САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.
Справа № 206/8629/13-ц
Провадження № 2/206/116/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" січня 2014 р. Самарський районний
суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді -
Поштаренко О.В.,

при секретарі -
Антонюк А.П.,

за участю позивача -
ОСОБА_2,

представника відповідача -
Козинко Д.В.,

представника третьої особи -
Лазаревої О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до Виконкому Самарської
районної в місті Дніпропетровську
ради, Дніпропетровської міської ради,
третя особа - Комунальне підприємство
«Житлове господарство Самарського
району» Дніпропетровської міської
ради, про визнання права користування
жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

06 грудня 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовною заявою до Виконкому
Самарської районної в місті
Дніпропетровську ради, третя особа -
Комунальне підприємство «Житлове
господарство Самарського району»
Дніпропетровської міської ради, про
визнання права користування жилим
приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що квартира АДРЕСА_1 була
надана відповідно до ордеру № 737 від
21.08.1981 року матері позивача ОСОБА_5 на
сім'ю з чотирьох осіб, в тому числі і на
позивача. 25.01.1979 мати позивача вступила
в зареєстрований шлюб з ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_1 в ОСОБА_5 народився син,
тобто брат позивача, ОСОБА_7.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача. У
спірній квартирі позивач проживала до
2002 року, а потім через неприязні
стосунки з вітчимом ОСОБА_6 вимушена
була залишити квартиру. У ІНФОРМАЦІЯ_3
вітчим позивача помер. Після його
смерті в квартирі залишився проживати
брат позивача - ОСОБА_7. ОСОБА_7 ніде не
працював, тому з моменту смерті його
батька фактично перебував на утриманні
позивача. Позивач надавала брату кошти
на оплату комунальних послуг на
утримання спірної квартири. У зв'язку з
погіршенням здоров'я ОСОБА_7, з березня
2012 року позивач почала проживати з
братом однією сім'єю в спірній
квартирі. ІНФОРМАЦІЯ_4 брат позивача
раптово помер. Після смерті брата
з'ясувалось, що він не сплачував
квартирну плату. У зв'язку з тим, що
позивач вселилась у спірну квартиру в
якості члена сімї, позивач просить
визнати за нею право користування
жилим приміщенням, а саме квартирою
АДРЕСА_1.

Ухвалою від 15.01.2014 року за клопотанням
представника відповідача Самарської
районної в місті Дніпропетровську ради
до участі у справі в якості
співвідповідача залучено
Дніпропетровську міську раду (а.с. 33).

В судовому засіданні позивач позов
підтримала, просила його задовольнити
у повному обсязі з наведених вище
підстав. Однак, позивач у своїх
поясненнях зазначила, що у спірній
квартирі не проживає після смерті
свого вітчима, але приходить. Окрім
того, позивачем не заперечувався той
факт, що у зв'язку з несплатою
комунальних послуг існує
заборгованість за спірною квартирою.

Представник Самарської районної в
місті Дніпропетровську ради в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог,
зазначивши, що Самарська районна в
місті Дніпропетровську рада не є
належним відповідачем по справі, спір з
позивачем відсутній.

Представник відповідача
Дніпропетровської міської ради в
судове засідання не з'явився, про дату
та час повідомлявся належним чином.
Причини неявки суду невідомі.

Представник третьої особи
Комунального підприємства «Житлове
господарство Самарського району»
Дніпропетровської міської ради в
судовому засіданні зазначив, що вважає
позовні вимоги ОСОБА_2 неправомірними,
оскільки позивач зареєстрована за
іншою адресою. Відповідно до рішення
Самарського районного суду м.
Дніпропетровська була знята з
реєстраційного обліку за адресою:
АДРЕСА_1 Комунальні послуги не
сплачуються, що призвело до виникнення
заборгованості за спірною квартирою.
Окрім того, з часу виселення і по
теперішній час позивач проживає за
адресою: АДРЕСА_2

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши та оцінивши надані докази,
суд дійшов висновку, що позов
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України до
суду може звернутись кожна особа, яка
вважає, що її право чи охоронюваний
законом інтерес порушено чи
оспорюється.

За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання. Кожна особа має право
на захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Відповідно до п.3 статті 10 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач
вправі в установленому порядку за
письмовою згодою всіх членів сім'ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. Особи, що вселилися в жиле
приміщення як члени сім'ї наймача,
набувають рівного з іншими членами
сім'ї права користування жилим
приміщенням, якщо при вселенні між цими
особами, наймачем та членами його сім'ї,
які проживають з ним, не було іншої
угоди про порядок користування жилим
приміщенням.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України" № 2 від 12.04.1985 року, вирішуючи
спори про право користування жилим
приміщенням осіб, які вселилися до
наймача, суд повинен з'ясувати, чи
дотриманий встановлений порядок при їх
вселенні, зокрема: чи була письмова
згода на це всіх членів сім'ї наймача,
чи приписані вони в даному жилому
приміщенні, чи було це приміщення
постійним місцем їх проживання, чи вели
вони з наймачем спільне господарство,
тривалість часу їх проживання, чи не
обумовлювався угодою між цими особами,
наймачем і членами сім'ї, що проживають
з ним, певний порядок користування
жилим приміщенням, а також чи не
зберігала ця особа за собою право
користування іншим жилим приміщенням.

Судом встановлено, що батьками
позивача є ОСОБА_9 та ОСОБА_5, відповідно
до свідоцтва про народження (а.с. 5).

Мати позивача, ОСОБА_5 25.01.1979 року уклала
шлюб з ОСОБА_6, та після укладення шлюбу
присвоїла собі прізвище «ОСОБА_5», що
підтверджується свідоцтвом про
укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_5 та ОСОБА_6
народився син, ОСОБА_7, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_2 (а.с. 5).

Спірна квартира АДРЕСА_1 буда надана
згідно з ордером № 737 від 21 серпня 1981
року ОСОБА_5, сім'я якої складається з
чотирьох чоловік, в тому числі і на її
доньку, позивача по справі - ОСОБА_2 (а.с.
4).

Відповідно до свідоцтво про укладення
шлюбу серії НОМЕР_3, ОСОБА_2, 06.10.1990 року
уклала шлюб з ОСОБА_12, та після
укладення шлюбу присвоїла собі
прізвище «ОСОБА_2» (а.с. 6).

Мати позивача, ОСОБА_5 померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 (а.с.
9).

Відповідно до свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6
(а.с. 7).

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії
НОМЕР_6, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 8).

На запит Самарського районного суду
міста Дніпропетровська від 06.12.2013 року,
Восьма дніпропетровська державна
нотаріальна контора повідомила, що
після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7
спадкові справі не відкривались (а.с.
23-26). Тобто, позивач ОСОБА_2 не
зверталась до державної нотаріальної
контори з заявами про прийняття
спадщини після померлих.

Відповідно до довідки, наданої за
відомостями адресно-довідкового
підрозділу ГУДМС, УДМС України в
Дніпропетровській області ОСОБА_2 з
07.07.2005 року зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_2 (а.с. 27), де вона постійно і
проживає. Даний факт не заперечувався
сторонами по справі.

Рішенням Самарського районного суду
міста Дніпропетровська від 29.12.2004 року
визнано ОСОБА_2 та її неповнолітніх
дітей: ОСОБА_13 та ОСОБА_14 втратившими
право користування жилим приміщенням
квартирою АДРЕСА_1, у зв'язку з
переїздом на інше постійне місце
проживання (а.с. 36).

Згідно із рішенням Європейського суду
з прав людини від 25.07.2002р. у справі за
заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг"
проти України", а також згідно до
рішення Європейського суду з прав
людини від 28.10.1999 р. у справі за заявою
№28342/95 „Брумареску проти Румунії"
встановлено, що існує усталена судова
практика конвенційних органів щодо
визначення основним елементом
верховенства права принципу правової
певності, який передбачає серед іншого
і те, що у будь-якому спорі рішення суду,
яке вступило в законну силу, не може
бути поставлено під сумнів.

Відповідно до акту від 27.12.2013 року,
затвердженого директором КП «ЖГ
Самарського району» ДМР, ОСОБА_2 у
квартирі АДРЕСА_1 не проживала. З 2005
року проживає зі своєю сім'єю за іншою
адресою (а.с.37).

Таким чином, доводи позивача, що з
березня 2012 року вона почала проживати з
братом однією сім'єю в спірній квартирі
свого підтвердження в судовому
засіданні не знайшли. Позивач в своїх
поясненнях не заперечувала факт того,
що у спірній квартирі вона не проживає,
після смерті вітчима приходила іноді
до свого брата у спірну квартиру. Зараз
позивач відвідує квартиру.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з вищенаведених обставин
справи, та з урахуванням загальних
засад цивільного судочинства
відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного
Кодексу України, а саме:
справедливості, добросовісності та
розумності, суд приходить до висновку,
що позовна заява ОСОБА_2 є
необґрунтованою та не підлягає
задоволенню, оскільки позивачем не
надані докази в підтвердження
обґрунтованості своєї заяви.

Керуючись ст.ст. 65 ЖК України, ст.ст. 10, 11,
88, 209, 212, 214, 215, 218 ЦК України, суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
Виконкому Самарської районної в місті
Дніпропетровську ради,
Дніпропетровської міської ради, третя
особа - Комунальне підприємство
«Житлове господарство Самарського
району» Дніпропетровської міської
ради, про визнання права користування
жилим приміщенням відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскарженим до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Самарський районний суд
міста Дніпропетровська протягом 10
днів після проголошення, а особами, які
не були присутніми при проголошені
рішення, в той же строк з дня отримання
копії рішення.

Суддя
О.В.Поштаренко