УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Кузнєцова В.О.,

Суддів:Ізмайлової Т. Л. , Мартинюка
В.І., Мостової Г.І., Остапчука
Д.О.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Дочірнього підприємства «Санаторій
Лівадія» Закритого акціонерного
товариства лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
«Укрпрофздоровниця» до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Виконавчого
комітету Лівадійської селищної ради,
Комунального підприємства Ялтинської
міської ради «Бюро технічної
інвентаризації», третя особа:
Лівадійська селищна рада, про усунення
перешкод у користуванні власністю,
скасування рішень виконавчого
комітету Лівадійської селищної ради та
реєстрації права власності, визнання
недійсним свідоцтва про право
власності, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення Ялтинського міського
суду Автономної Республіки Крим від 12
березня 2012 року та ухвалу Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим від 02
вересня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2008 року ДП «Санаторій Лівадія»
Закритого акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофздоровниця» звернулось до
суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Виконавчого
комітету Лівадійської селищної ради,
Комунального підприємства Ялтинської
міської ради «Бюро технічної
інвентаризації», третя особа:
Лівадійська селищна рада, про усунення
перешкод у користуванні власністю,
скасування рішень виконавчого
комітету Лівадійської селищної ради та
реєстрації права власності, визнання
недійсним свідоцтва про право
власності.

Вимоги за позовом обґрунтовувало тим,
що на підставі державного акта на право
постійного користування землею від 22
листопада 1996 року користується
земельною ділянкою, на якій
розташований «Санаторій «Лівадія». В
1987 році на території санаторію
підприємством "Кривбасліфт" було
установлено два тимчасові
збірно-щитові будиночки для
господарських потреб на період
капітального ремонту пасажирських
ліфтопідйомників на пляж. Під час
проведення інвентаризації
підприємству стало відомо про те, що на
підставі рішення постійно діючого
Третейського суду при Українській
Товарній Біржі від 10 квітня 2007року
Комунальним підприємством "Ялтинське
бюро технічної інвентаризації" за
ОСОБА_5 було зареєстровано право
власності на літні будиночки літ. "С",
"У", що розташовані на території
санаторію, та 08 серпня 2007 року ОСОБА_5 на
підставі договору купівлі-продажу
провела відчуження 1/2 частини літніх
будиночків літ. "С", "У" на користь ОСОБА_7
ОСОБА_8, ОСОБА_6

Рішенням виконавчого комітету
Лівадійської селищної ради м. Ялти від
25 жовтня 2007 року цим літнім будиночкам
були присвоєні нові поштові адреси:
літ. "А" та літ. "Б" і видані свідоцтва про
право власності на літній будиночок
літ. "А" - ОСОБА_5, на літній будиночок
літ. "Б" - ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_6
Рішенням цього ж виконавчого комітету
від 27 листопада 2008 року рішення
Виконавчого комітету від 25 жовтня 2007
року визнано недійсним та зобов'язано
Комунальне підприємство "Ялтинське
бюро технічної інвентаризації"
скасувати реєстрацію літніх
будиночків.

Посилаючись на те, що відповідачам за
цим позовом земельна ділянка не
виділялася, літні будиночки
розташовані на земельній ділянці
санаторію, являються тимчасовими
спорудами, рухомим майном, видача
свідоцтва про право власності та
реєстрація права власності на ці
споруди проведена незаконно,
підприємство просило визнати
недійсними свідоцтва про право
власності на літні будиночки, видані на
ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_7 ОСОБА_8, ОСОБА_6,
скасувати державну реєстрацію права
власності на вказані літні будиночки;
зобов'язати відповідачів усунути
перешкоди в користуванні земельною
ділянкою санаторію шляхом
демонтування та вивезення будиночків
із території санаторію; визнати
недійсними договори купівлі-продажу
нерухомості: від 11 серпня 2006 року,
укладеним між ОСОБА_9 та ОСОБА_5, від 08
серпня 2007 року, укладеним між ОСОБА_5 та
ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Рішенням Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим від 12
березня 2012 року, яке залишено без змін
ухвалою Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 02 вересня 2013 року
позов задоволено. Визнано недійсним
свідоцтво про право власності літнього
будиночка літери «Б» площею 33,3 кв. м.,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
виданого ОСОБА_5 відповідно до рішення
Виконавчого комітету Лівадійської
селищної ради за № 353 від 25 жовтня 2007
року; визнано недійсним свідоцтво про
право власності літнього будиночка
літера «А» за адресою АДРЕСА_1,
загальною площею, 33,5 кв. м. виданого
ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8 по 1/3 частині
кожному відповідно до рішення
Виконавчого комітету Лівадійської
селищної ради за № 353 від 25 жовтня 2007
року; усунуто перешкоди в користуванні
земельною ділянкою, виділеною в
постійне користування ДП «Санаторій
«Лівадія» ЗАТ лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» по АДРЕСА_1
шляхом вивозу збірно-щитових
будиночків літери «С», «У» ОСОБА_7,
ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_5 з території ДП
«Санаторій «Лівадія» ЗАТ
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця»; визнано
недійсним договір купівлі-продажу
нерухомості № 530749 від 11 серпня 2006 року,
укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_5;
визнано недійсним договір
купівлі-продажу за № 2411 від 08 серпня 2007
року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7,
ОСОБА_6, ОСОБА_8

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_6
просить зазначені рішення першої та
апеляційної інстанції скасувати,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню, з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції, з
яким погодився й апеляційний суд,
виходив із того, що оскільки
відповідачі безпідставно набули право
власності на спірні літні будиночки та
ДП «Санаторій «Лівадія» є належним
користувачем земельної ділянки, тому
необхідно усунути перешкоди в
користуванні земельною ділянкою
шляхом вивозу збірно-щитових
будиночків так як відповідачі
перешкоджають здійсненню права
позивача на користування своїм майном,
а тому визнали недійсними свідоцтва
про право власності та договори
купівлі-продажу.

Однак, з такими висновками судів
повністю погодитись не можна, виходячи
з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_5 стала власником
літніх будиночків літ. «С» площею 33,5 кв.
м. та літ. «У» площею 33,3 кв. м. будинку
АДРЕСА_1, які розташовані на земельній
ділянці площею 70,0 кв. м. на підставі
рішення Третейського суду при
Українській товарній біржі від 10
квітня 2007 року про визнання дійсним
договору купівлі-продажу від 11 серпня
2006 року, укладеного між нею та ОСОБА_9

Ухвалою Хортицького районного суду м.
Запоріжжя від 23 травня 2007 року, на
виконання вищевказаного рішення
третейського суду, було видано
виконавчий лист.

30 липня 2007 року ОСОБА_5 зареєструвала
право власності на вказані літні
будиночки в Ялтинському БТІ.

08 серпня 2007 року ОСОБА_5 на підставі
договору купівлі-продажу відчужила Ѕ
частку цих будинків ОСОБА_6, ОСОБА_8 та
ОСОБА_7 в рівних частках.

Відповідно до витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно від 09
серпня 2007 року ОСОБА_7, ОСОБА_6,
ОСОБА_8 на підставі договору
купівлі-продажу є власниками кожний по
1/6 частині літніх будиночків літ. «У» та
літ. «С» будинку № 44 по АДРЕСА_1

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суди правильно
встановили, що санаторію «Лівадія»
відповідно до рішення Лівадійської
селищної ради народних депутатів від 20
вересня 1996 року надано у постійне
користування 6,59 га землі у межах згідно
з планом користування для
санаторно-курортної діяльності, що
підтверджується державним актом серії
11-КМ № 001974 від 22 листопада 1996 року, який
зареєстровано в Книзі записів
державних актів на право постійного
користування землею № 61. На
вказаній земельній ділянці
розташовані спірні літні будиночки,
які належать ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8 та
ОСОБА_5

Однак визнаючи недійсними договори
купівлі-продажу та свідоцтва про право
власності, суди не врахували, що
відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України одна
із сторін договору або інша
заінтересована особа вправі
заперечити його дійсність, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом.

Частиною 1 ст. 215 ЦК
України передбачено, що підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені,
зокрема, частиною першою
статті 203 ЦК України, за якою зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Частиною 1 ст. 10 ЦПК
України закріплений принцип
змагальності сторін у цивільному
судочинстві. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підстави своїх вимог або
заперечень, надавши докази відповідно
до вимог ст. ст. 57, 60 ЦПК України.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК
України суд сприяє всебічному і
повному з`ясуванню обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки,
попереджує про наслідки вчинення або
невчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

За статтею 214 ЦПК України визначення
характеру спірних правовідносин, а
також вирішення питання про правову
норму, що підлягає застосуванню до них,
є обов'язком суду під час ухвалення
рішення.

Проте, суди попередніх інстанцій у
порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України
на зазначені положення закону уваги не
звернули, в достатньому обсязі не
з`ясували обставини справи, не уточнили
підстави позову та визнаючи недійсними
договори купівлі-продажу взагалі не
застосували норми права, які
підлягають до застосування.

Оскільки допущені судами попередніх
інстанцій порушення норм
процесуального права унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, ухвалені у справі
судові рішення не можна визнати
законними й обґрунтованими, а тому вони
підлягають скасуванню з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим від 12
березня 2012 року та ухвалу Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим від 02
вересня 2013 року скасувати та справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.
Кузнєцов

Судді:
Т.Л. Ізмайлова

В.І.
Мартинюк

Г.І.
Мостова

Д.О.
Остапчук