У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.,

Олійник А.С.,
Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про виділ частки домоволодіння
в натурі, припинення права спільної
часткової власності, визначення
порядку користування земельною
ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_6,
поданою в інтересах ОСОБА_5, на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 12 липня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
20 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що їй та
відповідачам належить по 1/3 частки
житлового будинку з надвірними
спорудами по АДРЕСА_1. Оскільки вони, як
співвласники домоволодіння, не можуть
домовитися про порядок користування
будинком та земельною ділянкою,
просила виділити їй в натурі
1/3 частину житлового
вищезазначеного спірного будинку з
надвірними спорудами.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 12 липня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
20 вересня 2013 року, позовні вимоги
ОСОБА_3 задоволено.

Виділено в натурі у власність ОСОБА_3
43/100 частин житлового будинку з
надвірними спорудами по АДРЕСА_1
загальною площею 31,6 кв.м.

Виділено в натурі у спільну часткову
власність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у рівних
частках 57/100 частин (по 57/200 частин
кожному) житлового будинку з
надвірними спорудами по АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 у рівних частках грошову
компенсацію за частину у спільній
частковій власності у розмірі 5 800 грн,
тобто по 2 900 грн кожному.

Припинено спільну часткову власність
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
житловий будинок з надвірними
спорудами АДРЕСА_1

Визначено порядок користування
земельною ділянкою площею 500 кв.м по
АДРЕСА_1 між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 2688/23
від 29 лютого 2013 року.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, яка діє в
інтересах ОСОБА_5, просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права й неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального чи порушення
норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3,
суд першої інстанції, з висновками
якого погодився й апеляційний суд,
виходив з того, що поділити будинок
відповідно до ідеальних часток
домоволодіння неможливо, а тому
експертом запропонований інший
найбільш раціональний варіант поділу
будинку в натурі, який враховує порядок
користування земельною ділянкою та
можливість організації самостійних
входів.

Проте погодитись із таким висновком
судів попередніх інстанцій не можна,
оскільки суди дійшли його з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані
судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 належить на праві спільної
часткової власності житловий будинок з
надвірними спорудами по АДРЕСА_1, що
знаходиться на земельній ділянці
площею 500 кв.м.

Добровільно сторони не можуть вирішити
порядок користування вищезазначеним
домоволодінням.

Відповідно до висновку № 2688/23 судової
будівельно-технічної експертизи від 29
лютого 2013 року, експертом
запропоновано варіанти поділу будинку
в натурі з урахуванням порядку
користування земельної ділянки. При
цьому експертом встановлено, що
поділити будинок відповідно до
ідеальних часток домоволодіння
неможливо, тому запропонований інший,
найбільш раціональний варіант поділу
будинку в натурі, який враховує порядок
користування земельною ділянкою та
можливість організації самостійних
входів.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 355 ЦК
України, ч. 1 ст. 356 ЦК України майно, що є
у власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
власності (спільне майно). Власність
двох чи більше осіб із визначенням
часток кожного з них у праві власності
є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю (ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК
України).

Відповідно до ст. ст. 364, 367 ЦК України
кожен із співвласників має право на
виділ його частки майна, що є у спільній
частковій власності в натурі або його
поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК
України.

За відсутності згоди співвласників про
поділ спільного майна це питання
вирішується судом.

Виходячи з положень ст. ст. 183, 367 ЦК
України, виділ частки в натурі (поділ
будинку) може мати місце за наявності
технічної можливості виділення кожній
із сторін відокремленої частини
будинку із самостійним виходом
(квартири), яка відповідає розміру їх
часток у приватній власності або
наявності технічної можливості
переобладнання будинку в ізольовані
квартири.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.
п. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» при вирішенні справ про виділ
в натурі часток жилого будинку, що є
спільною частковою власністю, судам
належить мати на увазі, що це можливо,
якщо кожній із сторін може бути
виділено відокремлену частину будинку
з самостійним виходом (квартиру). Виділ
також може мати місце при наявності
технічної можливості переобладнати
приміщення в ізольовані квартири. Якщо
виділ частки будинку в натурі
неможливий, суд вправі за заявленим про
це позовом встановити порядок
користування відособленими
приміщеннями (квартирами, кімнатами)
такого будинку. У цьому разі окремі
підсобні приміщення (кухня, коридор
тощо) можуть бути залишені в загальному
користуванні учасників спільної
часткової власності. Порядок
користування жилим будинком може бути
встановлено також і між учасниками
спільної сумісної власності.

При неможливості виділу частки будинку
в натурі або встановлення порядку
користування ним, власнику, що
виділяється, за його згодою
присуджується грошова компенсація.
Розмір грошової компенсації
визначається за угодою сторін, а при
відсутності такої угоди - судом по
дійсній вартості будинку на час
розгляду справи. Під дійсною вартістю
будинку розуміється грошова сума, за
яку він може бути проданий в даному
населеному пункті чи місцевості. Для її
визначення при необхідності
призначається експертиза. В окремих
випадках суд може, враховуючи
конкретні обставини справи, і при
відсутності згоди власника, що
виділяється, зобов'язати решту
учасників спільної власності сплатити
йому грошову компенсацію за належну
частку з обов'язковим наведенням
відповідних мотивів. Зокрема, це може
мати місце, якщо частка у спільній
власності на будинок є незначною й не
може бути виділена в натурі чи за
особливими обставинами сумісне
користування ним неможливе, а власник в
будинку не проживає і забезпечений
іншою жилою площею.

В спорах про поділ будинку в натурі
учасникам спільної часткової
власності на будинок може бути
виділено відокремлену частину будинку,
яка відповідає розміру їх часток у
праві власності. Якщо виділ технічно
можливий, але з відхиленням від розміру
часток кожного власника, суд з
врахуванням конкретних обставин може
провести його зі зміною у зв'язку з цим
стосовно ідеальних часток і
присудженням грошової компенсації
учаснику спільної власності, частка
якого зменшилась. При поділі жилого
будинку суд зобов'язаний зазначити в
рішенні, яка відокремлена (ізольована
після переобладнання) частина будинку
конкретно виділяється і яку частку в
будинку вона складає, а також, які
підсобні будівлі передаються власнику.

Вирішуючи такі спори, суди з
урахуванням вимог статті 10 ЦПК України
з метою всебічного і повного з'ясування
обставин справи та забезпечення
здійснення прав сторін повинні
відповідно до заявлених вимог
запропонувати сторонам подати або за
їх клопотанням витребувати, зокрема,
висновки технічної експертизи щодо
можливих варіантів поділу будинку в
натурі, а в необхідних випадках -
висновки органів державного
архітектурно-будівельного контролю,
пожежної і санітарної інспекцій тощо,
про допустимість пов'язаних із цим
поділом переобладнань і перепланувань;
дані про дозвіл виконавчого комітету
місцевої ради на переобладнання і
перепланування жилого будинку; дані
про характер робіт і їх вартість, які
необхідно здійснити для відокремлення
виділеної частки будинку або поділу
будинку.

Частиною 1 ст. 10 ЦПК України закріплений
принцип змагальності сторін у
цивільному судочинстві. Відповідно до
ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підстави своїх
вимог або заперечень, надавши докази
відповідно до вимог ст. ст. 57, 60 ЦПК
України.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 143 ЦПК України
для з'ясування обставин, що мають
значення для справи і потребують
спеціальних знань у галузі науки,
мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд
призначає експертизу за заявою осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України, якщо
висновок експерта буде визнано
неповним або неясним, судом може бути
призначена додаткова експертиза, яка
доручається тому самому або іншому
експерту (експертам).

Якщо висновок експерта буде визнано
необґрунтованим або таким, що
суперечить іншим матеріалам справи або
викликає сумніви в його правильності,
судом може бути призначена повторна
експертиза, яка доручається іншому
експертові (експертам).

Вважаючи необгрунованим та
несправедливим висновок судової
будівельно-технічної експертизи від 29
лютого 2013 року, який покладено в основу
оскаржуваних судових рішень,
відповідачі в суді першої та
апеляційної інстанцій заявляли
клопотання про призначення повторної
експертизи, в межах якої пропонували
визначити: дійсну вартість спірного
житлового будинку, можливі варіанти
поділу домоволодіння, розмір
компенсації співвласникові, частка
якого після поділу буде меншою за його
ідеальну частку, розмір ідеальних
часток співвласників в сумісній
власності в разі перерозподілу,
можливі варіанти порядку користування
земельною ділянкою відповідно до
ідеальних часток кожного із
співвласників домоволодіння, якою
користується позивач та на якій
побудовано спірний будинок.

Всупереч вимогам статей 10, 60, 212-214 ЦПК
України суд першої інстанції,
ухвалюючи рішення про задоволення
позову, на зазначене уваги не звернув,
не врахував розмір ідеальних часток
сторін у спільній частковій власності,
які належать кожному із співвласників
майна, належним чином не мотивував
розмір грошової компенсації за частку
у спільній частковій власності та не
взяв до уваги те, що виділена
позивачеві частка у домоволодінні
значно перевищує розмір його ідеальної
частки, а компенсація за цю частку
визначена не по ринковій, а по
інвентарній вартості домоволодіння та
є явно заниженою. Крім того, суд не
роз'яснив сторонам необхідність
отримання від компетентних органів
відповідних дозволів на
переобладнання будинку в разі його
поділу та не вирішив питання про
призначення у справі додаткової чи
повторної експертизи із метою
правильного вирішення спору, що є його
обов'язком згідно з частиною 4 статті 10
ЦПК України.

Апеляційний суд у порушення вимог
ст.ст. 303, 315 ЦПК України, розглядаючи
справу в апеляційному порядку, не
звернув уваги на порушення, які були
допущені судом першої інстанції та
передчасно залишив його рішення без
змін.

Такі порушення судами норм
процесуального права унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, тому ухвалені
рішення не можуть вважатись законними
і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК
України підлягають скасуванню, а
справа направленню на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6, подану в
інтересах ОСОБА_5, задовольнити
частково.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 12 липня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Одеської області від 20
вересня 2013 року скасувати, справу
передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П. Гончар Головуючий
Судді:В.І. Амелін С.О. Карпенко А.С.
Олійник В.О. СавченкоСудді:В.І. Амелін