Апеляційний суд міста Севастополя
Справа №22-ц/797/94/2014р.
інстанції Гаврилова О.В.
Доповідач в апеляційній
інстанції Саліхов В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2014 року колегія судової палати
в цивільних справах Апеляційного суду
міста Севастополя в складі:

головуючого - Саліхова В.В.,

суддів - Андрейченко А.А.,
Лівінського С.В.,

за участю секретаря - Пасічник Г.В.,

позивача - ОСОБА_4,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Севастополі
апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення
Гагарінського районного суду міста
Севастополя від 03 вересня 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до
Приватного підприємства «Самерес»,
Відкритого акціонерного товариства
«Севастопольський Маяк», Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сферос»,
ОСОБА_5 про визнання договору
купівлі-продажу недійсним,
витребування майна з чужого
незаконного володіння та стягнення
моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2003 року позивач звернувся до
місцевого суду з позовом, в якому
згідно останніх уточнених позовних
вимог, просив визнати недійсним
договір купівлі-продажу № 19 садового
будинку НОМЕР_1 від 19.11.2003 року,
укладеного між ВАТ «Пансіонат
Каравела» та ТОВ «Сферос», в частині
продажу садового будинку НОМЕР_1,
усунути перешкоди у праві володіння та
користування земельною ділянкою та
садовим будинком НОМЕР_1(22), ТОВ
«Сферос» передати у володіння та
користування ОСОБА_4 земельну ділянку
площею 0,0696 га, згідно державного акту
на право приватної власності на землю
від 15.10.1999 року, виданого на ім'я
позивача, та садовий будинок АДРЕСА_1,
стягнути з ТОВ «Сферос» на користь
ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 20 000
грн.

Вимоги позову мотивовані тим, що
позивачу на праві приватної власності
на підставі догорів купівлі-продажу
від 10.07.1998 року належать земельна
ділянка площею 0,0696 га та садовий
будиночок на ній під номером АДРЕСА_1,
право власності на який зареєстровано
в органах БТІ. На вказану ділянку
позивачу Севастопольським державним
управлінням земельних ресурсів видано
державний акт, що зареєстрований у
Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю № 3360
від 05.10.1999 року. Остання знаходиться у
межах користування бази відпочинку
«Каравела»,яка належить ВАТ
«Севастопольський Маяк» та передана в
оренду з грудня 2001 року ПП «Самерес». У
договір оренди неправомірно був
включений вищевказаний садовий
будинок, у зв'язку з чим ПП «Самерес»
позбавило позивача права користування
останнім та земельною ділянкою, у
зв'язку з чим ОСОБА_4 звернувся з даним
позовом.

Рішенням Гагарінського районного суду
м. Севастополя від 03.09.2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставить
питання про скасування вказаного
рішення суду та ухвалення нового про
суті позовних вимог.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення
є незаконним та не відповідає вимогам
матеріального і процесуального права,
місцевим судом неповно з'ясовано
обставини, які мають значення для
справи, його висновки не відповідають
фактичним обставинам справи, суд
першої інстанції порушив норми
процесуального права, що призвело до
постановлення незаконного рішення.

Відповідачі у судове засідання не
з'явилися, про дату та час розгляду
справи повідомлялися належним чином,
що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не
перешкоджає її розгляду.

Заслухавши доповідь головуючого,
пояснення позивача, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
остання підлягає частковому
задоволенню на підставі наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Наведеним вимогам закону оскаржуване
судове рішення не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні даного
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що вимоги позивача є
необґрунтованими та недоведеними, а
тому відсутні правові підстави для їх
задоволення.

Проте, з такими висновками місцевого
суду колегія суддів погодись не може з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та
встановлено апеляційним судом, що
ОСОБА_4 10.07.1998 року на підставі договору
купівлі-продажу придбав у ОСОБА_7
земельну ділянку площею 0,0696 га, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1.
Вказаний договір зареєстровано у
реєстрі за номером 6389 та у Книзі
реєстрації договорів за номером 624 від
12.08.1999 року(а.с.6). На підставі
зазначеного договору позивачу було
видано державний акт серії ІІ-КМ 100688 на
право власності на земельну ділянку,
розташовану на території АДРЕСА_1,який
зареєстровано в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 3360 від 05.10.1999
року (а.с.10).

Також, ОСОБА_4 10.07.1998 року на підставі
договору купівлі-продажу придбав у
ОСОБА_7 садовий будинок за номером
АДРЕСА_1, зареєструвавши право
власності на останній 11.08.1999 року в
органах БТІ під реєстровим номером
114(а.с.7).

Спірна земельна ділянка та садовий
будинок розташовані в районі колишньої
бази відпочинку «Каравелла».

Вказані договори купівлі-продажу
земельної ділянки та садового будинку
у судовому порядку не були визнані
недійсними. Рішенням Балаклавського
районного суду м. Севастополя від 27.04.2011
року, залишеного без змін ухвалою
Апеляційного суду м. Севастополя від
22.12.2011 року, у задоволенні позову ОСОБА_5
до ОСОБА_7, ОСОБА_4 про визнання
вищевказаних договорів недійсними
відмовлено.

Згідно акту державного виконавця
Гагарінського районного суду м.
Севастополя та листа КП «БТІтаДРОНМ»
СМР від 30.10.2002 року номер садового
будинку НОМЕР_1 був змінений на номер
НОМЕР_1, а останній став найменуватися:
«Будинок відпочинку по вул.
Фіолентівське шосе,104», що було
зазначено у Розпорядженні СМДА №128-р
від 26.01.2001 року(а.с.16,19). Відповідачі не
надали суду жодного доказу на
спростування зазначених обставин.

Відповідно до договору майнового найму
від 28.12.2001 року (зі змінами) ВАТ
«Севастопольський маяк» передало в
оренду МПП «Самерес» базу відпочинку
«Каравелла» до 31.12.2012 року.

Згідно плану санації ВАТ
«Севастопольський маяк» усе майно бази
відпочинку «Каравелла», в тому числі
садовий будинок НОМЕР_1, було передано в
уставний фонд ТОВ «Пансіонат
«Каравелла», яке згодом продало
останнє ТОВ «Сферос» на підставі
договору купівлі-продажу № 19 від 19.11.2003
року та передало на підставі актів
прийому-передач від 19.11.2003 року(а.с.66-75).

На виконання ухвали Залізничного
районного суду м. Сімферополя від 24.12.2009
року по справі № 6-233/09 ОСОБА_5 згідно
акту прийому-передачі від 10.02.2010 року
передав ТОВ «Сферос» базу відпочинку
«Каравелла», в тому числі і спірний
будинок.

Разом з тим, згідно довідок
Севастопольського міського управління
земельних ресурсів право власності на
вищевказану земельну ділянку та
садовий будинок було зареєстровано
саме за ОСОБА_4.(а.с.43,46).

Крім того, рішенням Балаклавського
районного суду м. Севастополя, яке
набрало законної сили, у задоволенні
позовних вимог ТОВ «Сферос» до
Балаклавської районної державної
адміністрації м. Севастополя, ОСОБА_4,
ОСОБА_7 про визнання недійсним та
скасування розпорядження
Балаклавської РДА м. Севастополя від
29.08.1997 року № 750 в частині передачі
ОСОБА_7 вищевказаної земельної ділянки
та визнання незаконними і скасування
договору купівлі-продажу від 10.07.1998
року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 відмовлено.
Вказаним рішенням також зазначено, що
ОСОБА_7 на момент укладення останніх
була законним власником спірної
земельної ділянки та садового будинку.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих і
перехідних положень ЦК України
2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004
року, цей Кодекс застосовується до
цивільних відносин, що виникли після
набрання ним чинності.

Таким чином, на спірні правовідносини
поширюється дія норм
ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх
виникнення. Щодо цивільних відносин,
які виникли до набрання чинності
Цивільним кодексом України, положення
цього Кодексу застосовуються до тих
прав і обов'язків, що виникли або
продовжують існувати після набрання
ним чинності.

На вказане послався і Вищій
спеціалізований суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в ухвалі від 30.05.2007 року
(т.1,ар.с.136).

Стаття 12 Закону України від 7 лютого 1991
року № 697-ХІІ «Про власність» - далі
Закон (чинного на час виникнення
спірних правовідносин) вказує на то, що
у приватній власності громадян можуть
перебувати жилі будинки, збудовані на
відведеній у встановленому порядку
земельній ділянці або придбані на
законних підставах.

Відповідно до ч.2,3 ст.48 Закону власник
може вимагати усунення будь-яких
порушень його права, хоч би ці
порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння, і
відшкодування завданих цим збитків.
Захист права власності здійснюється
судом або третейським судом.

Згідно ч.1 ст.51 Закону громадянин не
може бути позбавлений права власності
на земельну ділянку поза його волею
інакше, як на підставі рішення суду, у
випадках, передбачених законодавчими
актами України.

Відповідно до ст. 18 Земельного кодексу
України (1990 р.) придбання земельних
ділянок, що перебувають у колективній
або приватній власності, провадиться
за договором купівлі-продажу, який
посвідчується у нотаріальному порядку.
Договір купівлі-продажу земельної
ділянки і документ про оплату вартості
землі є підставою для відведення
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і видачі державного акта на
право власності.

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що договори
купівлі-продажу, на підставі яких
позивач отримав у власність спірний
садовий будинок та земельну ділянку,
укладені до 01 січня 2004 року,
нотаріально посвідчені, зобов'язання
за ним повністю виконані, а тому ОСОБА_4
за нормами Цивільного кодексу УРСР та
Земельного кодексу (1990 р.) є законним
власником останніх як на період
укладення договору купівлі-продажу між
ТОВ «Пансіонат «Каравелла» та ТОВ
«Сферос» № 19 від 19.11.2003 року, так і на
час розгляду справи.

Статтею 225 ЦК УРСР визначені наслідки
продажу майна не власником за
відсутності в останнього належних
повноважень на здійснення дій з
відчуження майна, а саме - якщо
продавець не є власником майна,
покупець набуває права власності лише
у тих випадках, коли відповідно до
закону власник не має права
витребувати від нього майно (ст. 145 ЦК
УРСР). Дане положення з певними
редакційними змінами відповідає
положенням ЦК України (2004), відповідно
до ст.658 якого, якщо продавець товару не
є його власником, покупець набуває
право власності лише у випадку, якщо
власник не має права вимагати його
повернення.

Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо
майно відчужене особою, яка не мала на
це права, добросовісний набувач
набуває право власності на нього, якщо
відповідно до ст. 390 ЦК майно не може
бути витребуване у нього.

Таким чином, покупець як набувач майна
за договором купівлі-продажу набуває
на нього право власності, якщо воно не
може бути витребуване у нього
неволодіючим власником за
віндикаційним позовом, що також
відповідає правовій позиції, що була
висловлена в постанові Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності" від 22
грудня 1995 року № 20 (п. 4).

Враховуючи наведені обставини, колегія
суддів вважає, що включення вказаного
майна (садового будиночку НОМЕР_1 та
спірної земельної ділянки), що на час
укладення правочину не належало
продавцю (ТОВ «Пансіонат «Каравелла»),
до оскаржуваємих позивачем договору
купівлі-продажу та акту
приймання-передачі майна було
безпідставне.

Статтею 388 ЦПК України встановлено,
якщо майно за відплатним договором
придбане в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача, в тому числі і у випадку,
якщо майно вибуло з володіння власника
або особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом.

За змістом частин 1,3 ст.215 ЦК 2003 року
вимога про визнання оспорюваного
правочину недійсним може бути заявлена
як однією зі сторін правочину, так й
іншою заінтересованою особою, права та
законні інтереси якої порушено
вчиненням правочину.

Враховуючи наявні в матеріалах справи
докази, колегія суддів вважає, що
позивач ОСОБА_4 має всі законні
підстави витребувати спірне майно у
відповідача, оскільки за договором
купівлі-продажу № 19 від 19.11.2003 року,
укладеним між ВАТ «Пансіонат Каравела»
та ТОВ «Сферос», право власності на
спірний садовий будинок у ТОВ «Сферос»
не виникло.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що позов
ОСОБА_4 в частині визнання недійсним
правочину - договору купівлі-продажу №
19 від 19.11.2003 року, укладеного між ТОВ
«Пансіонат «Каравелла» та ТОВ
«Сферос», в частині передачі права
власності на будинок АДРЕСА_1 підлягає
задоволенню,оскільки вказане майно
було передано поза волею його власника.

Посилання відповідача на рішення
Гагарінського районного суду м.
Севастополя від 30.04.1999 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до
ВАТ «Севастопольський маяк», ДП «База
відпочинку «Каравелла» про вилучення
садового будинку з незаконного
володіння, поновлення права
землекористування не має правового
значення для даного спору, оскільки на
час ухвалення зазначеного рішення та
зобов'язання ОСОБА_7 повернути будинок
та земельну ділянку ДП «База
відпочинку «Каравелла» вона не була
власником спірного майна.

Відповідно до ч.2 ст.216 ЦК України, якщо у
зв'язку із вчиненням недійсного
правочину другій стороні або третій
особі завдано збитків та моральної
шкоди, вони підлягають відшкодуванню
винною стороною.

Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31
березня 1995 року суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Враховуючи обставини справи та те, що
позивач в результаті вищевказаного
договору купівлі-продажу тривалий час
не може користуватися та
розпоряджатися належним йому майном,
колегія суддів дійшла висновку про
стягнення з ТОВ «Сферос» на користь
позивача моральної шкоди в розмірі 5000
грн.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів
вважає доводи апелянта є
обґрунтованими та такими, що
підтверджуються матеріалами справи.

Суд першої інстанції не звернув
належної уваги на представлені
сторонами докази, характер та час
виникнення спірних правовідносин, та
прийшов до помилкового висновку про
відмову у задоволенні позову.

Керуючись Законом України «Про
власність», Цивільним кодексом УРСР 1963
року, Земельним кодексом України 1990
року, ст.ст. 88, 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.1,4 ч.1
ст.309, ч.2 ст.314, ст.316, ст.317 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Гагарінського районного суду
міста Севастополя від 03 вересня 2013 року
скасувати.

Ухвалити нове рішення, на підставі
якого позов ОСОБА_4 до Приватного
підприємства «Самерес», Відкритого
акціонерного товариства
«Севастопольський Маяк», Товариство з
обмеженою відповідальністю «Сферос»,
ОСОБА_5 про визнання договору
купівлі-продажу недійсним,
витребування майна з чужого
незаконного володіння та стягнення
моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу № 19 садового будинку
НОМЕР_1 від 19.11.2003 року, укладеного між
ВАТ «Пансіонат Каравела» та ТОВ
«Сферос», в частині продажу садового
будинку НОМЕР_1.

Усунути ОСОБА_4 перешкоди у праві
володіння та користування земельною
ділянкою та садовим будинком НОМЕР_1,
зобов'язавши ТОВ «Сферос» передати у
володіння та користування ОСОБА_4
земельну ділянку площею 0,0696 га, згідно
державного акту на право приватної
власності на землю від 15.10.1999 року,
виданого на ім'я позивача, та садовий
будинок АДРЕСА_1, шляхом надання ТОВ
«Сферос» ОСОБА_4 вільного доступу до
земельної ділянки площею 0,0696 га та
садового будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з ТОВ «Сферос» на користь
ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

У задоволенні іншої частини позову
відмовити.

Стягнути з ТОВ «Сферос» на користь
ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 516,15 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/
В.В. Саліхов

Судді: /підпис/ А.А.
Андрейченко

/підпис/ С.В.
Лівінський

Згідно оригіналу:

Суддя Апеляційного суду

міста Севастополя В.В. Саліхов