Справа № 0904/2179/НОМЕР_2
Провадження № 22-ц/779/455/2014
Головуючий у 1 інстанції Мельник І. І.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого
Горблянського Я.Д.

суддів
Пнівчук О.В., Соколовського В.М.

секретаря
Турів О.М.

з участю: апелянта ОСОБА_2 та
його представника - ОСОБА_3

позивача
ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_5 та його
представника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_4 до Бурштинської міської ради
Галицького району, Фонду комунального
майна Рогатинського району та ОСОБА_5
про усунення перешкод в користуванні
власністю, - за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Галицького районного
суду від 17 грудня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2012 року ОСОБА_2, ОСОБА_4
звернулись в суд з зазначеним позовом
та просили усунути перешкоди у
здійсненні ними права користування та
розпорядження майном - підвальним
приміщенням по АДРЕСА_1 шляхом визнання
незаконним та скасування рішення
Бурштинської міської ради Галицького
району від 22.11.2002 року «Про
приватизацію складських підвальних
приміщень по АДРЕСА_1», визнання
недійсним договору купівлі-продажу від
29.04.2003 року №687 між Фондом комунального
майна Рогатинського району та ОСОБА_5,
скасування свідоцтва про право
власності ОСОБА_5 на нежитлові
підвальні приміщення.

Позовні вимоги мотивували тим, що
приватизація нежитлових приміщень,
здійснена ОСОБА_5 незаконно, оскільки
згідно норм законодавства власниками
допоміжних приміщень, що відносяться
до багатоквартирного будинку є
власники квартир цього будинку.

Рішенням Галицького районного суду від
17 грудня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, оскільки
вважає його ухваленим з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, без дослідження дійсних
обставин справи.

Судом не було досліджено, яким чином
ОСОБА_5 заволодів підвальними
приміщеннями. Не надано належної
оцінки акту приймання-передачі
відомчого житлового фонду АДРЕСА_1, в
якому передачі в комунальну власність
підлягали підвальні приміщення
загальною площею 386 кв.м., а про
складські приміщення не зазначалось.

Із документів, долучених до матеріалів
справи вбачається, що у спірних
нежитлових приміщеннях знаходяться
інженерні мережі та комунікації,
необхідні для забезпечення
санітарно-гігієнічних умов та
безпечної експлуатації квартир.

Вважає, що доводи відповідача про те, що
всі підвальні приміщення належать
міській раді є помилковими та
суперечать ЗУ «Про приватизацію
державного житлового фонду», яким
передбачено, що власники квартир
багатоквартирних будинків є
співвласниками допоміжних приміщень
будинку, технічного обладнання,
елементів зовнішнього благоустрою і
зобов'язані брати участь у загальних
витратах, пов'язаних з утриманням
будинку і прибудинкової території
відповідно до своєї частки у майні
будинку. Допоміжні приміщення
(кладочки, сараї, підвальні приміщення
і т. ін.) передаються у власність
квартиронаймачів безплатно і окремо
приватизації не підлягають.

Таким чином, позивачі та всі мешканці
будинку є співвласниками будинку
АДРЕСА_1, а відтак й співвласниками
підвальних приміщень, розташованих під
зазначеним будинком.

За наведених доводів просить рішення
Галицького районного суду від 17 грудня
2013 року скасувати та ухвалити нове по
суті позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін, оцінивши
зібрані докази, колегія суддів
приходить до висновку про відмову в
задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; як розподілити між
сторонами судові витрати; чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Даним вимогам законодавства
оскаржуване рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
при отриманні у власність відповідачем
спірного підвалу дотримані норми ЗУ
«Про приватизацію державного
житлового фонду» та ЗУ «Про місцеве
самоврядування».

З таким висновком суду погоджується і
колегія суддів.

При розгляді справи судом установлено,
що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є
власниками квартир НОМЕР_1 та НОМЕР_2
(відповідно) у будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до акту приймання-передачі
відомчого житлового фонду, складеного
на підставі рішення виконкому
Бурштинської міської ради від 28.03.2001
року ККП Бурштинської ТЕС передав
будинок АДРЕСА_1, включно з підвалом
площею 386 кв.м в комунальну власність.

Рішенням Бурштинської міської ради від
22.11.2002 року включено складські
підвальні приміщення по АДРЕСА_1 в
перелік об'єктів, що підлягають
приватизації шляхом викупу ОСОБА_5 та
надано Фонду комунального майна
Рогатинського району повноважень щодо
їх приватизації. Згідно договору
купівлі-продажу від 29.04.2003 року ОСОБА_5
купив нежитлові приміщення, загальною
площею 222 кв.м. в АДРЕСА_1. Відповідно до
копії техпаспорту (а.с.62-63) дане
приміщення загальною площею 222 кв.м
складається з 8 кладових, 2
вентиляційних та коридору.

Позивачами ні в суді першої, ні
апеляційної інстанції не надано
доказів про те, що спірне приміщення -
підвал є допоміжним приміщенням
будинку та належить на праві спільної
сумісної власності жильцям будинку.

Відповідно до Рішення Конституційного
Суду України від 2 березня 2004 року N
4-рп/2004 допоміжні приміщення (підвали,
сараї, кладовки, горища, колясочні і т.
ін.) передаються безоплатно у спільну
власність громадян одночасно з
приватизацією ними квартир (кімнат у
квартирах) багатоквартирних будинків.
Підтвердження права власності на
допоміжні приміщення не потребує
здійснення додаткових дій, зокрема
створення об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку, вступу до
нього (п. 1.1). Власник (власники)
неприватизованих квартир
багатоквартирного будинку є
співвласником (співвласниками)
допоміжних приміщень нарівні з
власниками приватизованих квартир.

У той же час законодавство розділяє
поняття допоміжного приміщення та
нежилого приміщення.

Так, за ст. 1 Закону України "Про
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку" допоміжні
приміщення багатоквартирного будинку -
приміщення, призначені для
забезпечення експлуатації будинку та
побутового обслуговування мешканців
будинку (сходові клітини, вестибюлі,
перехідні шлюзи, позаквартирні
коридори, колясочні, кладові,
сміттєкамери, горища, підвали, шахти і
машинні відділення ліфтів,
вентиляційні камери та інші технічні
приміщення). Нежиле приміщення - це
приміщення, яке належить до житлового
комплексу, але не відноситься до
житлового фонду і є самостійним
об'єктом цивільно-правових відносин.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема з комісійного акту №09-06
Державної житлово-комунальної
інспекції в Івано-Франківській області
від 28.02.2011 року в спірному приміщенні
знаходяться загальнобудинкові
інженерні мережі, до обслуговування та
ремонту яких ОСОБА_5 наданий доступ
балансоутримувачу будинку КП
«Житловик» відповідно до договору від
31.10.2011 року, а тому ніяких перешкод в
безперешкодній експлуатації газо-,
водо та електропостачання в мешканців
будинку немає. Технічні пристрої, які
необхідні для забезпечення
санітарно-гігієнічних умов і безпечної
експлуатації квартир у спірному
підвалі відсутні.

Зважаючи на той факт, що дане
приміщення використовувалось як
кладові жіночого та чоловічого одягу
магазину відповідно до плану підвалу
(а.с. 58-59), колегія приходить до висновку,
що спірне приміщення є нежитловим та не
перебуває у спільній власності
мешканців будинку.

Відповідно до ч.9.ст.8 ЗУ «Про
приватизацію державного житлового
фонду» нежилі приміщення житлового
фонду, які використовуються
підприємствами торгівлі, громадського
харчування, житлово-комунального та
побутового обслуговування населення
на умовах оренди, передаються у
комунальну власність відповідних
міських, селищних, сільських Рад
народних депутатів.

Відповідно до п.5 ст.60 ЗУ «Про місцеве
самоврядування» органи місцевого
самоврядування від імені та в
інтересах територіальних громад
відповідно до закону здійснюють
правоможності щодо володіння,
користування та розпорядження
об'єктами права комунальної власності,
в тому числі виконують усі майнові
операції, можуть передавати об'єкти
права комунальної власності у постійне
або тимчасове користування юридичним
та фізичним особам, здавати їх в оренду,
продавати і купувати, використовувати
як заставу, вирішувати питання їхнього
відчуження, визначати в угодах та
договорах умови використання та
фінансування об'єктів, що
приватизуються та передаються у
користування і оренду.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо відсутності порушення
законодавства при прийнятті рішення
Бурштинської міської ради Галицького
району від 22.11.2002 року «Про
приватизацію складських підвальних
приміщень по АДРЕСА_1» та укладенні
договору купівлі-продажу від 29.04.2003
року № 687 між Фондом комунального майна
Рогатинського району та ОСОБА_5

Відповідно є законним і свідоцтво про
право власності ОСОБА_5 на нежитлові
підвальні приміщення в АДРЕСА_1, а
заявлений позов безпідставним.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає оскаржуване рішення суду по
суті правильним і таким, що ухвалене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Підстав для скасування цього рішення
за доводами апеляційної скарги не
встановлено.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.303, 307, 308,3 13-315, 317 ЦПК України,
колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Галицького районного суду від
17 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді:
Я.Д.Горблянський

О.В. Пнівчук

В.М. Соколовський