АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1 - й інстанції: Дубас В.А.
Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А
Ї Н И

04 грудня 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду місті Києва
в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 28 серпня 2014 року в цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Інтерметекс», третя особа: Фонд
державного майна України про визнання
права власності та витребування майна
з чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и л
а:

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 28 серпня 2014 року ОСОБА_3
відмовлено в задоволенні позовних
вимог до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтерметекс», третя
особа: Фонд державного майна України
про визнання права власності та
витребування майна з чужого
незаконного володіння.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
28 серпня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог в повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що
рішення суду є необґрунтованим та
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що, відмовляючи в задоволенні
позову, суд першої інстанції не
врахував його доводів про те, що між
ним та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Інтерметекс» було
укладено договір комісії, відповідно
до умов якого, товариство від свого
імені та за його рахунок
зобов'язується придбати та
зареєструвати за ним право власності
на Головний виробничий корпус ГоловКЕУ
МО України, розміщений на земельній
ділянці 1,41 га за адресою: АДРЕСА_1,
загальною вартістю 36 225 грн. Він, як
комітент, в повному обсязі виконав свої
зобов'язання за даним договором, а
комісіонер Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інтерметекс» свої
зобов'язання за договором комісії не
виконав та право власності за ним на
Головний виробничий корпус ГоловКЕУ МО
України не зареєстрував, що призводить
до порушення його прав власника
нерухомого майна. Обґрунтування
відповідачем своєї відмови від
виконання умов договору комісії тим,
що у нього, як у комітента, є
непогашена перед відповідачем
заборгованість за витрати, пов'язані із
процедурою купівлі-продажу даного
майна є безпідставним, оскільки на
виконання умов договору комісії він
передав відповідачу 37 000 грн., тобто
навіть більше ніж це було передбачено
договором, а тому будь-якої
заборгованості перед відповідачем у
нього немає. Вважає, що факт невизнання
відповідачем його права власності на
спірне майно встановлений судом, а тому
вимоги про визнання права власності та
витребування спірного нерухомого
майна у відповідача підлягають
задоволенню.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5 повністю
підтримала доводи апеляційної скарги
та просила її задовольнити.

Представник Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтерметекс»
Шахаров Олег Анатолійович проти
доводів апеляційної скарги
заперечував, посилаючись на їх
безпідставність, просив рішення суду
першої інстанції залишити без зміни.

Представник Фонду державного майна
України в судове засідання не з'явився,
про день та час слухання справи судом
повідомлявся у встановленому законом
порядку, причину неявки суду не
повідомив, а тому, колегія судів вважає
можливим слухати справу у його
відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення осіб, які з'явилися в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
слідуючих підстав.

Статтею 41 Конституції України
встановлено, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Право власності
набувається в порядку, визначеному
законом. Використання власності не
може завдавати шкоди правам, свободам
та гідності громадян, інтересам
суспільства, погіршувати екологічну
ситуацію й природні якості землі.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема з
правочинів.

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Згідно із ст.6 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Статтею 629 ЦК України визначено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст.ст.1011, 1014 ЦК України за
договором комісії одна сторона
(комісіонер) зобов'язується за
дорученням другої сторони (комітента)
за плату вчинити один або кілька
правочинів від свого імені, але за
рахунок комітента.

Комісіонер зобов'язаний вчиняти
правочини на умовах, найбільш вигідних
для комітента, і відповідно до його
вказівок. Якщо у договорі комісії таких
вказівок немає, комісіонер
зобов'язаний вчиняти правочини
відповідно до звичаїв ділового обороту
або вимог, що звичайно ставляться.

За вимогами ст.1016 ЦК України комітент
зобов'язаний забезпечити комісіонера
усім необхідним для виконання
обов'язку перед третьою особою. За
договором, укладеним з третьою особою,
комісіонер набуває права навіть тоді,
коли комітент був названий у договорі
або прийняв від третьої особи
виконання договору.

Відповідно до ст.1018 ЦК України майно,
придбане комісіонером за рахунок
комітента, є власністю комітента.

Судом встановлено, що 03 квітня 2001 року
між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Інтерметекс»
(Комісіонер) та ОСОБА_3 (Комітент) було
укладено договір комісії на купівлю за
№7-К, відповідно до умов якого,
комісіонер зобов'язується за
дорученням комітента за винагороду
вчинити за рахунок комітента і від
свого імені правочин щодо придбання
Головного виробничого корпусу
ГоловКЕУ МО України, який знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 на земельній
ділянці 1,41 га за цінами не вище 45 000 грн.

Відповідно до умов п. 1.3 та 1.4 договору,
за виконання послуг з придбання
сировини і виконання інших зобов'язань
за цим договором комітент
зобов'язується сплатити комісіонеру
комісійну винагороду в розмірі 2,5% від
вартості майна, яке буде придбане на
користь комітента. У разі якщо
комісіонер забезпечить купівлю
товарів на більш вигідних для
комітента умовах, ніж було погоджено
сторонами в п.1.1 договору, комітент
виплачує як додаткову винагороду в
розмірі 1% від вартості придбаного
майна. Товари придбаний комісіонером
за рахунок комітента, є власністю
останнього.

На виконання умов даного договору, 10
квітня 2001 року ОСОБА_3 Товариству з
обмеженою відповідальністю
«Інтерметекс» було передано грошові
кошти в сумі 37 000 грн. на придбання
Головного виробничого корпусу
ГоловКЕУ МО України, який знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 на земельній
ділянці 1,41 га, що підтверджується актом
приймання-передачі грошових коштів.

30 травня 2001 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Інтерметекс» (покупець) та Фондом
державного майна України (продавець)
було укладено договір купівлі-продажу
об'єкта незавершеного будівництва, що
підлягає продажу за комерційним
конкурсом, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрований за №2823. Відповідно до
умов даного договору продавець
зобов'язується передати у власність
покупця об'єкт незавершеного
будівництва, а саме: Головний
виробничий корпус ГоловКЕУ МО України,
який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на
земельній ділянці 1,41 га. Остаточна ціна
об'єкту продажу становить 35 000 грн.

05 липня 2001 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Інтерметекс» та Фондом державного
майна України було підписано акт
приймання передачі об'єкта
незавершеного будівництва - Головного
виробничого корпусу ГоловКЕУ МО
України.

05 вересня 2013 року ОСОБА_3 на адресу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтерметекс» було
надіслано листа з вимогою протягом 7
робочих днів з моменту отримання листа
здійснити реєстрацію за ним права
власності на Головний виробничий
корпус ГоловКЕУ МО України, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на
земельній ділянці 1,41 га.

В свою чергу, 20.09.2013 року відповідачем
на адресу позивача було надіслано
відповідь, в якій повідомлено, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інтерметекс»
відмовляється від реєстрації
придбаного нерухомого майна за ОСОБА_3
у зв'язку з тим, що наданих останнім
коштів не було достатньо для покриття
всіх витрат, пов'язаних з процедурою
купівлі-продажу майна. Зі сторони
ОСОБА_3 існує непогашена
заборгованість перед Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Інтерметекс». Також повідомлено, що
лише після сплати ОСОБА_3
заборгованості за договором комісії
№7-К від 03 квітня 2001 року товариством
буде проведено реєстрацію права
власності за позивачем, а у разі якщо
сторони не дійдуть згоди, то кошти
сплачені за даним договором комісії
буде повернуто.

Вважаючи незаконною відмову
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтерметекс» щодо
реєстрації за ним права власності на
Головний виробничий корпус ГоловКЕУ МО
України, який знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 на земельній ділянці 1,41 га,
ОСОБА_3 звернувся до Дарницького
районного суду міста Києва з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтерметекс», третя
особа: Фонд державного майна України
про визнання права власності та
витребування майна з чужого
незаконного володіння.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні
позовних вимог до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інтерметекс», третя особа: Фонд
державного майна України про визнання
права власності та витребування майна
з чужого незаконного володіння, суд 1-ї
інстанції посилався на те, що з наданих
суду та досліджених доказів
вбачається, що відповідач придбав за
рахунок та за дорученням позивача
об'єкт незавершеного будівництва з
невстановленим судом ступенем
готовності, тоді як позивач просив
визнати за ним право власності не на
придбаний за договором комісії товар у
вигляді об'єкту незавершеного
будівництва, а на об'єкт нерухомості,
який введений у встановленому законом
порядку в експлуатацію з відповідною
державною реєстрацією, що суперечить
як умовам укладеного між сторонами
договору комісії на купівлю №7-к, так і
чинному цивільному законодавству.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду 1-ї інстанції зроблений
на підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
та в повній мірі відповідає вимогам
закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено
право кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів і осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси. Суд повинен установити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, і
залежно від установленого вирішити
питання про задоволення позовних вимог
або відмову в їх задоволенні.

Зі змісту ч. 5 ст. 11 ЦК України випливає,
що цивільні права можуть виникати з
рішення суду лише у випадках,
встановлених актами цивільного
законодавства.

З досліджених судом доказів достовірно
встановлено, що на виконання умов
договорукомісії на купівлю за №7-К,
укладеного 03 квітня 2001 року між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Інтерметекс»
(Комісіонер) та ОСОБА_3 (Комітент),
Товариство з обмеженою
відповідальністю « Інтерметекс» 30
травня 2001 року на підставі договору
купівлі-продажу придбало у Фонду
державного майна України об'єкт
незавершеного будівництва - Головний
виробничий корпус ГоловКЕУ МО України,
який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на
земельній ділянці 1,41 га.

Відповідно до умов п. 5.3.1 та п.5.3.2
договору купівлі-продажу покупець (ТОВ
«Інтерметекс») зобов'язаний
побудувати на базі придбаного за цим
договором об'єкта приватизації
комплекс спеціалізованих виробничих
дільниць з допоміжними приміщеннями та
приміщення для розміщення персоналу з
оформленням всіх необхідних умов для
будівництва у відповідності з
законодавством України ( земле відвід,
технічні умови та ін..), здійснивши
капіталовкладення відповідно до
програми добудови об'єкта. Забезпечити
закінчення будівництва об'єкта
приватизації протягом чотирьох років
без збереження первісного призначення.

Звертаючись до суду з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтерметекс», третя
особа: Фонд державного майна України
ОСОБА_3 посилався на те, що він є
власником майна Головного виробничого
корпусу ГоловКЕУ МО України, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на
земельній ділянці 1,41 га. на підставі ст.
1018 ЦК України та на підставі ст..387 ЦК
України просив витребувати його з
незаконного володіння відповідача.
Проте, відповідачем (як комісіонером)
за договором купівлі-продажу було
придбано для позивача (як комітента)
об'єкт незавершеного
будівництва-Головний виробничий
корпус ГоловКЕУ МО України, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на
земельній ділянці 1,41 га на базі якого
відповідач повинен був побудувати
комплекс спеціалізованих виробничих
дільниць з допоміжними приміщеннями та
приміщення для розміщення персоналу з
оформленням всіх необхідних умов для
будівництва у відповідності з
законодавством України (землевідвід,
технічні умови та ін..), здійснивши
капіталовкладення відповідно до
програми добудови об'єкта. Забезпечити
закінчення будівництва об'єкта
приватизації протягом чотирьох років
без збереження первісного призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Ні позивач, ні відповідач не надали
суду доказів щодо ступеню готовності
об'єкту на час його придбання та
доказів того, що на час вирішення
спору об'єкт незавершеного
будівництва-Головний виробничий
корпус ГоловКЕУ МО України, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на
земельній ділянці 1,41 га введений в
експлуатацію та здійснена його
державна реєстрація.

З наданого до Апеляційного суду
м.Києва листа Фонду державного майна
України від 23.10.2014 року вбачається, що
відповідно до додатку № 2 до протоколу
від 29.03.2001 року № 1 засідання
конкурсної комісії з приватизації
об'єкта незавершеного будівництва
Головного виробничого корпусу
ГоловКЕУ МО України визначена ступінь
будівельної готовності, яка склала 70%.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку про те, що
на підставі вимог ст.1018 ЦК України
позивач, як комітент, набуває права
власності на об'єкт незавершеного
будівництва-Головний виробничий
корпус ГоловКЕУ МО України, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на
земельній ділянці 1,41 га, а не на
нерухоме майно Головний виробничий
корпус ГоловКЕУ МО України, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на
земельній ділянці 1,41 га та
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позову ОСОБА_3.

Згідно з умовами договору
купівлі-продажу відповідачем
виконувались будівельні роботи на
вказаному об'єкті. Згідно з експертним
висновком, виконаним Київським
філіалом Державного
науково-дослідного та
проектно-вишукувального інституту «
НДІ проект реконструкція», будівництво
є закінченим та нежитлові будівлі
комплексу спеціалізованих виробничих
дільниць відповідають вимогам
державних будівельних норм і правил.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України,
право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

Зазначена стаття ЦК України не
передбачає можливості виникнення
права власності чи майнового права на
новостворене нерухоме майно за
рішенням суду.

Зазначена правова позиція висловлена
Верховним Судом України у постанові
№6-131 цс 14 від 5 лютого 2014 року, яка
згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для судів.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України
суду не надано доказів того, що
новостворене нерухоме майно Головний
виробничий корпус ГоловКЕУ МО України,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на
земельній ділянці 1,41 га введено в
експлуатацію та що відповідачем
здійснено його державну реєстрацію, а
стаття 331 ЦК України не передбачає
можливості виникнення права власності
чи майнового права на новостворене
нерухоме майно за рішенням суду.

Обґрунтованим є також висновок суду
першої інстанції про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_3 про
витребування спірного нерухомого
майна з незаконного володіння
відповідача на підставі ст.387 ЦК
України, так як ОСОБА_3 не набув права
власності на вказане майно.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про
те, що суд безпідставно відмовив в
задоволенні його позову та не врахував
при ухваленні рішення, що він, як
комітент, виконав свої зобов'язання по
договору комісії від 03 квітня 2001 року,
а відповідач, як комісіонер, не виконує
своїх зобов'язань щодо передачі йому у
власність придбаного майна, не
ґрунтуються на встановлених судом
обставинах справи, досліджених доказах
та вимогах закону. Суд повно та
об'єктивно встановив обставини справи,
дослідив надані сторонами докази, дав
їм вірну правову оцінку.

Не спростовують правильність висновку
суду першої інстанції доводи
апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що
відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції не врахував його
доводів про відсутність у нього
заборгованості за витрати, пов'язані
із процедурою купівлі-продажу даного
майна перед відповідачем, оскільки суд
відмовив позивачу в задоволенні його
позовних вимог з тих підстав, що він за
договором комісії не набув права
власності на спірне нерухоме майно, а
не з підстав наявності чи відсутності
у нього заборгованості за витрати,
пов'язані із процедурою
купівлі-продажу даного майна перед
відповідачем.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду першої
інстанції також не спростовують.

Рішення суду першої інстанції є
законним та обґрунтованим,
постановлене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому правові підстави для
задоволення апеляційної скарги
позивача ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
Україниколегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Дарницького районного
суду м. Києва від 28 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :
Судді: