АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1-й інстанції: Богінкевич
справа №758/830/14-ц
Доповідач: Поліщук Н.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м.Києва в
складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М.,
Болотова Є.В.

при секретарі Прохоровій В.С.

за участю представника
позивача Болдирєвої Д.І.

відповідача
ОСОБА_2

представника
відповідача ОСОБА_3

представника
третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві в залі суду справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Подільського районного суду
м.Києва від 22 серпня 2014 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Науково-дослідний
інститут електромеханічних приладів»
до ОСОБА_2, третя особи - Державна
фінансова інспекція у м.Києві про
стягнення безпідставно набутих коштів
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Науково-дослідний інститут
електромеханічних приладів» про
стягнення середнього заробітку за час
затримки остаточного розрахунку при
звільненні, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2014 року ПАТ «Науково-дослідний
інститут електромеханічних приладів»
звернулося до суду з позовом про
стягнення з ОСОБА_2 безпідставно
набутих коштів у розмірі 30299,49 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
ОСОБА_2 працював у ПАТ
«Науково-дослідний інститут
електромеханічних приладів» на посаді
голови правління-генерального
директора ВАТ «Науково-дослідний
інститут електромеханічних приладів»
на умовах контракту №660 від 20 березня
2008 року.

З 03 листопада 2010 року відповідача
звільнено з займаної посади і з ним
проведено розрахунок, зокрема
виплачено матеріальну допомогу на
оздоровлення в розмірі трьох
середньомісячних окладів в сумі 30299,49
грн.

У період з 17 лютого 2012 року по 15 травня
2012 року Державною фінансовою
інспекцією в м.Києві проведено планову
ревізію фінансово господарської
діяльності позивача за період з 01 січня
2009 року по 01 квітня 2012 року, за
наслідками проведення якої 17 травня 2012
року складено Акт №08.30/871, яким
встановлено, що в порушення п.4 ст.62
Закону України «Про акціонерні
товариства», п. 9.4.4 Статуту, п. 3.4
Контракту від 20 березня 2008 року, наказу
ПАТ «Науково-дослідний інститут
електромеханічних приладів» №88 від 03
листопада 2010 року, п.5 ст.9 Закону
України «Про бухгалтерський облік і
фінансову звітність в Україні», п.2.1
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, при звільненні
відповідача йому зайво нарахована та
виплачено матеріальну допомогу на
оздоровлення в сумі 30299,49 грн.

Державною фінансовою інспекцією в
м.Києві товариству висунуто вимогу
№26-08-14-14/7262 від 05 червня 2012 року,
зокрема, про необхідність
відшкодування з винних осіб витрат на
незаконно сплачену допомогу у сумі 30,3
тис. грн., у порядку та розмірі
встановленому ст.ст.130-136 КЗпП України. У
зв»язку із невиконанням вимоги
Державна фінансова інспекція в м.Києві
звернулася до Окружного
адміністративного суду м.Києва із
позовом про виконання вимоги та
постановою від 21 лютого 2013 року позов
задоволено. Ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 23 травня 2013 року постанова суд
першої інстанції залишена без змін.

На виконання постанови Окружного
адміністративного суду від 21 лютого 2013
року позивач звернувся до суду із цим
позовом, оскільки відповідач
добровільно кошти не повернув.

Не погодившись із первісним позовом,
відповідачем пред»явлено зустрічний
позов, у якому просить стягнути з ПАТ
«Науково-дослідний інститут
електромеханічних приладів» середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні в сумі 18356,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що при
звільненні 03 листопада 2010 року з ним не
було своєчасно проведено розрахунок.
Так, зазначає, що остаточно з ним
розрахувались через 36 робочих днів.
Середній заробіток за один робочий
день становить 509,90 грн.

Ухвалою Подільського районного суду
міста Києва від 01.04.2014 р. первісний
позов ПАТ «Науково-дослідний інститут
електромеханічних приладів» та
зустрічний позов ОСОБА_2 об'єднані в
одне провадження (а.с. 98).

Рішенням Подільського районного суду
м.Києва від 22 серпня 2014 року позовні
вимоги ПАТ «Науково-дослідний інститут
електромеханічних приладів»
задоволено, вирішено стягнути з ОСОБА_2
зайво нараховану та виплачену
матеріальну допомогу на оздоровлення у
розмірі 30299,49 грн., вирішено питання
щодо судових витрат. У задоволенні
зустрічного позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням,
ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій
просить рішення суд першої інстанції
скасувати та ухвалити нове про відмову
у задоволенні первісного позову та
задоволення зустрічного позову.

В апеляційній скарзі посилається на
необґрунтованість висновків суду по
покладенню відповідальності саме на
нього, оскільки на момент виплати
оспорюваної суми керівником ПАТ
«Науково-дослідний інститут
електромеханічних приладів» був в.о.
голови правління ОСОБА_5

Посилається на неправильне
застосування судом ст.1212 ЦК України для
вирішення справи.

Посилається на пропуск позивачем
установленого ч.3 ст.233 КЗпП України
річного строку для звернення до суду з
позовом до працівника, яким
підприємству заподіяно матеріальну
шкоду. При цьому зазначає, що судом не
викладено мотивів, за яких він вважав,
що ця норма не підлягає застосуванню, а
ухвала Київського апеляційного
адміністративного суду від 23 травня 2013
року не могла бути взята до уваги при
обчисленні строків, оскільки
відповідач не був стороною судового
процесу у справі за адміністративним
позовом.

Посилається на необґрунтовану відмову
у задоволенні зустрічного позову та
помилкове тлумачення ст.233 КЗпП
України, оскільки він звернувся з
вимогою про виплату заробітної плати,
строки давності на яку не поширюються.

В судовому засіданні відповідач та
його представник апеляційну скаргу
підтримали.

Представник позивача та представник
третьої особи проти задоволення
апеляційної скарги заперечували,
посилаючись на законність рішення суду
першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
з»явившихся осіб, розглянувши справу в
межах доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого по справі
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої
інстанції в повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції установлено, що
наказом Фонду державного майна України
№ 353 від 24 березня 2008 року ОСОБА_2
призначено на умовах контракту №660 від
20 березня 2008 року головою
правління-генеральним директором ПАТ
«Науково-дослідний інститут
електромеханічних приладів».

Відповідно до п.3.4 Контракту
передбачено, що матеріальна допомога
на оздоровлення у розмірі
середньомісячного заробітку надається
одночасно з наданням щорічної
відпустки.

Наказом Фонду державного майна України
від 03 листопада 2010 року №1614 та
відповідним наказом по підприємству
№88к від 03 листопада 2010 р. відповідач
звільнений, трудові правовідносини
між сторонами були припинені за угодою
сторін, після чого уповноваженим
органом власника підприємства з
відповідачем був проведений
остаточний розрахунок.

У період з 17 лютого 2012 року по 15 травня
2012 року Державною фінансовою
інспекцією в м.Києві проведено планову
ревізію фінансово-господарської
діяльності позивача за період з 01 січня
2009 року по 01 квітня 2012 року, за
наслідками проведення якої 17 травня 2012
року складено Акт №08.30/871, яким
встановлено, що в порушення п.4 ст.62
Закону України «Про акціонерні
товариства», п. 9.4.4 Статуту ПАТ
«Науково-дослідний інститут
електромеханічних приладів», п. 3.4
Контракту від 20 березня 2008 року, наказу
ПАТ «Науково-дослідний інститут
електромеханічних приладів» №88 від 03
листопада 2010 року, п.5 ст.9 Закону
України «Про бухгалтерський облік і
фінансову звітність в Україні», п.2.1
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№88 від 24 травня 1995 року, при звільненні
відповідача йому зайво нарахована та
виплачена матеріальну допомогу на
оздоровлення в сумі 30299,49 грн.

За наслідками проведеної ревізії
Державною фінансовою інспекцією в
м.Києві товариству висунуто вимогу
№26-08-14-14/7262 від 05 червня 2012 року,
зокрема, про необхідність
відшкодування з винних осіб витрат на
незаконно сплачену допомогу у сумі 30,3
тис. грн. у порядку та
розмірі,встановленому ст.ст.130-136 КЗпП
України.

Постановою окружного
адміністративного суду міста Києва від
21.02.2013 р., залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 23.05.2013 р.,
задоволено позов Державної фінансової
інспекції у місті Києві та зобов'язано
ПАТ «НДІ електромеханічних приладів»
виконати пункти 3, 4 вимоги Державної
фінансової інспекції у місті Києві.

Посилаючись на те, що ухвалене окружним
адміністративним судом міста Києва
рішення є обов'язковим до виконання,
відповідач на час проведення ревізії
був звільнений із займаної посади, у
зв'язку з чим неможливо провести
стягнення коштів, позивач просив
задовольнити позов .

Задовольняючи позовні вимоги за
первісним позовом, суд першої
інстанції виходив з положень ст.1212 ЦК
України, оскільки спірна сума є такою,
що набута без достатньої правової
підстави.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що ч.1 ст.233 КЗпП України, положення
якої розтлумачені Рішенням
конституційного Суду України №4-рп/2012
від 22 лютого 2012 року, встановлює
тримісячний строк для звернення
працівника до суду з позовом про
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки по день фактичного
розрахунку.

Проте, колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог за
первісним позовом, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов»язана повернути потерпілому це
майно. Особо зобов»язана повернуто
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

За правилами ст.1215 ЦК України не
підлягає поверненню безпідставно
набуті:

1) заробітна плата і платежі ,
що прирівнюються до неї, пенсії,
допомоги, стипендії, відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров»я або смертю,
аліменти та інші грошові суми, надані
фізичній особі як засіб до існування,
якщо їх виплата проведена фізичною або
юридичною особою добровільно за
відсутності рахункової помилки з її
боку і недобросовісності з боку
набувача;

2) інше майно, якщо це
встановлено законом.

Тобто, з аналізу вищевикладених
правових норм убачається, що
законодавством передбачено можливість
вимагати повернення зайво виплаченої
суми лише у виняткових, чітко
визначених випадках, а в даному випадку
за відсутності рахункової помилки.

З матеріалів справи убачається, що
нарахування ОСОБА_2 матеріальної
допомоги на оздоровлення в сумі 30299,49
грн. здійснено після припинення
трудових відносин ОСОБА_2 з
підприємством (а саме 10 листопада 2010
року) посадовими особами цього
підприємства. Недобросовісних дій
ОСОБА_2. при цьому не встановлено.

Рахункова помилка - це помилка, яка була
допущена під час проведення
арифметичних підрахунків, тобто
неправильності в обчисленнях.

Нарахування суми 30299,49 грн. не є
помилкою внаслідок проведення
арифметичних підрахунків або
неправильності в обчисленні, відтак не
може уважатися рахунковою помилкою.

З наданого позивачем розрахунку
належних відповідачеві сум при
звільненні убачається, що така сума
нарахована як компенсація
матеріальної допомоги на оздоровлення
у відповідності до п.3.4 Контракту від 20
березня 2008 року, яким передбачено таку
виплату одночасно з данням щорічної
відпустки.

Відтак, така помилко не може уважатися
рахунковою.

Посилання позивача в обґрунтування
позовних вимог на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 лютого 2013 року, якою задоволено позов
Державної фінансової інспекції у місті
Києві та зобов'язано ПАТ «НДІ
електромеханічних приладів» виконати
пункти 3, 4 вимоги Державної фінансової
інспекції у місті Києві є помилковим та
не дає підстав для задоволення
позовних вимог, оскільки цією вимогою
запропоновано відшкодувати з винних
осіб незаконно сплачену суму у порядку
ст.ст. 130-136 КЗпП України, які
передбачають підстави покладення
матеріальної відповідальності за
шкоду, заподіяну підприємству, на його
працівників.

З огляду на наведене, суд першої
інстанції дійшов висновку про
задоволення позову Публічного
акціонерного товариства
«Науково-дослідний інститут
електромеханічних приладів» до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості з
порушенням норм матеріального права,
що є підставою для скасування рішення в
цій частині і ухвалення нового про
відмову в задоволенні цих позовних
вимог.

Разом з тим, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо підстав відмови в
задоволенні зустрічних позовних вимог
та відхиляє доводи апеляційної скарги
в цій частині, виходячи з наступного.

Як роз'яснив Конституційний Суд
України у рішенні від 22.02.2014 р. №4-рп/2012 у
справі за конституційним зверненням
громадянина ОСОБА_7 щодо офіційного
тлумачення положень статті 233 Кодексу
законів про працю України у
взаємозв'язку з положеннями статей 117,
237-1 цього кодексу в аспекті
конституційного звернення положення
частини першої статті 233 КЗпПУкраїни у
взаємозв'язку з положеннями статей 116,
117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так,
що для звернення працівника до суду з
заявою про вирішення трудового спору
щодо стягнення середнього заробітку за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні та про
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди встановлено
тримісячний строк, перебіг якого
розпочинається з дня, коли звільнений
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про те, що власник або
уповноважений ним орган, з вини якого
сталася затримка виплати всіх належних
при звільненні сум, фактично з ним
розрахувався.

Згідно з частиною першою статті 233 КЗпП
України працівник може звернутися з
заявою про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідачем пропущено
передбачений ст.233 КЗпП України
тримісячний строк звернення до суду .

Відповідно до ст.47 КЗпП України
роботодавець зобов'язаний виплатити
працівникові при звільненні всі суми,
що належать йому від підприємства,
установи, організації, у строки,
зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в
день звільнення або не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Не проведення з вини
власника або уповноваженого ним органу
розрахунку з працівником у зазначені
строки є підставою для
відповідальності, передбаченої
статтею 117 Кодексу, тобто виплати
працівникові його середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

Невиплата звільненому працівникові
всіх сум, що належать йому від власника
або уповноваженого ним органу, є
триваючим правопорушенням, а отже,
працівник може визначити остаточний
обсяг своїх вимог лише на момент
припинення такого правопорушення, яким
є день фактичного розрахунку.

Для встановлення початку перебігу
строку звернення працівника до суду з
вимогою про стягнення середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку при звільненні
визначальними є такі юридично значимі
обставини, як невиплата належних
працівникові сум при звільненні та
факт проведення з ним остаточного
розрахунку.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
абзацах першому, третьому та
четвертому пункту 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 р.
«Про практику розгляду судами трудових
спорів» встановлені статтями 228, 233 КЗпП
строки звернення до суду
застосовуються незалежно від заяви
сторін. У кожному випадку суд
зобов'язаний перевірити і обговорити
причини пропуску цих строків, а також
навести у рішенні мотиви, чому він
поновлює або вважає неможливим
поновити порушений строк.

Якщо місячний чи тримісячний строк
пропущено без поважних причин, у позові
може бути відмовлено з цих підстав.

Оскільки при пропуску місячного і
тримісячного строку у позові може бути
відмовлено за безпідставністю вимог,
суд з'ясовує не лише причини пропуску
строку, а всі обставини справи, права і
обов'язки сторін.

Як правильно було встановлено судом
першої інстанції, припинення трудових
відносин між позивачем за зустрічним
позовом та відповідачем мало місце 03
листопада 2010 року, тоді як остаточний
розрахунок з ОСОБА_2 було проведено
уповноваженим органом власника
підприємства лише 22 грудня 2010 року (а.с.
88), період затримки склав 36 робочих
днів, що є підставою для
відповідальності, передбаченої
статтею 117 КЗпП.

З урахуванням викладеного, початок
перебігу строку звернення до суду слід
обчислювати з 23 грудня 2010 року,
останнім днем строку слід вважати 23
березень 2011 року (середа).

Оскільки порушене право ОСОБА_2 міг
захистити шляхом подання відповідної
заяви до суду до 23 березня 2011 року,
однак зустрічний позов пред'явив майже
через три роки - 06 березня 2014 року,
належних та допустимих доказів на
підтвердження поважних причин
пропуску передбаченого ч.1 ст.233 КЗпП
України суду не надав, підстави для
поновлення порушеного строку
відсутні.

З огляду на наведене, колегія суддів
дійшла висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги,
скасування рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог Публічного
акціонерного товариства
«Науково-дослідний інститут
електромеханічних приладів» до ОСОБА_2
про стягнення безпідставно набутих
коштів і розподілу судових витрат, та
ухвалення в цій частині нового рішення
про відмову в задоволенні цих позовних
вимог.

В іншій частині підстав для скасування
судового рішення не убачається.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Подільського районного суду
м.Києва від 22 серпня 2014 року скасувати в
частині задоволення позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
«Науково-дослідний інститут
електромеханічних приладів» до ОСОБА_2
про стягнення зайво нарахованої та
виплаченої матеріальної допомоги на
оздоровлення і розподілу судових
витрат, та ухвалити в цій частині нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог Публічного акціонерного
товариства «Науково-дослідний
інститут електромеханічних приладів»
до ОСОБА_2, третя особи - Державна
фінансова інспекція у м.Києві про
стягнення безпідставно набутих коштів
- відмовити.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя
Н.В. Поліщук

Судді І.М.
Білич

Є.В. Болотов