У х в а л а

3 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Лесько А.О.,

суддів: Амеліна В.І.,
Гончара В.П.,

Карпенко
С.О., Олійник А.С.,

розглянувши заяву ОСОБА_3, подану в
інтересах ОСОБА_4 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 20 листопада 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя
особа - управління державної
автомобільної інспекції Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в м. Києві, про поділ
спільного майна подружжя, за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5
про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з вищезазначеним позовом та,
посилаючись на норми ст. ст. 60, 69-71
Сімейного кодексу України та ст. 372 ЦК
України, просив поділити між ним та
ОСОБА_4 спільно набуте за час шлюбу
майно, виділивши йому у власність
автомобіль марки «MITSUBISHI АSХ», державний
номер НОМЕР_1, вартістю 240 167
грн, зареєстрований за ОСОБА_4, а
відповідачеві виділити у власність
автомобіль «SUZUKI GRAND VITARA», державний
номер НОМЕР_2, вартістю 138 550 грн,
що зареєстрований за нею, зі сплатою їй
грошової компенсації за нерівність
часток при поділі спільного майна
подружжя в розмірі 50 808, 50 грн, внесені
ним на депозитний рахунок суду.

На обґрунтування своїх позовних вимог
зазначав, що він перебував у шлюбі з
відповідачем з 20 червня 1997 року, від
якого вони мають неповнолітнього сина
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням
Святошинського районного суду м. Києва
від 1 лютого 2012 року шлюб між ними
розірвано, але між ними не досягнуто
згоди щодо поділу спільно набутого в
шлюбі майна.

ОСОБА_4 звернулася до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_5 у
якому просила поділити спільно набуте
сторонами за час шлюбу майно та
виділити їй у власність два автомобілі:
и «MITSUBISHI АSХ», державний номер НОМЕР_1 та
«SUZUKI GRAND VITARA», державний номер НОМЕР_2,
відступивши від правила рівності
часток.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що
вказані автомобілі придбані, хоча і в
шлюбі з позивачем, але за її особисті
грошові кошти, які вона отримала як
заробітну плату в державній компанії
«Укрспецекспорт» де вона працювала з 20
січня 1997 року по 2 серпня 2011 року. При
цьому, просила врахувати інтереси
неповнолітнього сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 24 січня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено,
поділено спільно набуте ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 як подружжям майно.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на
автомобіль марки «MITSUBISHI АSХ», державний
номер НОМЕР_1, вартістю 240 167 грн,
зареєстрований за ОСОБА_4

Визнано за ОСОБА_4 право власності на
автомобіль марки «SUZUKI GRAND VITARA»,
державний номер НОМЕР_2, вартістю
138 550 грн, що зареєстрований за
ОСОБА_4, зі сплатою їй грошової
компенсації за частку в праві спільної
сумісної власності на майно подружжя в
сумі 50 808,50 грн, які внесені ОСОБА_5 на
депозитний рахунок суду згідно
квитанції № 12987.699.2 від 22 січня 2013 року.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
10 квітня 2013 року рішення суду першої
інстанції скасовано в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_5 та
ухвалено в цій частині нове рішення про
часткове задоволення позовних вимог.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ
частину автомобіля марки «MITSUBISHI ASX»,
державний номер НОМЕР_1 та на Ѕ
частину автомобіля марки «SUZUKI GRAND VITARA»,
державний номер НОМЕР_2.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ
частину автомобіля марки «MITSUBISHI ASX»,
державний номер НОМЕР_1 та на Ѕ
частину автомобіля марки «SUZUKI GRAND VITARA»,
державний номер НОМЕР_2.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 20 листопада 2013
року касаційну скаргу ОСОБА_5
задоволено, рішення суду апеляційної
інстанції скасовано, рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 24 січня 2013 року залишено в силі.

У січні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3, подана в
інтересах ОСОБА_4, про перегляд ухвали
суду касаційної інстанції від 20
листопада 2013 року з підстав
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, яка
здана до поштового відділення 20 січня
2014 року.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, а саме: ч.ч. 4, 5
ст. 71 СК України, ст. 365 ЦК України
заявник наводить ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 вересня 2012 року,
постановлену за результатами розгляду
касаційної скарги на рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 14 березня 2012 року про поділ
спільного майна подружжя, визнання
нерухомого майна особистою власністю
та визнання нерухомого майна спільною
сумісною власністю із визначенням
ідеальних часток; ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27 березня 2013 року,
постановлену за результатами розгляду
касаційної скарги на рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 14 серпня 2012 року та ухвалу
апеляційного суду Волинської області
від 16 жовтня 2012 року про поділ
спільного майна подружжя; ухвалу
Верховного Суду України від 21 березня
2007 року, постановлену за результатами
розгляду касаційної скарги на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 7 червня 2006 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 20
листопада 2006 року про поділ майна
подружжя.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Відповідно до п. 7 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року №11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України» постановлення
касаційною інстанцією ухвали про
скасування рішення судів нижчих
інстанцій із передачею справи на новий
розгляд не означає остаточного
вирішення спору у справі, при цьому не
відбувається застосування норм
матеріального права для вирішення
спору по суті, тому відповідні ухвали
не можуть бути предметом перегляду в
порядку, передбаченому главою 3
розділу V ЦПК України і на них не може
здійснюватися посилання на
підтвердження підстави встановленої
п. 1 ст. 355 ЦПК України.

Наданими для порівняння ухвалами
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 вересня 2012 року та від 27
березня 2013 року скасовано судові
рішення попередніх інстанцій, а справи
передано на новий розгляд, тобто
остаточного вирішення спору по суті не
відбулося, а відтак вказані ухвали не
можуть бути прикладом неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права.

Згідно з постановою пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах із підстави,
передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК, може бути
подана за сукупності таких умов: судом
(судами) касаційної інстанції при
розгляді двох або більше справ
неоднаково застосовано одні й ті самі
норми матеріального права; справи
стосуються спорів, які виникли з
подібних правовідносин; має місце
ухвалення різних за змістом судових
рішень судом (судами) касаційної
інстанції.

Неоднакове застосування одних і тих
самих норм матеріального права
полягає, зокрема: у різному тлумаченні
судами змісту і сутності правових норм,
що призвело до різних висновків про
наявність чи відсутність суб'єктивних
прав та обов'язків учасників
відповідних правовідносин; у різному
застосуванні правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням юридичної сили
цих правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; у різному визначенні
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосуванні різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
правовідносин або поширенні дії норми
на певні правовідносини в одних
випадках і незастосуванні цієї самої
норми до аналогічних відносин в інших
випадках, тобто різне застосування
закону, який не підлягав застосуванню;
у різному застосуванні правил аналогії
права чи закону у подібних
правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Перевіривши доводи заяв та доданої до
неї копії ухвали Верховного Суду
України від 21 березня 2007 року, колегія
суддів не знаходить підстав для
допуску вказаної цивільної справи до
провадження Верховного Суду України в
порядку, встановленому главою 3 розділу
5 ЦПК України, оскільки з наданої копії
ухвали, вбачається, що наведені
заявником підстави стосуються інших
фактичних обставин справи, позовні
вимоги у зазначеній справі не є
тотожними.

Керуючись ст.ст. 355, 356 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_5
до ОСОБА_4, третя особа - управління
державної автомобільної інспекції
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в м. Києві, про
поділ спільного майна подружжя; за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5
про поділ спільного майна подружжя, за
заявою ОСОБА_3, поданою в інтересах
ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 20 листопада 2013 року -
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.О. Лесько

Судді: В.І. Амелін

В.П. Гончар

С.О. Карпенко

А.С. Олійник