АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/902/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Остапенко Н.Г. Доповідач -
Слоквенко Г.П. Категорія 34
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2014 року
м.
Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської
області у складі:

Головуючого: - Слоквенка Г.П.,

Суддів: - Кочкової Н.О.,
Максюти Ж.І.

при секретарі: - Пантелеєвій
Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_6,
ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа:
Комунальне житлово-експлуатаційне
підприємство «Центральний» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої залиттям за
апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 113 листопада 2013
року, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2013 року позивачі
звернулись до суду з позовом про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, уточнивши свої
позовні вимоги, посилались на те, що
вони є власниками квартири АДРЕСА_1, над
якою знаходиться квартира АДРЕСА_2, що
належить відповідачам. 06.12.2012 року у
квартирі відповідачів прорвало трубу
на розводці від стояка до радіатора
системи опалення в результаті чого в
квартирі позивачів була залита стеля, в
кутку кімнати відійшли шпалери по
стикам - 0,5 кв.м., підвісна стеля в
декількох місцях покоробилась на 10
кв.м., що підтверджується актом КЖЕП
«Центральний» ДМР від 06.12.2012 року. У
зв'язку з зазначеним позивачам
заподіяна матеріальна шкода в розмірі
4047 грн. та моральна - в розмірі 2000 грн.,
яку позивачі просили стягнути
солідарно з відповідачів.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 13 листопада 2013
року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_6, ОСОБА_7 відмовлено в повному
обсязі( а.с. 51-53).

В апеляційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, ставить питання
про скасування рішення суду з
ухваленням нового про задоволення
позову в повному обсязі( а.с. 56-58).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, заявлених
позовних вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
першої інстанції скасуванню, виходячи
з наступного.

Судом 1 інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
квартира АДРЕСА_1 належить на праві
власності позивачу - ОСОБА_7 ( а.с. 6), в
ній також зареєстрований ОСОБА_6 ( а.с.
13).

Відповідачі - ОСОБА_8, ОСОБА_9, є
власниками квартири АДРЕСА_2 ( а.с. 29).

06.12.2012 року у квартирі відповідачів
прорвало трубу на розводці від стояка
до радіатора системи опалення в
результаті чого в квартирі позивачів
була залита стеля, в кутку кімнати
відійшли шпалери по стикам - 0,5 кв.м.,
підвісна стеля в декількох місцях
покоробилась на 10 кв.м., що
підтверджується актом КЖЕП
«Центральний» ДМР від 06.12.2012 року,
згідно якого залиття відбулося за
халатністю жильців квартири АДРЕСА_2,
що знаходиться над квартирою АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
виходив з того, що вина відповідачів у
залитті квартири не доведена та не
встановлено вартість заподіяної
матеріальної шкоди, тому підстави для
стягнення матеріальної та моральної
шкоди відсутні.

Однак, із такими висновками погодитись
неможливо, оскільки вони не
відповідають фактичним обставинам
справи і зроблені з порушенням норм
матеріального права що, згідно із ст. 309
ЦПК України є підставою для скасування
рішення суду з ухваленням нового
рішення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166
ЦК України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної чи юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

За змістом зазначених норм закону у
правовідносинах по відшкодуванню
шкоди діє презумпція вини заподіювача
шкоди. Обов'язок доказування наявності
шкоди та її розміру покладається на
позивача, відсутність його вини у
заподіянні шкоди повинен довести
відповідач.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачі
надали суду копію акту від 06 грудня 2012
року, складеного комісією КЖЕП
«Центральний» у складі: інженера -
Доценко Л.І., мастера - Ляхової Г.В.,
слюсара-сантехніка - Подкуйко В.А.,
скріпленого підписом та печаткою
начальника КЖЕП «Центральний», яким
при обстеженні квартири АДРЕСА_1 було
виявлено свіже залиття квартири
позивачів з квартири АДРЕСА_2, в якій
мешкають відповідачі( а.с.8).
Працівниками КЖЕП «Центральний»
усунуто протікання труби шляхом
встановлення хомута.

Крім того, позивачем надано локальну
смету №3-1-1 на ремонтні роботи за
підписом директора проектної
організації ТОВ «Стройкомплект» -
Липинським В.П., в якій зазначена
вартість ремонтних робіт у квартирі
АДРЕСА_1 в сумі 4047 грн ( а.с. 10-11).

Відповідачі, заперечуючи проти
заявлених вимог, належних та
допустимих доказів на підтвердження
відсутності їх вини у залитті квартири
позивачів не надали. Відмовляючи у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив також із того, що
позивачі не звернулись до суду із
клопотанням щодо проведення судової
будівельно-технічної експертизи метою
встановлення причини залиття та
вартості заподіяної шкоди, хоча
подання такого клопотання є лише
правом сторони у справі, а не його
обов'язком.

Таким чином, суд обґрунтував відмову в
задоволенні позову лише припущеннями,
так як відповідачами відсутність своєї
вини у залитті недоведена, але згідно
заперечень до позовної заяви від 10.08.2013
року відповідачка ОСОБА_8 фактично
визнала вину у залитті квартири, не
погодившись з розміром майнової шкоди (
а.с. 25).

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК
України сторона зобов'язана довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог.
Встановлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати те, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Таким чином, висновки суду першої
інстанції про відсутність вини
відповідачів у залитті квартири не
відповідають обставинам справи,
рішення суду першої інстанції ухвалено
з порушенням норм матеріального і
процесуального права і підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позовних вимог про
солідарне стягнення з відповідачів на
користь позивачів матеріальної шкоди в
розмірі 4047 грн. та про часткове
задоволення вимог про стягнення
моральної шкоди в розмірі 500,00 грн.,
виходячи зі ступеня завданих
відповідачами моральних страждань.

Також, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК
України з відповідачів в рівних
частках на користь ОСОБА_6, ОСОБА_7
підлягає стягненню сплачений
позивачкою ОСОБА_7 судовий збір в
розмірі 114,70 грн. з кожного( а.с. 1).

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 208, 303, 307, 309, 316 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 -
задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 13 листопада 2013
року - скасувати та ухвалити нове
рішення.

Стягнути солідарно з ОСОБА_8, ОСОБА_9 на
користь ОСОБА_6, ОСОБА_7 у рахунок
відшкодування матеріальної шкоди - 4047
грн., у рахунок відшкодування моральної
шкоди 500 грн.

Стягнути з ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь
ОСОБА_7 судові витрати в розмірі по 114,70
грн. з кожного.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: