Справа № 307/259/14-ц
Провадження №2/307/383/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2014 року Тячівський районний
суд Закарпатської області в особі
головуючого

судді

Гримут В.І.

при секретарі

Тиводар В.І.

з участю представника позивача

ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Тячів
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Нересницької сільської ради та
Тячівської державної нотаріальної
контори про визнання права власності
на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовною
заявою про визнання за ним права
власності на спадковий будинок, який
розташований в АДРЕСА_1 Посилається на
те, що згідно будівельного паспорту в
1973 році його батьку ОСОБА_3 було надано
дозвіл на будівництво будинку.
Рішенням Тячівської районної ради № 164
від 07.06.1973 року він отримав дозвіл на
будівництво будинку та відповідно до
складеного акту в липні 1973 року ОСОБА_3
було виділено земельну ділянку площею
700 м.кв. під будівництво будинку.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року батько помер та
згідно заповіту від 23.04.1997 року, заповів
усе своє майно йому. Після смерті
батька він прийняв спадщину, оскільки
залишався проживати у спадковому
будинку та подав заяву до нотаріальної
контори про прийняття спадщини, однак
свідоцтво про право на спадщину не
оформив, так як думав що зможе це
зробити у будь-який час. Однак у даний
час нотаріальна контора не має
можливості видати йому відповідне
свідоцтво через відсутність
реєстрації в органах БТІ, тому він
вимушений звернутись в суд з позовом
про визнання за ним права власності на
спадковий будинок.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
посилаючись на обставини викладенні у
позовній заяві та просить суд їх
задовольнити.

Представники Нересницької сільської
ради та Тячівської державної
нотаріальної контори у судове
засідання не з'явилися. Керівники
вказаних установ надіслали листи у
яких просять розглядати справу у їхній
відсутності. Позовні вимоги визнають.

Розглянувши матеріали справи суд
приходить до висновку, що позовну заяву
слід задовольнити повністю виходячи з
наступного.

У судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на
підставі свідоцтва про забудову садиби
в сільських населених пунктах був
власником житлового АДРЕСА_1 Довідкою
Нересницької сільської ради
стверджено, що цьому будинку у різні
періоди часу присвоювалися номери:
АДРЕСА_1, АДРЕСА_1, АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1
Право власності ОСОБА_3 на спірний
будинок також підтверджується актом
Тячівського техбюро при
Закарпатському облвідділі в справах
будівництва та архітектури від 1973 року,
яким йому було відведено земельну
ділянку під індивідуальне житлове
будівництво загальною площею 700 м.кв.,
довідкою про право власності робітника
на будинок, виданою виконкомом
Нересницької сільської ради з якої
убачається, що ОСОБА_3 на праві
особистої власності належить будинок
розташований в АДРЕСА_1 на земельній
ділянці державного фонду в розмірі 0.15
га. 23.04.1997 року ОСОБА_3 вчинив заповіт,
яким усе належне йому на момент смерті
майно заповів своєму синові - ОСОБА_2
Згідно довідки № 444, виданої
Нересницькою сільською радою від 17.12.2013
року ОСОБА_2 разом із своєю сім'єю
проживає у будинку по АДРЕСА_1 який
відповідно до погосподарської книги №
4 був збудований у 1973 році. Відповідно
до листа Тячівського РПТІ № 07/547 від
20.12.2013 року будинок АДРЕСА_1 не
зареєстровано. З листа Тячівської
державної нотаріальної контори №
1053/02-14 від 18.12.2013 р. вбачається, що
оформити свідоцтво про право на
спадщину за заповітом на ім'я ОСОБА_2
після смерті ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року неможливо у зв'язку з
відсутністю правовстановлюючих
документів на належний померлому
будинок, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1 З заявою про оформлення права
на спадкове майно звернувся ОСОБА_2

На даний час позивачем виготовлено
технічний паспорт на садибний
(індивідуальний) житловий будинок
АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_2 Відсутність
порушень санітарних, пожежних та
містобудівних норм при будівництві
будинку підтверджено відповідним
актом.

Оскільки спадщина відкрилася у 2001 р., до
цих правовідносин слід застосувати
норми ЦК 1963 року, що був чинним на
момент смерті спадкодавця. Згідно
статті 524 ЦК України спадкоємство
здійснюється за законом і за заповітом.
Спадкоємство за законом має місце, коли
і оскільки воно не змінено заповітом.
Якщо немає спадкоємців ні за законом,
ні за заповітом, або жоден із
спадкоємців не прийняв спадщини, або
всі спадкоємці позбавлені заповідачем
спадщини, майно померлого за правом
спадкоємства переходить до держави.
Часом відкриття спадщини за правилами
ст. 525 ЦК визнається день смерті
спадкодавця, а при оголошенні його
померлим - день, зазначений в статті 21
цього Кодексу. Місцем відкриття
спадщини визнається останнє постійне
місце проживання спадкодавця (стаття 17
цього Кодексу), а якщо воно невідоме, -
місцезнаходження майна або його
основної частини. Відповідно до ст.527
цього ж Кодексу спадкоємцями можуть
бути особи, що були живими на момент
смерті спадкодавця, а також діти
померлого, зачаті при його житті і
народженні після його смерті. Статтею
534 ЦК визначено, що кожний громадянин
може залишити за заповітом усе своє
майно або частину його (не виключаючи
предметів звичайної домашньої
обстановки і вжитку) одній або кільком
особам як тим, що входять, так і тим, що
не входять до кола спадкоємців за
законом, а також державі або окремим
державним, кооперативним та іншим
громадським організаціям. Для
придбання спадщини у відповідності до
ст. 548 необхідно, щоб спадкоємець її
прийняв. Не допускається прийняття
спадщини під умовою або з
застереженнями. Прийнята спадщина
визнається належною спадкоємцеві з
моменту відкриття спадщини.
Визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном, якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини. Зазначені в цій статті дії
повинні бути вчинені протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини.

До 2002 р. державна реєстрація права
власності на житлові будинки, споруди
регулювалася підзаконними
нормативними актами, зокрема такими, як
Інструкція про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року, яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995
року № 56, Тимчасове положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від 07
лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в
Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з
подальшими змінами). Зазначені
нормативні акти передбачали державну
реєстрацію будівель, споруд, державну
реєстрацію права власності на нерухоме
майно, проте виникнення права
власності на будинки, споруди не
залежало від державної реєстрації до
часу набрання чинності ЦК та Законом
України від 01 липня 2004 року «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже суд встановив, що будинок АДРЕСА_1
у відповідності до діючого на день його
смерті законодавства належав батькові
позивача, однак це право не було
зареєстроване в інвентар бюро, що на
даний час позивач позбавляє позивача
можливості отримати у нотаріальній
конторі свідоцтва про право на
спадщину не дивлячись на те, що його
право на це ніхто не оспорює.

За таких обставин, суд приходить до
висновку що за ОСОБА_2 слід визнати
право власності на спірний будинок у
судовому порядку.

Тому, керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК
України, ст.ст. 524, 525, 527, 534, 548, 549 ЦК
України 1963 р. суд,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 в цілому.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Тячівський районний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення.

Головуючий:

Гримут В.І.