АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/472/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 29, 30 Пироженко
(С.А.) С. А. Доповідач в апеляційній
інстанції Демченко В. А. РІШЕННЯ
12 лютого 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Демченко В. А. суддів
Бородійчук В. Г. , Василенко Л. І. при
секретарі Бражнюк О.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_5 на рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 05
грудня 2013 року по справі за позовом
Черкаського обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності до
ОСОБА_5, третя особа - ПАТ «СГ «ТАС» про
відшкодування шкоди в порядку регресу,
в с т а н о в и л а :
Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про відшкодування шкоди в
Свої вимоги мотивував тим, що 04 грудня
2011 року о 13 год. 30 хв. відповідач ОСОБА_5,
керуючи автомобілем «Сітроен
Берлінго» д.н. НОМЕР_1, по вул. Богдана
Хмельницького у м. Черкаси, в порушення
вимог п.п. 2.3 «б» 10.1, 16..11 Правил
дорожнього руху, не надав переваги в
русі автомобілю «Тойота Кемрі» д.н.
НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 , та
уникаючи зіткнення з автомобілем
відповідача, ОСОБА_6 скоїв наїзд на
бордюр, в результаті чого пасажир
автомобіля «Тойота Кемрі» ОСОБА_7
отримала тілесні ушкодження.
Постановою Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 30 січня 2012 року
відповідача визнано винним в
дорожньо-транспортній пригоді. У
зв'язку з отриманими тілесними
ушкодженнями ОСОБА_7 знаходились на
лікуванні. Під час перебування у
закладах охороні здоров'я, у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності, їй
видавались листки непрацездатності,
які надалі були оплачені за рахунок
коштів Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, що
підтверджується довідкою Головного
управління юстиції у Черкаській
області № 811/7 від 06 лютого 2013 року.
Всього за рахунок коштів Фонду
соціальної страхування з тимчасової
втрати працездатності виплачено - 1343
грн. 01 коп., а тому враховуючи викладене,
позивач звернувся до суду з даним
позовом про стягнення з відповідача
грошових коштів в сумі 1343 грн. 01 коп. в
Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 05 грудня 2013 року
стягнуто з ОСОБА_5 на користь
Черкаського обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності в
порядку регресу грошові кошти в сумі 1343
грн. 01 коп., стягнуто з ОСОБА_5 до
спеціального фонду державного бюджету
України судовий збір в сумі 229 грн. 40
коп.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_5 подав
апеляційну скаргу на рішення, в якій
просить рішення суду скасувати, так як
вважає його ухваленим із порушенням
норм матеріального та процесуального
права, ухваливши нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони
по справі, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених в суді першої
інстанції, судова колегія приходить до
висновку про задоволення апеляційної
скарги по наступних підставах.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обгрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка
правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Проте, зазначеним вимогам закону
оскаржуване судове рішення не
відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що у зв'язку з
отриманням ОСОБА_7 тілесних ушкоджень,
внаслідок скоєння апелянтом ОСОБА_5
дорожньо-транспортної пригоди, вона
знаходилася на лікуванні та їй
видавалися листки непрацездатності,
які були оплачені за рахунок Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності в розмірі 1343, 01
грн., а тому згідно вимог ст. 1191 ЦК
України до позивача перейшло право
отримання від відповідача
відшкодування виплачених коштів.

Проте колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду першої інстанції
виходячи із наступного.

Так, за матеріалами справи встановлено,
що 04 грудня 2011 року о 13 год. 30 хв.
відповідач ОСОБА_5, керуючи автомобілем
«Сітроен Берлінго», д.н. НОМЕР_1 по вул.
Богдана Хмельницького у м. Черкаси, в
порушення вимог п.п. 2.3 «б» 10.1, 16..11
Правил дорожнього руху, не надав
переваги в русі автомобілю «Тойота
Кемрі» д.н. НОМЕР_2, під керуванням
ОСОБА_6 та уникаючи зіткнення з
автомобілем відповідача, ОСОБА_6 скоїв
наїзд на бордюр, в результаті чого
пасажир автомобіля «Тойота Кемрі»
ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження.

Постановою Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 30 січня 2012 року
відповідача визнано винним в
дорожньо-транспортній пригоді (а.с.3).

У зв'язку з отриманими тілесними
ушкодженнями ОСОБА_7 знаходилась на
лікуванні. Під час перебування у
закладах охороні здоров'я, у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності їй
видавались листки непрацездатності,
які надалі були оплачені за рахунок
коштів Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, що
підтверджується довідкою Головного
управління юстиції у Черкаській
області № 811/7 від 06 лютого 2013 року ( а. с.
6 - 8), а всього за рахунок коштів Фонду
соціальної страхування з тимчасової
втрати працездатності виплачено - 1343
грн. 01 коп. (а. с. 10 -11).

Твердження апелянта про те, що у Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності не виникло
право зворотної вимоги до винної особи
про відшкодування шкоди, на думку
колегії суддів є обґрунтованим та
відповідає вимогам чинного
законодавства, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України
особа, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншою особою, має право зворотної
вимоги (регресу) до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування,
якщо інший розмір не встановлений
законом.

Вказана норма міститься в главі 82 ЦК
України й регулює правовідносини щодо
відшкодування шкоди, передбачає право
вимоги (регресу) особи в разі, якщо вона
відшкодувала потерпілому шкоду,
завдану іншою особою в рамках
деліктних правовідносин між нею та
потерпілим.

Правовідносини, які пов'язані із
страхуванням різних видів, регулюються
нормами глави 67 ЦК України.

Ст.980 ЦК України визначає предмет
договору страхування, яким можуть бути
майнові інтереси, які не суперечать
закону і пов'язані в тому числі з
життям, здоров'ям, працездатністю та
пенсійним забезпеченням (особисте
страхування).

Частина 1 ст. 999 ЦК України передбачає,
що законом може бути встановлений
обов'язок фізичної особи бути
страхувальником життя, здоров'я, майна
або відповідальності перед іншими
особами за свій рахунок чи за рахунок
заінтересованої особи (обов'язкове
страхування) .

Згідно з ч. 2 ст. 999 ЦК України до
відносин, що випливають із
обов'язкового страхування,
застосовуються положення цього
Кодексу, якщо інше не встановлено
актами цивільного законодавства.

Відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» ( далі Закону) страхування
у зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності є окремим видом
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян, що
здійснюється Фондом соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності та передбачає
матеріальне забезпечення громадян у
зв'язку з тимчасової втрати
працездатності.

Згідно з п. 1 ст. 2 вказаного Закону
суб'єктами страхування є страховик -
Фонд соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності,
страхувальник - роботодавець,
застрахована особа - найманий
працівник, об'єктом страхування є
тимчасова втрата працездатності
застрахованою особою.

Статтею 6 Закону визначено, що
загальнообов'язковому державному
соціальному страхуванню у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності
підлягають особи, які працюють на
умовах трудового договору (контракту)
на підприємствах, в установах,
організаціях незалежно від форм
власності та господарювання.

Таким чином, страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності є
обов'язковим особистим страхуванням.

Частиною 1 статті 9 вказаного Закону
передбачено, що Фонд соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності є органом, який
здійснює керівництво та управління
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
провадить акумуляцію страхових
внесків та інших коштів, призначених
для фінансування матеріального
забезпечення та соціальних послуг,
види яких передбачені статтею 34 цього
Закону, та забезпечує їх надання, а
також здійснює контроль за
використанням цих коштів.

Закон України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» не передбачає права Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, який здійснив
страхову виплату застрахованій особі
за договором особистого соціального
страхування, зворотної вимоги до
винної особи. Таке право, про яке
зазначено в ст. 993 ЦК України, до
страховика переходить лише в разі
сплати ним страхового відшкодування за
договором майнового страхування.

Здійснення Фондом соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності виплат ОСОБА_7 по
листках непрацездатності у разі
настання страхового випадку
застрахованій особі не є шкодою в
розумінні ст. 1166 ЦК України, а отже
відповідно Фонд не є особою, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою.

Отже, оскільки страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності є
обов'язковим особистим страхуванням,
ні Основи законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, ні Закон
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням", ні норми глави 67 ЦК України
не передбачають право страховика, який
сплатив страхове відшкодування особі,
застрахованій за договором
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, на звернення
з вимогою до винної особи про
відшкодування сплачених
застрахованому страхових сум.

Крім того, задоволення таких вимог
означало б заміну сторін у
зобов'язанні, в якому права
застрахованої особи на отримання
відшкодування перейшли б до
страховика, у той час як відповідно до
статті 515 ЦК не допускається заміна
кредитора в зобов'язаннях, нерозривно
пов'язаних з особою кредитора, зокрема
про відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я.

Враховуючи наведене та керуючись
положеннями статей 993, 999 ЦК України,
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» , Фонд, як страховик за
обов'язковим страхуванням, не має права
вимоги до особи, відповідальної за
заподіяння шкоди потерпілому.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
не врахував висновки Верховного Суду
України, викладені в постанові від 12
вересня 2011 року (справа №6-21 ЦС11), які
відповідно до ст. 214, ст.360 -7 ЦПК України
є обов'язковими для суду, і дійшов до
неправильного висновку про наявність
правових підстав для задоволення
позовних вимог Черкаського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності до ОСОБА_5 про
відшкодування шкоди в порядку регресу.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги є
обґрунтованими та містять в собі
підстави, визначені ст. 309 ЦПК України,
за наявності яких можливе скасування
судового рішення з ухваленням нового
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції при вирішенні
спору неповно з'ясував та перевірив всі
фактичні обставини справи, неправильно
оцінив докази, що мають юридичне
значення для її розгляду і вирішення
спору по суті, та дав їм неналежну
правову оцінку, неправильно визначивши
норми матеріального права, що
підлягають застосуванню до спірних
правовідносин, а тому доводи
апеляційної скарги є обґрунтованими і
вона підлягає до задоволення, а рішення
суду першої інстанції до скасування з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог
Черкаського обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності до
ОСОБА_5 про відшкодування шкоди в
порядку регресу.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду
м. Черкаси від 05 грудня 2013 року по
справі за позовом Черкаського
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності до ОСОБА_5, третя
особа - ПАТ «СГ «ТАС» про відшкодування
шкоди в порядку регресу - скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову Черкаського
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності до ОСОБА_5, третя
особа - ПАТ «СГ «ТАС» про відшкодування
шкоди в порядку регресу.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення .

Головуючий :

Судді :