АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7189/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Литвинчук В. П. Доповідач -
Городнича В.С. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого -
Городничої В.С.,

суддів - Варенко
О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Білаш
І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу виконавчого
комітету Баглійської районної у м.
Дніпродзержинську ради на рішення
Баглійського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 24 березня 2014 року по справі
за позовом виконавчого комітету
Баглійської районної у м.
Дніпродзержинську ради до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в інтересах
малолітньої ОСОБА_5, треті особи -
товариство з обмеженою
відповідальністю "Абонент ХХІ",
міграційна служба України у
Дніпропетровській області, Служба у
справах дітей виконавчого комітету
Баглійської районної у м.
Дніпродзержинську ради про визнання
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням, зняття з
реєстраційного обліку,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідачів,
посилаючись на те, що відповідачі
зареєстровані у кімнаті АДРЕСА_1. У
вказаному жилому приміщенні
відповідачі не мешкають без поважних
причин з 2006 року, що стверджується
складеним житловим органом актом, та не
сплачують комунальні послуги.

Враховуючи вищезазначене, позивач
просив суд переселити малолітню
ОСОБА_5, 2007 р.н., у кімнату № 2 корпусу 1
цього ж гуртожитку, а відповідачів
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 визнати
такими, що втратили право
користуванням жилим приміщенням,
знявши їх з реєстраційного обліку у
вказаній кімнаті.

Рішенням Баглійського районного суду
м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 24
березня 2014 року у задоволенні позовних
вимог позивача відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду та постановити
нове рішення, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишенню без змін з
наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно актів від
25 вересня 2009 року та 04 червня 2013 року,
які складені та підписані комендантом
гуртожитку, вбачається, що відповідачі
у квартирі не мешкають з 2006 року.

Також суд встановив, що відповідачі
ніякого іншого житла не мають.

Крім того, встановлено, що відповідачі
у кімнаті не мешкали тимчасово у
зв'язку з відсутністю умов для
проживання, які необхідні були для
догляду відповідачкою ОСОБА_2 за своїм
хворим батьком.

Відмовляючи у задоволенні позову про
визнання відповідачів такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що
позивачем не доведено факт не
проживання відповідачів у спірній
квартирі понад 6 місяців без поважних
причин.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі
права та обов'язки сторін, обставини по
справі, перевіривши доводи сторін та
давши їм правову оцінку, суд
постановив рішення, що відповідає
вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами.

У відповідності з роз'ясненнями, даними
в п.10 постанови №2 Пленуму Верховного
Суду України від 12 квітня 1985 року «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» у справах про визнання
наймача або члена його сім'ї таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно
з'ясовувати причини відсутності
відповідача понад установлені строки.
В разі їх поважності (перебування у
відрядженні, в осіб, які потребують
догляду, внаслідок неправомірної
поведінки інших членів сім'ї тощо) суд
може продовжити пропущений строк.

Вичерпного переліку таких поважних
причин житлове законодавство не
встановлює, в зв'язку з чим указане
питання вирішується судом у кожному
конкретному випадку з урахуванням
конкретних обставин справи.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд виходив з того,
що відповідач не проживає у спірній
кімнаті з 2006 року з поважних причин,
оскільки відповідачка ОСОБА_2
доглядала за своїм хворим та похилого
віку батьком. У кімнаті не мешкали
тимчасово через відсутність умов для
проживання.

У відповідності з ч.2 ст.71 ЖК України
якщо наймач або члени його сім'ї були
відсутні з поважних причин понад шість
місяців, цей строк за заявою
відсутнього може бути продовжено
наймодавцем, а в разі спору - судом.

В апеляційній скарзі висновки
суду першої інстанції не спростовані,
не наведено жодного доказу в
обґрунтування позовних вимог, яким суд
першої інстанції не надав належної
оцінки або надав невірну оцінку.

Доводи апеляційної скарги про те,
що суд не взяв до уваги, що відповідачі
не сплачують заборгованість по
комунальним послугам, колегія суддів
не може взяти до уваги, оскільки вони не
підтверджують факт відсутності
відповідачів понад шість місяців у
спірній квартирі без поважних причин.

Акти від 25.09.2009 року та 04.06.2013 року
про не проживання відповідачів у
спірній квартирі колегія суддів не
може взяти до уваги як доказ на
підтвердження позовних вимог, оскільки
зазначені акти підтверджують факт не
проживання відповідачів у спірній
квартирі понад шість місяців, однак він
не доводить той факт, що відповідачі у
зазначений період, тобто понад шість
місяців не мешкають у спірній квартирі
без поважних причин.

В своїй скарзі апелянт робить
припущення про те, що в спірній кімнаті
і надалі ніхто не проживатиме, оскільки
відповідачка мешкає за іншою адресою.

Однак, згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Враховуючи, що позивачем не доведено
тих обставин, на які він посилався як на
підставу своїх вимог, суд обґрунтовано
відмовив йому в задоволенні позовних
вимог.

Тому, доводи апеляційної скарги не є
суттєвими і не дають підстав для
скасування чи зміни рішення суду. Крім
того, зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці
та особистого тлумачення апелянтом
норм матеріального та процесуального
права.

Вирішуючи спір між сторонами, суд
першої інстанції в достатньо повному
об'ємі з'ясував права та обов'язки
учасників спору, обставини справи,
перевірив доводи сторін та давши їм
належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу виконавчого
комітету Баглійської районної у м.
Дніпродзержинську ради - відхилити.

Рішення Баглійського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 24 березня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
В.С. Городнича

Судді:
О.П. Варенко

О.В. Лаченкова