АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № № апеляційного
провадження:22-796-965 Головуючий у суді
першої інстанції: - Остапчук Т.В.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Семенюк Т.А. У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 січня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого - Семенюк Т.А.
Суддів - Кравець В.А., Музичко С.Г.
при секретарі - Круглику В.В.,
розглянувши в судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Печерського району м. Києва
"Печерськжитло" на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 26 листопада
2013 року в справі за позовом
Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Печерського району м. Києва
"Печерськжитло" до ОСОБА_3 про стягнення
В С Т А Н О В И Л А:
Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 26 листопада 2013 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
Комунального підприємства по
утриманню житлового господарства
Печерського району м. Києва
"Печерськжитло" заборгованість за
опалення в розмірі 6875,87 грн., судові
витрати в розмірі 68,75 грн.

Стягнуто з Комунального підприємства
по утриманню житлового господарства
Печерського району м. Києва
"Печерськжитло" на користь ОСОБА_3
судові витрати в розмірі 2766,17 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Представник позивача подав апеляційну
скаргу на рішення суду, в якій просить
рішення змінити, стягнути з ОСОБА_3 і
борг за експлуатаційні витрати в
розмірі 8660 грн. 62 коп., вважаючи, що
судом порушені норми матеріального та
процесуального права, не враховано
обставини, які мають суттєве значення
для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, доводи апеляційної
скарги, заперечення, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судом встановлено, що позивач
звернувся до суду з даним позовом до
відповідачки про стягнення
заборгованості за комунальні послуги
та експлуатаційні витрати в розмірі 43427
грн. 73 коп., посилаючись в обґрунтування
своїх вимог на те, що відповідачка є
власником нежилого приміщення
АДРЕСА_1. В наслідок несплати нею послуг
по опаленню та експлуатаційних витрат,
утворилась зазначена заборгованість.

Судом встановлено, що за договором
купівлі-продажу від 26 квітня 2005 р.
ОСОБА_3 є власником нежилого приміщення
АДРЕСА_1.

26 квітня 2005р. між сторонами укладені
договір № 222 на комунальні послуги ,
договір № 222/1 на участь власника
приміщення в експлуатаційних витратах
власника будинку, термін дії договору
до 26 квітня 2008 р. (а.с. 5-6, 7)

Як вбачається з розрахунку
заборгованості, з 1 грудня 2007 року по 1
жовтня 2012 року заборгованість за
експлуатаційні витрати та комунальні
послуги складає 43427 грн. 41 коп., яка
почала формуватись з 2006 року, (а.с.8, т.
1)

Судом встановлено, що теплопостачання
житлового будинку, у тому числі
підвального приміщення здійснюється
за договором на постачання теплової
енергії у гарячій воді від 1.08.2003р. №
520158, укладеним між Київенерго та КП
"Печерськжитло".

Договір про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджений
Постановою КМУ від 21.07.2005р. № 603 (в
редакції постанови № 933 від 3.09.2009р.) між
сторонами не укладався.

Як вбачається з матеріалів справи, в
квітні 2012 року позивач подав до суду
заяву про видачу судового наказу .

4 травня 2012 р. Печерським районним судом
було видано судовий наказ , який
ухвалою від 8.06.12 р. скасовано ( а.с. 98,99, т.
1)

23.11.2012р. позивач звернувся до суду з
даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України,
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, що позивачем пропущений
встановлений законом строк на
звернення до суду з вимогою про
стягнення заборгованості за період з
2006 року до квітня 2009 року, а
відповідачка просила суд застосувати
наслідки спливу строку позовної
давності. Щомісячна сплата
відповідачем за період з квітня 2009 року
по квітень 2012 року за опалення, не є
свідченням визнання останнім свого
боргу за попередній період та
підставою для переривання перебігу
строку позовної давності.

Судом встановлено, що площа нежитлових
приміщень, які належать відповідачці,
складає 20,15 % від загальної
опалювальної площі підвалу даного
будинку.

Відповідно до висновку
судово-економічної експертизи № 03-08
від 26.09.2013 р. було надано три варіанти
розрахунку заборгованості
відповідачки, дані розрахунки
сторонами не заперечуються, як не
заперечуються і тарифи на опалення.

Оскільки строк позовної давності по
вимозі про сплату заборгованості за
період з 2006 р. до березня 2009 р. сплив, а
за період з квітня 2009 р. по квітень 2012 р.
заборгованість відповідача становить
6875,87 грн., згідно додатку 1 до висновку
судово економічної експертизи, суд
першої інстанції задовольнив позовні
вимоги в частині стягнення боргу за
опалення частково.

Рішення суду в цій частині в
апеляційному порядку не оскаржувалось.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог в частині стягнення боргу за
експлуатаційні витрати та компенсації
мереж, суд першої інстанції виходив з
їх недоведеності.

Судом встановлено, що між сторонами
виникли правовідносини з приводу
надання житлово-комунальних послуг,
які регулюються спеціальними нормами,
а саме: Законом України «Про
житлово-комунальні послуги» та
Правилами надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затвердженими
постановою Кабінету Міністрів України
від 21 липня 2005 року № 630 .

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
споживач зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» відносини
між учасниками договірних відносин у
сфері житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах.

Колегія суддів не може погодитись з
доводами апеляційної скарги, що судом
неповно з'ясовані обставини у справі і
не обґрунтована відмова у стягненні з
ОСОБА_3 боргу за експлуатаційні витрати
та компенсацію мереж, оскільки ці
доводи спростовуються матеріалами
справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачка протягом 2006-2012 рр.
неодноразово зверталась до позивача
про розірвання договорів, оскільки
ніяких комунальних послуг не отримує.

Позивачем не надано на спростування
доводів відповідачки належних та
допустимих доказів про надання ОСОБА_3
послуг щодо обслуговування мереж,
прибирання території. Як встановлено в
судовому засіданні і вбачається з
матеріалів справи, до експлуатаційних
витрат вивезення сміття позивачем не
включалося.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду також не спростовують
та не дають підстав вважати, що судом
допущені порушення норми
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлене з
дотриманням норм діючого
законодавства, висновки суду
обґрунтовані, відповідають обставинам
справи, колегія суддів не вбачає
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства по утриманню житлового
господарства Печерського району м.
Києва "Печерськжитло" відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 26 листопада 2013 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді