанні
строку попередження працівника про
звільнення, якщо він не підлягає
поновленню на роботі з інших підстав,
суд змінює дату його звільнення,
зарахувавши строк попередження,
протягом якого він працював.

Представник відповідача надала
до суду штатні розписи починаючи з
09.04.2013 року по червень 2013 року, в яких
відсутня посада складальника деталей
цеху геометричного паркету.

В Чернігівський міський центр
зайнятості подано звіт про те, що
станом на 10.06.2013 року проведено
фактичне звільнення ОСОБА_3, в зв»язку з
чим остання перебуває на обліку.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 статті 233 Кодексу
встановлено, що працівник може
звернутися з заявою про вирішення
трудового спору у справі про
звільнення в місячний строк.

Позивачем пропущено встановлений
ст.233 КЗпП України строк на звернення
до суду за вирішенням трудового спору,
зокрема, у справах про звільнення
встановлено місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

З матеріалів справи
вбачається, що звільнений з роботи
позивач 10 червня 2013 року, а до суду з
позовом звернувся лише 25 листопада 2013
року.

Посилання позивача на те, що він в
установлений законом строк не
звернувся до суду з позовом за захистом
трудових прав, оскільки необізнаний в
законодавстві, знаходження на
стаціонарному лікуванні з 18.09.2013 року
по 02.10.2013 року не може бути прийнято
судом до уваги, оскільки вказані
обставини не могли бути перешкодою для
вирішення трудового спору, який виник у
зв»язку зі звільнення позивача у
червні 2013 року, при цьому позивач не
надав доказів на підтвердження
наявності поважних причин для пропуску
цього строку, зазначене є безумовною
підставою для відмови в задоволенні
позову.

Одночасно позивачем не доведено
незаконність наказу про звільнення, а
також не доведено, що відповідачем
порушено процедуру звільнення
позивача. Суд вважає, що позивач
пропустив місячний строк звернення до
суду з даним позовом без поважних
причин, у звязку з чим не знаходить
підстав для його поновлення, що у свою
чергу є безумовною підставою для
відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 208, 209, 212, 213, 292, 294
ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_3
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено
до Апеляційного суду Чернігівської
області. Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом 10 днів з дня
проголошення в порядку ч. 1 ст. 294 ЦПК
України.

Суддя
Л.В. Карапута