Справа №461/2074/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

01 грудня 2014 року
м.Львів

Галицький районний суд міста Львова в
складі:

головуючого судді - Романюка В.Ф.

при секретарі - Куц Н.З.

з участю: представника позивача -
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, з участю третьої особи:
Державного нотаріуса Першої
Львівської державної нотаріальної
контори Кутельмах О.Ф. про визнання
договору дарування недійсним, -

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із
позовною заявою до ОСОБА_3, з участю
третьої особи: Державного нотаріуса
Першої Львівської державної
нотаріальної контори Кутельмах О.Ф., в
якому просить визнати недійсним
договір дарування квартири АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
посвідчений 27 листопада 2012 р. Державним
нотаріусом Першої Львівської
державної нотаріальної контори
Кутельмах О.Ф. та зареєстрований в
реєстрі за №5-1135.

В обґрунтування поданого позову
покликається на те, що ОСОБА_2 1939 року
народження, у зв'язку із похилим віком
та станом здоров'я потребувала
сторонньої допомоги, чим скористався
ОСОБА_5 Знаючи, що ОСОБА_2 має вади зору і
фактично не може проживати без
сторонньої допомоги, ОСОБА_3
запропонував їй надати матеріальну
допомогу та іншу допомогу по її
догляду. Взанім чого, ОСОБА_2 погодилась
передати йому у власність квартиру
АДРЕСА_1, ? частину яка належала їй на
підставі свідоцтва про право власності
№1406 від 02.02.1994 р., видане Львівською
міською адміністрацією згідно
розпорядження №118, ? частина яка
належала ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва
про власність на квартиру №20121,
виданого Львівською міською радою 06
квітня 1995 р., ? частини якої належала на
підставі свідоцтва про право на
спадщину Р №6-4609 від 11.12.2008 р., видане
Першою Львівською державою
нотаріальною конторою, що
підтверджується витягом з реєстру прав
власності на нерухоме майно №36379775 від
23.11.2012 р. Під час зустрічі ОСОБА_3
запевняв ОСОБА_2, що вони укладуть
договір довічного утримання, за яким
остання передасть йому право власності
на квартиру, а ОСОБА_3 у свою чергу буде
її доглядати та утримувати, в тому
числі і шляхом забезпечення медичними
засобами та коштами на лікування, якого
ОСОБА_2 постійно потребувала. Для
підготовки договору довічного
утримання, ОСОБА_2 передала ОСОБА_3
оригінали документів на квартиру та
свій паспорт та ідентифікаційний
номер. Після укладення договору ОСОБА_3
продовжував надавати позивачу
необхідну допомогу, проте згодом
ОСОБА_2 зрозуміла, що відповідач
створює їй такі умови, щоб остання
покинула свою квартиру. У вересні 2013 р.
ОСОБА_3 помістив ОСОБА_2 у Львівську
обласну клінічні психіатричну лікарню,
де остання перебувала на лікуванні.
Після виписки ОСОБА_3 перевіз ОСОБА_2 на
проживання в с.Солонка, Львівської
області, де вона проживала по грудень
2013 р.

Враховуючи стан здоров'я ОСОБА_2,
особливо воду зору, її похилий вік, дані
обставини змусили її шукати людину, яка
б могла опікуватись нею. Внаслідок
похилого віку та стану здоров'я, ОСОБА_2
неправильно зрозуміла вищезгаданий
договір, зміст прав і обов'язків сторін,
оскільки бажала завдяки переданому
майну влаштувати свою старість,
отримати догляд і допомогу, однак
внаслідок укладення договору
позбавила себе безоплатного єдиного
житла.

Таким чином, оскільки у ОСОБА_2 не було
волевиявлення на укладення
безоплатної угоди відносно своєї
квартири, а фактично передаючи у дар
квартиру у власність ОСОБА_3,
намагалась забезпечити свою старість,
а тому помилялась щодо юридичної
природи своїх дій, тому просить позов
задоволити.

У судовому засіданні позивач та
представник позивача позовні вимоги
підтримали, надали пояснення
аналогічні до позову. Просили такий
задоволити.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про причини неявки суд не
повідомив, хоча належним чином був
повідомлений про час, дату та місце
розгляду справи. У відповідності до
ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе
проводити заочний розгляд справи у
відсутності відповідача на підставі
наявних у справі доказів.

Третя особа Державний нотаріус Першої
Львівської державної нотаріальної
контори Кутельмах О.Ф. у судове
засідання не з'явився, однак подав до
суду заяву про розгляд справи у його
відсутності.

Допитаний у судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_6 пояснив, що працює
старшим дільничим у Галицькому РВ ЛМУ
ГУМВС України у Львівській області. З
ОСОБА_2 познайомився у 2011 р., під час
виконання своїх посадових обов'язків.
Свідок пояснив, що йому відомо, що
ОСОБА_2 хотіла, щоб за нею хтось
доглядав, оскільки в неї вади зору та
погане здоров'я. Крім цього, свідок
вказав, що ОСОБА_2 зверталась до нього з
приводу шахрайських дій зі сторони
ОСОБА_3, який хотів забрати від неї її
майно, а саме квартиру по вул.Б.
Хмельницького, у м.Львові шляхом
вивезення її особистих речей з
квартири, а саму ОСОБА_2 покладенням в
лікарню на вул.Кульпарківська, у
м.Львові.

Допитана у судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_7 пояснила, що є рідною
внучкою ОСОБА_2, за якою деякий час
доглядала, оскільки остання має вади
зору. Про договір дарування квартири,
дізналась від працівників міліції. В
грудні 2012 р., після пошуків ОСОБА_2,
забрала її додому, оскільки остання
проживала у ОСОБА_3 Від ОСОБА_2 свідок
дізналась, що ОСОБА_3 обманувши її
забрав паспорт та ідентифікаційний
номер, а саму ОСОБА_2 віддав на
лікування психічної хвороби у лікарню
на вул.Кульпарківська у м.Львові.

Допитана у судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_8 пояснила, що про всю
ситуацію яка сталась з ОСОБА_2 знає зі
слів ОСОБА_7 Крім цього, свідок вказала,
що ОСОБА_2 дійсно потребує допомоги,
оскільки має проблеми із здоров'ям та
види зору.

Допитана у судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_9 пояснила, що ОСОБА_2
потребує догляду та опіки. Іншого житла
в неї не має. ОСОБА_2 не визнана
недієздатною, однак потребує лікування
в психіатричній лікарні.

Заслухавши пояснення позивача,
представника позивача, допитавши
свідків, з'ясувавши дійсні обставини
справи, права та обов'язки сторін,
дослідивши зібрані по справі докази,
суд приходить до висновку, що позов
слід задовольнити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме з витягу з реєстру прав власності
на нерухоме майно видане ОКП ЛОР «БТІ
та ЕО» №36379775 від 23.11.2011 р. квартира
АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 /а.с.6/.

Відповідно до договору дарування
квартири від 28.11.2012 р. ОСОБА_2 подарувала
ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1. Зазначена
квартира належить дарувательці
(ОСОБА_2): ? частка - на підставі
свідоцтва про право власності на
квартиру №14206, виданого Львівською
міською адміністрацією 02.02.1994 р.,
зареєстрованого у Львівському
міжміському бюро технічної
інвентаризації 17.02.1994 р. за номером
запису 7296, реєстраційний №25264507 та ?
частки - на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом, виданого
Першою Львівською державною
нотаріальною конторою 11.12.2008 р. за
реєстрованим №6-4609, зареєстрованого в
ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 26.12.2008 р. за номером
запису 7296, реєстраційний номер
№25264507./а.с.7/

На підставі договору дарування ОСОБА_3
зареєстрував право власності на
квартиру АДРЕСА_1. /а.с.8/.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ч.1-3, 5 ст.203 ЦК
України, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо
одна сторона із сторін правочину
навмисно ввела другу сторону в оману
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин визнається
судом недійсним.

Згідно ст.229 ЦК України якщо особа, яка
вчинила правочин, помилилася щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин може бути визнаний
судом недійсним. Істотне значення має
помилка щодо природи правочину, прав та
обов'язків сторін, таких властивостей і
якостей речі, які значно знижують її
цінність або можливість використання
за цільовим призначенням.

Частиною 3 ст.215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

Як з'ясовано у судовому засіданні
ОСОБА_2, при укладенні договору
дарування квартири помилялася, а саме
неправильно сприймала предмет та інші
умови договору, оскільки не мала наміру
подарувати квартиру, вважала, що ОСОБА_3
мав здійснювати за нею належний та
постійний догляд, натомість останній
помістив ОСОБА_2 в КЗ «Львівську
обласну клінічну психіатричну
лікарню», що підтверджується довідкою
від 20.03.2014 р. /а.с.25/. Сподівалася на те, що
у ОСОБА_3 виникнуть зобов'язання по
догляду за нею, оскільки у неї вади
зору, та наданні довічного
матеріального забезпечення взамін на
укладення такого договору.

Згідно п.19 постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» правочин,
вчинений під впливом помилки, обману,
насильства, зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою
стороною або внаслідок впливу тяжкої
обставини, є оспорюваним відповідно до
статей 229 - 233 ЦК України.

Отже, суд приходить до переконання, що
дійсним волевиявленням ОСОБА_2 при
укладенні договору дарування квартири
АДРЕСА_1 було укладання договору
довічного утримання. Про це свідчить
те, що позивач є людиною похилого віку,
має види зору, потребує догляду. Крім
цього, ОСОБА_2 не має іншого житла,
проживала у вищевказаній квартирі до
моменту укладення договору.

Таким чином, ОСОБА_3 шляхом обману,
призвів до того, що ОСОБА_2 позбавила
себе права власності на користь чужої
для неї людини.

Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_2 надано
суду достатньо доказів у підтвердження
своїх вимог, а тому позов останньої
підставний і такий, що підлягає
задоволенню.

Крім того, у відповідності до ст.88 ЦПК
України, у зв'язку із задоволенням
позовних вимог, на відповідача слід
покласти документально підтверджені
судові витрати.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212, 214-215,
218, 224 ЦПК України, ст.ст.203, 215, 229, 230 ЦК
України, Постановою Пленуму Верховного
Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними», суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Визнати недійсним Договір дарування
квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2
та ОСОБА_3, посвідчений 27 листопада 2012 р.
Державним нотаріусом Першої
Львівської державної нотаріальної
контори Кутельмах О.Ф. та
зареєстрований в реєстрі за №5-1135.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
сплачений судовий збір в розмірі 243
(двісті сорок три гривні) 60 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Львівської області через Галицький
районний суд м.Львова протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги на рішення, якщо
його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий суддя

В.Ф. Романюк