Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/151/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Фомічов С. Є.
УХВАЛА

Іменем України

06.02.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого судді - Фомічова
С.Є.

суддів Кривохижа
В.І.

Карпенко
О.Л.

при секретарі - Діманова
Н.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Олександрійська зернова компанія»
про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та за час затримки розрахунку
при звільненні та несвоєчасну видачу
трудової книжки, відшкодування
моральної шкоди, за апеляційною
скаргою товариства з обмеженою
відповідальністю «Олександрійська
зернова компанія» на рішення
Олександрійського міськрайонного
Кіровоградської області від 28 жовтня
2013 року і

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Олександрійська
зернова компанія» про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та за час
затримки розрахунку при звільненні та
несвоєчасну видачу трудової книжки,
відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог
зазначав, що він працював водієм
вантажного автомобіля на ТОВ
«Олександрійська зернова компанія» з 18
березня 2013 року по 23 липня 2013 року. 22
липня 2013 року він був звільнений з
роботи у зв'язку з втратою довір'я.
Вважає, що дане звільнення є
незаконним. Просив суд поновити його на
роботі, стягнути на його користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу та моральну шкоду.

Рішенням Олександрійського
міськрайонного Кіровоградської
області від 28 жовтня 2013 року позовні
вимоги задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ
№ 124/4 від 22 липня 2013 року товариства з
обмеженою відповідальністю
«Олександрійська зернова компанія»
про звільнення ОСОБА_3 з посади водія
автотранспортних засобів ремонтної
дільниці (транспорт) з 22 липня 2013 року у
зв'язку з втратою довір'я (п.2 ст.41 КЗпП
України). Поновлено ОСОБА_3
на посаді водія автотранспортних
засобів ремонтної дільниці (транспорт)
в товаристві з обмеженою
відповідальністю «Олександрійська
зернова компанія» та стягнуто з ТОВ
«Олександрійська зернова компанія» на
користь ОСОБА_3 - 6 982 (шість тисяч
дев'ятсот вісімдесят дві) грн. 11 коп.
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та 1 000 грн. у відшкодування
моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ТОВ
«Олександрійська зернова компанія»
ставить питання про скасування рішення
суду першої інстанції з ухваленням
нового рішення, яким просили суд
апеляційної інстанції відмовити в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі. Зазначають, що ухвалене рішення
не відповідає вимогам норм
матеріального та процесуального права.
Судом першої інстанції не було в
повному обсязі з'ясовані дійсні
обставини справи та не дана належна
оцінка встановленим фактам.

Заслухавши доповідача, пояснення
Белова С.П. представника ТОВ
«Олександрійська зернова компанія»,
якій підтримав доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та в межах позовних вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
відповідно до ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при ухваленні
вказаного рішення відповідно до вимог
ст.ст. 212-213 ЦПК України повно з'ясував
всі обставини справи та дав їм належну
оцінку.

Судом встановлено, що відповідно до
наказу відповідача № 41-к від 18 березня
2013 року ОСОБА_3 було прийнято на посаду
водія. Наказом № 124/4 від 22 липня 2013 року
ОСОБА_3 було звільнено з роботи у
зв'язку з втратою довір'я, п.2 ст. 41 КЗпП
України з 23 липня 2013 року.

Відповідно до п. 2 ст. 41 КЗпП
України трудовий договір з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
може бути розірваний у випадку винних
дій працівника, який безпосередньо
обслуговує грошові, товарні або
культурні цінності, якщо ці дії дають
підстави для втрати довір'я до нього з
боку власника або уповноваженого ним
органу.

Згідно п.28 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
1992 року № 9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів» з подальшими
змінами та доповненнями вбачається, що
звільнення з підстав втрати довір'я (п. 2
ст. 41 КЗпП) суд може визнати
обґрунтованим, якщо працівник, який
безпосередньо обслуговує грошові або
товарні цінності (зайнятий їх
прийманням, зберіганням,
транспортуванням, розподілом і тощо),
вчинив умисно або необережно такі дії,
які дають власнику або уповноваженому
ним органу підстави для втрати до нього
довір'я (зокрема порушення правил
проведення операцій з матеріальними
цінностями). При встановленні у
передбаченому законом порядку факту
вчинення працівниками розкрадання,
хабарництва і інших корисливих
правопорушень ці працівники можуть
бути звільненні з підстав втрати
довір'я до них і у тому випадку, коли
зазначені дії не пов'язані з їх роботою.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, які встановлені статтею
61 цього Кодексу.

Відповідачем в судовому засіданні суду
першої та апеляційної інстанції не
було надано належних та допустимих
доказів, що між сторонами не укладався
договір про повну індивідуальну
матеріальну відповідальність,
відповідно до умов якого позивач при
виконанні роботи, безпосередньо
пов'язаної з перевезенням цінностей,
прийняв на себе повну матеріальну
відповідальність за забезпечення
збереження ввірених йому цінностей.

В наказі про звільнення
відповідач не зазначив - коли
конкретно, за яких обставин позивачем
було допущено винні дії, які дали
підстави для його звільнення за
втратою довір'я до нього з боку
власника або уповноваженого ним
органу.

З вини відповідача позивач здійснив
вимушений прогул на роботі з 22 липня 2013
року по 28 жовтня 2013 року включно.

За таких обставин, суд
першої інстанції дійшов до вірного
висновку, що позовні вимоги про
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу підлягають
задоволенню за період з 22 липня 2013 року
по день ухвалення рішення судом, тобто
по 28 жовтня 2013 року.

При визначенні середнього
заробітки суд першої інстанції вірно
застосував ст. 27 Закону України «Про
оплату праці» за правилами,
передбаченими Порядком обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 08 лютого 1995 року
№ 100.

Відповідно до п. 13 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 4 від
31 березня 1995 року «Про судову практику
в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» судам необхідно
враховувати, що відповідно до ст. 237-1
КЗпП України за наявності порушення
прав працівника у сфері трудових
відносин (незаконного звільнення або
переведення, невиплати належних йому
грошових сум, виконання робіт у
небезпечних для життя і здоров'я умов
тощо), яке призвело до його моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків, чи вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обов'язок по відшкодуванню
моральної шкоди покладається на
власника або уповноваженого ним органу
незалежно від форм власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Право на відшкодування
моральної шкоди, передбачено ст. 237-1
КЗпП України. Суд вважає, що ці вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню. Позивач був звільнений з
роботи незаконно, що призвело до його
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків, необхідності
докладати додаткових зусиль для
організації свого життя. З урахуванням
цих обставин, виходячи із засад
розумності, виваженості та
справедливості, суд вважає за
необхідне розмір відшкодування
моральної шкоди визначити в сумі 1000
грн.

За таких обставин колегія суддів
дійшла до висновку, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, відповідно до ч. 1
ст. 308 ЦПК України, доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду
першої інстанції, а тому підстав для
його скасування не має. Апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Олександрійська зернова компанія»
відхилити.

Рішення Олександрійського
міськрайонного Кіровоградської
області від 28 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: