Справа № 240/1372/13-ц
Провадження № 2/240/68/14
"11" лютого 2014 р. Олександрівський
районний суд Донецької області в
головуючого судді -
з участю представника
відповідача - адвоката ОСОБА_1,
розглянувши в відкритому судовому
засідання в залі суду в с.
Олександрівка цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення забогованості по аліментам
Позивачка вказала, що за рішенням
Добропільського місьрайсуду Донецької
області від 4 січня 2000 року з
відповідача на користь її матері
ОСОБА_4 стягнуто аліменти на її
утримання у розмірі 1/4 частини
заробітку щомісячно. Мати ОСОБА_4
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. З вказаного
моменту відповідач аліменти на її
утримання зовсім не платить, від явки
до Відділу виконавчої служби
Добропільського міськрайуправління
юстиції ухиляється, через що її до
повноліття - по ІНФОРМАЦІЯ_2 року
утворилась заборгованість по
згідно ст. 194 Сімейного кодексу України
стягнути з відповідача на її користь
вказану заборгованість, згідно ст. 196
Сімейного кодексу України пеню за весь
коп., а також витрати по справі за
послуги адвоката 150 гривень.
У судовому засіданні позивачка
позов підтримала, але доводи позовної
заяви не підтвердила, а навпаки
вказала, що після смерті матері
відповідач регулярно щомісяця надавав
їй гроші поштовими переказами, а також
особисто під розписку у різних сумах та
іншу матеріальну допомогу, але вважає
розмір цих платежів недостатнім,
пояснила, що зараз вона перебуває у
фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_5,
через якого відповідач також передавав
їй гроші. Вказала, що сама вона з
батьком про заборгованість по
аліментам не балакала, до виконавчої
служби ніколи не зверталася, а даний
позов подала через наполягання своєї
тітки, у якої зараз мешкає, і що саме зі
слів тітки взнала, що відповідач
катергорично відмовляється сплачувати
ще кошти на її утримання.
Відповідач та його представник
позов не визнали і пояснили, що після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року стягувачки
аліментів ОСОБА_4 він звернувся до
виконавчої служби у м. Добропілля,
надав копію свідоцтва про смерть.
Державний виконавець пояснив йому, що
тепер через виконавчу службу аліменти
стягуватися не будуть, щоб він сам
сплачував аліменти на утримання
доньки. Після цього і до повноліття
доньки він щомісячно поштовими
переказами та особисто сплачував
доньці аліменти у різних сумах,
орієнтувався на прожитковий мінімум
тому сплдачував інколи по 1200 гривень на
місяць, інколи за матеріальним станом
мешне, але при цьому надавав іншу
матеріальну допомогу. Ні позивачці, ні
іншим рідним він ніколи не відмовляв у
сплаті грошей на утримання доньки. За
його підрахунками тільки згідно
поштових квітанцій та розписок, але без
врахування іншої допомоги,
несполаченою залишилась сума 2000
гривень, він запропонував позивачці
отримати від нього ці гроші, але та
категорично відмовилась.
Дійсно під час оголошення ха
клопотанням сторін перерви для
укладення мирової угоди у судовому
засіданні позивачка відмовилась від
укладення мирової угоди та отримання
запропорнованих відлповідачем 2000
гривень, не пояснюючи причину.
Суд, заслухавши сторони та дослідивши
письмові матеріали справи: копію
паспорту позивачки, свідоцтва про
смерть стягувачки, постанови суду про
стягнення аліментів, довідки
виконавчої служби про заборгованість
по аліментам із розрахунку по
передбаченому законом на відповідний
період мінімального розміру аліментів
з позначкою, що заборгованість по
сплаті аліментів по виконавчому листу
відсутня, виклику відповідача до
виконавчої служби на 13 серпня 2013 року,
довідок про доходи та сімейний стан,
за рішенням Добропільського
місьрайсуду Донецької області від 4
січня 2000 року з відповідача на користь
матері позивачки ОСОБА_4 стягнуто
аліменти на її утримання у розмірі 1/4
частини заробітку щомісячно. Мати
позивачки ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1
року. З вказаного моменту відповідач
регулярно поштовими переказами та
особисто під розписку сплачував
аліменти на утримання позивчки до її
повноліття по ІНФОРМАЦІЯ_2 року,
надавав іншу матеріальну допомогу.
Згідно ст. 194 Сімейного кодексу
України за рішенням суду може бути
стягнута заборгованість по аліментам,
але сама ж позивачка у судовому
засіданні пояснила, що розрахунок
заборгованості по аліментам було
нараховано з загальних даних про
мінімальний розмір аліментів, вказала,
що відповідач таки щомісячно з моменту
смерті її матері до її повноліття
сплачував їй гроші поштовими
переказами та особисто та через її
співмешканця під розписки, надава іншу
матеріальну допомогу. Позивачка не
вказала, яка ж з урахуванням вказаних
платежів та допомогу сума
заборгованості по аліментам і не
довела суду, що така заборгованість
взагалі є. Таким чином відсутні
об*єктивні дані про розмір
заборгованості по аліментам і взагалі,
чи є така заборгованість. Тому нема
підстав для стягнення з відповідача
заборгованості по аліментам.
Також суд вважає, що нема підстав
для стягнення з відповідача згідно ст.
196 Сімейного кодексу України пені з
відповідача, бо встановлено, що він не
ухилявся від сплати аліментів. Суд не
бере до уваги доданий до позову виклик
відповідача до виконавчої служби на 13
серпня 2013 року, як доказ ухилення від
сплати аліментів, бо на цьому виклику
відсутні вихідний номер та дата,
відсутні свідчення про направлення та
Тому у задоволенні позову
необхідно відмовити.
Керуючись ст.ст. 194 та 196 Сімейного
кодексу України та ст.ст. 3, 15, 107, 109, 110, 113
ЦПК України, суд,
Відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
забогованості по аліментам та пені.
Рішення набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

На рішення може бути подано
апеляційну скаргу у Апеляційний суд
Донецької області через
Олександрівський районний суд
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Повний текст рішення складено 14
лютого 2014 року.

Суддя
В.А. Молчанов