Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/1472/13-ц

Провадження №2/377/11/14

13 лютого 2014 року Славутицький міський
суд Київської області у складі:
головуючої - судді Малишенко Т.О., при
секретарі Купрієнко В.О., за участю
позивачів: ОСОБА_1, ОСОБА_2, їх
представника адвоката ОСОБА_3,
відповідач відсутній.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Славутичі цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 - про визнання особою,
що втратила право користування жилим
приміщенням,

У С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до суду з позовною
заявою до відповідача про визнання
його особою, яка втратила право
користування житловим приміщенням, яке
розташоване за адресою АДРЕСА_1,
оскільки останній з 09 липня 2010 року,
більше одного року не проживає у
спірному житловому приміщенні,
перешкод йому ніхто у проживанні не
чинив.

Позивачі в судовому засіданні
позовні вимоги підтримали в повному
обсязі, їх представник в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги,
суду пояснив, що позивачі мають у
спільній сумісній власності житлове
приміщення у вигляді трьохкімнатної
квартири яке розташоване за адресою
АДРЕСА_1. Позивач ОСОБА_1, як особа
відповідальна серед співвласників за
утримання їх житла вона уклала
відповідні договори на постачання і
споживання комунальних послуг: з КП
«ЖКЦ» останній договір № 14 від 17.03.2010
року про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної і гарячої води і
водовідведення, та про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій; та з ВАТ ЕК
«Чернігівобленерго» за 397/12 від 09.04.2012
року про користування електричною
енергією. Позивач ОСОБА_1, як особа,
відповідальна серед співвласників за
його утримання, самостійно несе всі
витрати по утриманню їх квартири, що
підтверджується особовим рахунком. На
сьогоднішній день у квартирі
зареєстровані позивач - ОСОБА_1, її син
ОСОБА_5, та її онук ОСОБА_6, який мешкає з
ОСОБА_2, його батьком, за вищевказаною
адресою. З 25 лютого 2004 року у даній
квартирі також був зареєстрований син
позивача ОСОБА_1, від першого шлюбу -
ОСОБА_4, який 09 липня 2010 року забрав свої
особисті речі та виїхав спочатку до м.
Харьків, а в подальшому начебто в м.
Луганськ. З часом ОСОБА_4, перестав
спілкуватися з позивачами і їм
невідомо з того періоду часу, де він на
сьогоднішній день мешкає. Про те, що
відповідач начебто проживає у м.
Луганськ позивачам відомо зі слів
жінки, з якою він мешкає. З того періоду
часу відповідач ОСОБА_4 ніколи більше у
квартирі в м. Славутичі не заявлявся і
не проживав. Позивач ОСОБА_1, несе всі
витрати за утримання квартири, спожиті
комунальні послуги, які нараховуються
в тому числі і на відповідача ОСОБА_4 З
боку позивачів ніколи не чинилося
відповідачу будь - яких перепон у
користуванні жилим приміщенням,
підтвердженням чого є довідка з
Славутицького МВ ГУ МВС України в
Київській області від 26.11.2013 року.
Відсутність відповідача ОСОБА_4 у даній
квартирі та його непроживання в ній з 09
липня 2010 року, тобто більше одного року,
без поважних причин можуть підтвердити
і свідки: ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які часто
бувають у них вдома і добре знають, хто
проживає в їх квартирі. Разом з
вищевказаними свідками за час
відсутності відповідача позивачами
були складені акти про його
непроживання. Вищенаведені обставини,
які підтверджуються доданими
позивачами до позову доказами які
повністю підтверджують відсутність
відповідача ОСОБА_4, у жилому
приміщенні за адресою АДРЕСА_1 з липня
2010 року по даний час, тобто більше
одного року, без поважних причин, тому
просив визнати відповідача втративши
право користування даним жилим
приміщенням.

Відповідач у судове засідання не
з,явився. Судом за місцем реєстрації
відповідача неодноразово було
направлено судові повістки і копію
позовної заяви з документами. Про час і
місце розгляду справи відповідачу з
поштового відділення намагалися
вручити кореспонденцію із суду 09.01.2014
року, 09.01.2014 року, 24.01.2014 року, 28.01.2014 року
конверти повернуті з поштового
відділення з відміткою за закінченням
терміну зберігання. У відповідності до
ч.5 п.5 ст.74 у разі відсутності осіб, які
беруть участь у справі, за такою
адресою ( а саме за місцем реєстрації)
вважається, що судовий виклик або
судове повідомлення вручене їм
належним чином. Причин своєї неявки в
судове засідання відповідач суду не
повідомив, письмових заяв про
відкладення розгляду справи до суду не
надходило. Тому суд вирішив продовжити
розгляд справи за наявними
матеріалами.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідно до Свідоцтва про право
власності на житло від 29 січня 1999 року,
виданого на підставі розпорядження
генерального директора ВП
«Чорнобильська АЕС» № 65-ир. від 29.01.1999
року на склад сім'ї: позивач - ОСОБА_1, її
син (позивач) ОСОБА_2, її невістка
ОСОБА_9, та її онук ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
отримали у спільну сумісну власність
житлове приміщення у вигляді
трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с.19).
13 квітня 1999 року їх право спільної
сумісної власності на вищевказане жиле
приміщення було зареєстровано у
Славутицькому міському бюро технічної
інвентаризації Київської області у
реєстровій книзі за реєстровим №
9/37(а.с.19).

Відповідно до Договору дарування,
посвідченого 25 лютого 2003 року
державним нотаріусом Славутицької
міської державної нотаріальної
контори Київської області за
реєстровим №820, ОСОБА_9,(невістка)
подарувала позивачу ОСОБА_1, свою 1/4
частку в цій квартирі (а.с.26).

З 21.11.2006 року по сьогоднішній день
позивачу ОСОБА_1, належить 1/4 частка
даної квартири; 1/4 частка - позивачу
ОСОБА_2, 1/4 частка - онуку і сину
(позивачів)неповнолітньому ОСОБА_6

Позивач ОСОБА_1, є особою
відповідальною серед співвласників за
утримання даного житла, це
підтверджується укладеними на її ім,я
відповідних договорів на постачання і
споживання комунальних послуг: з КП
«ЖКЦ» Договір №14 від 17.03.2010 року про
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної і
гарячої води і водовідведення, та про
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій
(а.с.23); та з ВАТ ЕК «Чернігівобленерго»
за 397/12 від 09.04.2012року(а.с.20) про
користування електричною енергією.

Відповідно особового рахунку на ім.,я
позивача ОСОБА_1, вона, як особа,
відповідальна серед співвласників за
його утримання, самостійно несу всі
витрати по утриманню їх квартири (а.с.24)
на 01.11.2013 року заборгованості по сплаті
за комунальні послуги немає.

Відповідно довідки форми №3 (а.с.22) на
час розгляду справи у суді у квартирі
зареєстровані позивач - ОСОБА_1, її син
ОСОБА_5, (відповідач) та онук позивача
ОСОБА_6, який проживає з позивачем
ОСОБА_2, оскільки останній є його
батьком.

З довідки форми №3 вбачається, що з 25
лютого 2004 року у даній квартирі
зареєстрований відповідач ОСОБА_4, (син
позивача ОСОБА_1, від першого шлюбу).

Вивчивши матеріали справи суд вважає,
що позовні вимоги в даному випадку
підлягають задоволенню, оскільки
відповідно до вимог ст. 316 ЦК України,
правом власності є право особи на річ
/майно/, яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб. Стаття 317 ЦК України
надає власнику право володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. Але як з'ясовано у суді,
позивачі у даний час обмежені у цих
правах. Власник майна, має право
вимагати усунення будь-яких порушень
своїх прав, якщо вони не поєднані з
позбавленням права володіння. Позивачі
набули право власності на вищевказане
житлове приміщення у відповідності до
вимог закону.

Допитані у суді свідки ОСОБА_7, та
ОСОБА_8, повідомили, що вони часто
бувають у позивачів вдома і добре
знають, хто проживає в їх квартирі. 09
липня 2010 року син позивача ОСОБА_4,
забрав свої особисті речі та виїхав
спочатку до м. Харьків, а в подальшому
начебто в м. Луганськ. З часом
відповідач перестав спілкуватися з
матір,ю, позивачем у справі і їм
невідомо з того періоду часу, де він на
сьогоднішній день мешкає. З того
періоду часу ОСОБА_4 ніколи більше у цій
квартирі в м. Славутичі не з,являвся і
не проживав. З боку позивачів ніколи не
чинилося відповідачу будь - яких
перепон у користуванні жилим
приміщенням.

Підтвердженням того, що з боку
позивачів відповідачу не чинилося
перепон у користуванні вказаним жилим
приміщенням є довідка з Славутицького
МВ ГУ МВС України в Київській області
від 26.11.2013 року ( а.с.14).

Відсутність відповідача ОСОБА_4, у
даній квартирі та його непроживання в
ній з 09 липня 2010 року, тобто більше
одного року, без поважних причин
підтверджено не тільки показами
свідка: ОСОБА_7, та ОСОБА_8, а також
актами про непроживання відповідача
ОСОБА_4, в житловому приміщенні яке
розташоване за адресою АДРЕСА_1акти від
20.11.2013 року, 05.03.2013 року, 09.11.2012 року,
05.01.2012 року (а.с.15-18).

Проаналізувавши покази
позивачів, свідків, вивчивши надані
документи суд дійшов висновку, що
ОСОБА_4, відсутній в спірному житловому
приміщенні, розташованому за адресою:
АДРЕСА_1, з липня 2010 року і по цей час,
тобто більше одного року, без поважних
причин. Це дає право позивачам,
просити суд усунути порушення своїх
прав та визнати відповідача особою, що
втратила право користування їх
власністю відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК
України, оскільки інше не було
встановлено будь - якою домовленістю
між сторонами або законом.

На підставі наведеного судом зроблено
висновок, що надані докази свідчать про
те, що відповідача з липня 2010 року
можливо визнати особою, яка втратила
право користування житловим
приміщенням.

Керуючись ст. 218 ЦПК України, ст. ст. 316,
317, 325, 405 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Позовну заяву задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, особою, що
втратила право користування житловим
приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Копію рішення направити сторонам для
ознайомлення.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області через
Славутицький міський суд шляхом подачі
в 10-дениий строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя
Т. О. Малишенко