Справа № 159/7063/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Бондар В.М. Провадження №
22-ц/773/263/14 Категорія: 25 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Грушицького А.І.,

суддів: Завидовської-Марчук О.Г.,
Свистун О.В.,

при секретарі Мельничук Т.Ю,,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до приватного
акціонерного товариства «Страхова
група «ТАС» про стягнення суми
страхового відшкодування в порядку
захисту прав споживачів за апеляційною
скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення
Ковельського міськрайонного суду
Волинської області від 24 грудня 2013
року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 24 грудня 2013
року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
зазначає, що вищезазначене рішення є
незаконним та необґрунтованим.
Покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права просить
скасувати дане рішення та ухвалити
нове, яким задовольнити позов.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник ОСОБА_2, кожен окремо,
апеляційну скаргу підтримали з
підстав, у ній зазначених.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, хоча відповідач
належним чином був повідомлений про
дату, час та місце апеляційного
розгляду даної справи, що
підтверджується відповідним поштовим
повідомленням. Оскільки представник
про причини своєї неявки суд не
повідомив, про відкладення розгляду
справи не клопотав, тому у
відповідності з вимогами ст. 305 ЦПК
України колегією суддів було визнано
за можливе апеляційний розгляд даної
справи проводити за відсутності
представника відповідача.

Заслухавши пояснення позивача,
представника позивача, дослідивши
обставини справи та перевіривши їх
доказами, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін із таких
мотивів.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачу ОСОБА_1 виплачено страхове
відшкодування в належному розмірі.

Висновки суду першої інстанції
відповідають встановленим в судовому
засіданні обставинам справи та нормам
матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 17
жовтня 2012 року відбулася
дорожньо-транспортна пригода з участю
вантажного автомобіля «MAN TGA 01», р.н.
НОМЕР_1, з напівпричепом «KRONE SDP 27», р.н.
НОМЕР_2, що належать ОСОБА_1 та
автомобілем «Renault Magnum», р.н. НОМЕР_3,
належного ТОВ «Техно-Магістраль», під
керуванням ОСОБА_3 Внаслідок порушення
вимог Правил дорожнього руху водієм
ОСОБА_3 було заподіяно механічні
пошкодження належному позивачу
напівпричіпу.

Цивільно-правова відповідальність
власника автомобіля «Renault Magnum», р.н.
НОМЕР_3, була забезпечена ПрАТ
«Страхова група «ТАС» за полісом №
АВ/9318987, тип договору 1, відповідно до
якого, страхова компанія, у разі
настання страхового випадку,
зобов'язується відшкодувати майнову
шкоду в межах 50000 грн. Розмір франшизи - 0
грн. Строк дії полісу з 8 вересня 2009 року
до 7 вересня 2013 року включно (а.с. 49).
Тобто на момент скоєння
дорожньо-транспортної події, поліс був
чинний, і вказана дорожньо-транспортна
подія є страховим випадком.

В заяві-погодження від 24 квітня 2013 року
ОСОБА_1 погодився із вартістю
відновлювального ремонту в сумі 37261,77
грн., а також із тим, що при визначенні
вартості матеріального збитку
вартість запасних частин, що
змінюються, може бути зменшено на
величину фізичного зносу в розмірі 0,641%
(а.с. 19).

Згідно страхового акту № 133711/21/2013 від 14
червня 2013 року та додатку № 1 до
страхового акту сума страхового
відшкодування, що підлягає до виплати
становить 13295,99 грн. (а.с. 11, 12).

23 липня 2013 року ОСОБА_1 отримав кошти в
сумі 13295,99 грн.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, у встановлений строк
(термін).

Згідно ст. 979 ЦК України за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Як визначено ст. 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.

Відповідно до абз. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» якщо відшкодування витрат на
проведення відновлювального ремонту
пошкодженого майна (транспортного
засобу) з урахуванням зносу
здійснюється безпосередньо на рахунок
потерпілої особи (її представника),
сума, що відповідає розміру оціненої
шкоди, зменшується на суму визначеного
відповідно до законодавства податку на
додану вартість. При цьому доплата в
розмірі, що не перевищує суми податку,
здійснюється за умови отримання
страховиком документального
підтвердження факту оплати
проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з
відсутністю документів, що
підтверджують розмір заявленої шкоди,
страховик не може оцінити її загальний
розмір, виплата страхового
відшкодування (регламентна виплата)
здійснюється у розмірі шкоди, оціненої
страховиком. Страховик має право
здійснювати виплати без проведення
експертизи (у тому числі шляхом
перерахування коштів особам, які
надають послуги з ремонту пошкодженого
майна), якщо за результатами
проведеного ним огляду пошкодженого
майна страховик і потерпілий досягли
згоди про розмір та спосіб здійснення
страхового відшкодування і не
наполягають на проведенні оцінки,
експертизи пошкодженого майна.

Судом першої інстанції правильно
встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що відповідач
сплатив ОСОБА_1 страхове відшкодування
у погодженому сторонами розмірі, а саме
13295,99 грн.

Позивач в суді апеляційної інстанції
визнав той факт, що він особисто
підписав відповідну заяву-погодження
із зазначенням вартості
відновлювального ремонту в розмірі
37261,77 грн. (а.с. 19).

Вартість відновлювального ремонту
транспортного засобу в розмірі 37261,77
грн. визначена у висновку оцінювача від
26 травня 2013 року №2013/1913, проведеному за
замовленням ПрАТ «Страхова група
«ТАС», який ствердив в суді першої
інстанції допитаний в якості свідка
оцінювач ОСОБА_4 При цьому вартість
матеріального збитку становить 15955,19
грн., в тому числі ПДВ 2659,20 грн. (а.с. 24).

Тому колегія суддів приходить до
висновку, що відповідач визначив
розмір страхового відшкодування в
належному розмірі - 13295,99 грн. (15955,19 - 2659,20
грн.).

Суд не бере до уваги висновок про
вартість матеріального збитку від 24
квітня 2013 року № 2013/1913, в якому
зазначено вартість відновлювального
ремонту транспортного засобу в розмірі
67993,07 грн. (а.с. 15), оскільки особа, яка
складала відповідні висновки
підтримала в суді першої інстанції
саме висновок від 26 травня 2013 року. Крім
того, сторони досягли згоди про розмір
страхового відшкодування і позивач не
надав суду доказів того, що він
порушував питання про проведення
оцінки чи експертизи пошкодженого
майна. Клопотання про призначення
судової автотоварознавчої експертизи
в суді позивач не заявляв. Автомобіль,
зі слів позивача, на даний час
відремонтований і позивач в судовому
засіданні в апеляційному суді не
назвав точну суму коштів, яку він
витратив на відновлювальний ремонт
транспортного засобу, не надав актів
виконаних робіт або інших належних
документів, що підтверджують
проведення відповідних
відновлювальних робіт.

Страхове відшкодування виплачено
позивачу до збігу 90 днів з дня
отримання заяви про страхове
відшкодування, у зв'язку з чим
страховик дотримав вимоги абз. 2 п. 36.2
ст. 36 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів».

Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна.

Відповідно вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Як передбачено ст. 26-1 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховиком відшкодовується
потерпілому - фізичній особі, який
зазнав ушкодження здоров'я під час
дорожньо-транспортної пригоди,
моральна шкода у розмірі 5 відсотків
страхової виплати за шкоду, заподіяну
здоров'ю.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону
України «Про захист прав споживачів»
споживачі під час придбання,
замовлення або використання продукції,
яка реалізується на території України,
для задоволення своїх особистих потреб
мають право на відшкодування майнової
та моральної шкоди, завданої внаслідок
недоліків продукції (дефекту в
продукції), відповідно до закону.

Згідно роз'яснень, викладених у пунктах
3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику у справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позивачем не доведено факту заподіяння
відповідачем моральної шкоди, підстави
для стягнення її з відповідача
відсутні, оскільки останній у повному
обсязі виконав зобов'язання за
договором страхування.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
відповідає нормам матеріального і
процесуального права, є законним та
обґрунтованим, підстав для його
скасування чи зміни не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права. Підстави для
його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 24 грудня 2013
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді