Справа № 2-1225/2011 Головуючий у І
інстанції Кабанячий Ю.В.Провадження №
22-ц/780/403/14 Доповідач у 2
інстанції ПоліщукКатегорія 44
УХВАЛА

Іменем України

11 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді: Поліщука М.А.,

суддів: Малорода О.І., Ігнатченко Н.В.

при секретарі: Лопатюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційними
скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 15 листопада 2013
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання права спільної
сумісної власності подружжя на
нерухоме майно, поділ житлового
будинку та встановлення порядку
користування земельною ділянкою і за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання особистої приватної
власності житловий будинок,-

В С Т А
Н О В И Л А:

В жовтні 2010 року ОСОБА_1
звернулась в суд із вказаним
позовом, який уточнила і доповнила
та просить визнати спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_1
житловий будинок з надвірними
спорудами, розташований за адресою:
АДРЕСА_1 визнати окремо за позивачем
і відповідачем право власності по
12 частині вказаного житлового
будинку за кожним та виділити їй в
натурі 12 частину вказаного будинку
згідно висновку експертизи,
встановити порядок користування
земельною ділянкою площею 600
кв.метрів, розташованою за вказаною
адресою в АДРЕСА_1 та усунути
перешкоди в користуванні позивачем
вказаним житловим приміщенням,
шляхом вселення в дане жиле
приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що в період сумісного
проживання у шлюбі з ОСОБА_2 з 16.06.1994
року по 17.11.2010 року ними за спільні
кошти 5 лютого 1998 року було придбано
спірний житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1
Після припинення шлюбних відносин
відповідач вигнав її із вказаного
будинку і не визнає за нею право
власності на нього, що вважає
порушенням свого права.

ОСОБА_2 звернувся із зустрічним
позовом, який уточнив і просить
визнати за ним право особистої
приватної власності на житловий
будинок, розташований за адресою:
АДРЕСА_1

Вимоги за зустрічним позовом
мотивує тим, що до укладення шлюбу
із ОСОБА_2 він набув права
користування земельною ділянкою та
право приватної власності на
житловий будинокАДРЕСА_2. 18.11.1997 року
ним продано належний йому будинок і
за отримані від продажу будинку
кошти, які перевищують суму
зазначену у договорі 29 326грн., ним
куплено спірний житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1
Вважає, що оскільки за придбання
вказаного будинку сплатив свої
особисті кошти, то будинок, хоча і
придбаний в період шлюбу, проте є
його особистою власністю.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 15 листопада 2013 року позов ОСОБА_1
задоволено частково.

Визнано житловий будинок з
надвірними спорудами за адресою:
АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на
12 частину житлового будинку з
надвірними спорудами за адресою:
АДРЕСА_1 та виділено в натурі 12
частину вказаного будинку з
надвірними спорудами, а саме: прихожа
(1-1) площею 13.30 кв.м.; житлова (1-10) площею
34,20 кв.м.; житлова (1-9) площею 13,20 кв.м.;
крильцо; погреб В.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на
12 частину житлового будинку з
надвірними спорудами за адресою:
АДРЕСА_1 та виділено в натурі 12
частину вказаного будинку з
надвірними спорудами, а саме: кухня (1-2)
площею 12.90 кв.м.; котельня (1-3) площею 4.40
кв.м.; санвузол (1-4) площею 2.60 кв.м.; ванна
(1-5) площею 9.20 кв.м.; коридор (1-6) площею 5.90
кв.м.; житлова (1-7) площею 13.40 кв.м.;
житлова (1-8) площею 13.10 кв.м.; гараж Б;
колодязь Г; каналізаційна яма Є;
каналізаційна яма Ж.

Провести ремонтно-будівельні роботи:
закласти цеглою дверний проріз між
приміщеннями прихожа (1-1) площею 13,3
кв.метрів та кухня (1-2) площею 12,9
кв.метрів; закласти цеглою дверний
проріз між приміщеннями житлова (1-10)
площею 34,2 кв.метрів та коридор (1-6)
площею 5,9 кв.метрів; закласти цеглою
дверний проріз між приміщеннями
житлова (1-10) площею 34,2 кв.метрів та
житлова 0 (1-8).

Першому співвласнику в приміщення (1-1)
прихожі площею 13,3 кв.метрів
влаштувати кухню площею не менше
7,0кв.метрів, санвузол площею не менше
3,8 кв.метрів. Другому співвласнику
демонтувати перегородку між
приміщеннями (1-7) житловою площею 13,4
кв.метрів та (1-8) житловою площею 13,1
кв.метрів.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове
рішення, яким задовольнити вимоги в
повному обсязі, а саме: встановити
порядок користування земельною
ділянкою відповідно до частин в
домоволодінні сторін 12 і 12 згідно
висновку експертизи за варіантом№1,
що зображено на схемі№3 додатку №1;
першому співвласнику земельну
ділянку 0,05186га обмежену на схемі№ 3
точками 4,5,6; усунути перешкоди шляхом
вселення ОСОБА_1 до будинкуАДРЕСА_1,
стягнути з відповідача судові
витрати у сумі 7584грн,80коп.,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для
справи, неправильне застосування
норм матеріального і процесуального
права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні
первісного позову відмовити,
заявлений ним зустрічний позов
задовольнити, посилаючись на
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2
підлягають відхиленню із наступних
підстав.

Задовольняючи частково первісний
позов, суд виходив із того, що
житловий будинок з надвірними
спорудами за адресою: АДРЕСА_1 був
придбаний за час сумісного
проживання у шлюбі сторін і є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя. Посилання ОСОБА_2 на те, що
вказаний будинок було придбано за
його особисті кошти в установленому
законом порядку не доведені.
Врахувавши вимоги ст. 70 Сімейного
кодексу України та ст.372 Цивільного
кодексу України, висновок
судово-будівельної експертизи, суд
поділив спірний будинок в натурі між
сторонами.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні частини позовних вимог
про встановлення порядку
користування земельною ділянкою між
співвласниками будинку, суд виходив
із того, що сторонами не подано
жодного документа щодо виділення чи
набуття будь-яким іншим способом
земельної ділянки ОСОБА_2 та
визначення її меж.

Відмову в зустрічному позові ОСОБА_2,
суд мотивував недоведеністю
позовних вимог.

Колегія суддів погоджується із
вказаними висновками, так як вони
відповідають обставинам справи і
вимогам закону.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, передбачених статтею 61
цього Кодексу.

Суд першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували в
зареєстрованому шлюбі з 16 червня
1994року по 17 жовтня 2010 року, коли шлюб
між ними розірвано рішенням суду.

5 лютого 1998 року на ім.'я ОСОБА_2 за
договором купівлі-продажу придбано
житловий будинок, розташований в
АДРЕСА_1 за ціною 48750грн. ( том 2 а.с.10).

Суд перевірив заперечення ОСОБА_2 про
те, що спірний будинок за вказаною
адресою був придбаний лише за його
особисті кошти, які він отримав після
продажу власного будинку по АДРЕСА_2, 18
листопада 1997 року, за який отримав
суму 29 326 грн. (Т.2 а.с.64) і прийшов до
вірного висновку про те, що вказана
обставина ОСОБА_2 не доведена.

Відповідно до ст.22 КПШС України майно
нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю.

Судом правильно зазначено, що на час
придбання будинку діяли положення
КПШС України, а тому відповідно до
ст.22 КПШС України придбаний у шлюбі
будинок є спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_2.

Згідно із ст.69 Сімейного кодексу
України дружина і чоловік мають право
на поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу.

Висновком
судово-будівельно-технічної
експертизи від 2.04.2013року визначено,
що поділ в натурі спірного житлового
будинку АДРЕСА_1 по 12 частині
кожному із співвласників технічно
можливий.

Оскільки ОСОБА_2 варіанту щодо
поділу будинку не висловив, то суд
обґрунтовано взяв за основу і
розділив спірний житловий будинок
за першим варіантом судової
експертизи.

Правильними також є висновки суду
щодо відмови в позові про
встановлення порядку користування
земельною ділянкою.

Відповідно до ст.33 Земельного кодексу
України ( в редакції 1991 року), яка була
чинна на час набуття у власність
спірного житлового будинку, право
власності або право користування
наданою земельною ділянкою виникає
після встановлення землевпорядними
організаціями меж земельної ділянки
в натурі (на місцевості) і одержання
документа, що посвідчує це право.

Оскільки предметом договору купівлі
-продажу від 5 лютого 1998 року був
лише житловий будинок, розташований
в АДРЕСА_1, сторони спору не надали
суду жодного документа щодо надання
у власність земельної ділянки та
відведення її в натурі, суд прийшов
до обґрунтованого висновку про
відсутність правових підстав
задоволення вимог про встановлення
порядку користування земельною
ділянкою за недоведеністю цих вимог.

Наявний в матеріалах справи
кадастровий план на земельну ділянку
станом на 2007рік (том 1 а.с.48) та
кадастровий план на земельну
ділянку на ім.'я ОСОБА_2, виготовлений
ПП «Міра» в 2012 році, в яких
зазначено різні площі земельної
ділянки, не можна вважати належними
доказами набуття у власність, або
користування земельної ділянки.

За вказаних обставин колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції з врахуванням заявлених
позовних вимог, доказів, наданих
сторонами на підтвердження -
заперечення позовів, прийшов до
вірного висновку про часткове
задоволення первісного позову та
відмову в зустрічному позові.

Рішення суду ухвалене з додержанням
норм матеріального і процесуального
права і передбачених законом
підстав для його скасування при
апеляційному розгляді не
встановлено.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 на
безпідставну відмову в позові про
встановлення порядку користування
земельною ділянкою з тих підстав, що
судовою експертизою визначено
варіанти розділу земельної ділянки з
врахуванням кадастрового плану
земельної ділянки є
необґрунтованими. Суд правильно
зазначив, що сторони не надали
доказів на підтвердження надання у
власність чи користування земельної
ділянки по АДРЕСА_1, а кадастровий
план не може вважатись належним
доказом.

Інші доводи апелянта щодо стягнення
судових витрат підлягають вирішенню
судом, який ухвалив рішення, в
порядку, передбаченому ст.220ЦПК
України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 на
те, що суд необґрунтовано відмовив в
зустрічному позові з посиланням на
неправильну оцінку доказів:
договорів купівлі-продажу, показів
свідків не заслуговують на увагу.

Встановлено і підтверджується
належними доказами, що будинок по
АДРЕСА_2 ОСОБА_2 продав 18 листопада 2007
року, а спірний житловий будинок по 2
АДРЕСА_1 було придбано на його ім.'я 5
лютого 1998 року. З показів ОСОБА_1, які
підтверджуються показами свідків
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 більша частина
коштів отриманих ОСОБА_2 від продажу
будинку по АДРЕСА_2 була використана
не на придбання будинку про АДРЕСА_1

За вказаних обставин та враховуючи
значний проміжок часу між датами
укладення договорів, суд прийшов до
вірного висновку, що ОСОБА_2
зустрічний позов не довів.

Доводи апелянта щодо недотримання
вимог ст.152 ЖК України при вирішенні
вимог про поділ будинку на
двоквартирний заслуговують на увагу,
проте не впливають на законність і
обґрунтованість рішення суду.

Як вбачається із матеріалів справи
та висновку судової
будівельно-технічної експертизи
розділ домоволодіння, проведений
судом потребує проведення
ремонтно-будівельних робіт по
забезпеченню ізольованого
користування приміщеннями житлового
будинку, які запропоновано виділити
кожному із співвласників, а саме:
закладення цеглою дверних прорізів,
демонтаж перегородки між
приміщеннями та влаштування в
приміщенні прихожої (1-1) кухні та
санвузла.

Таким чином, для здійснення
запропонованого варіанту поділу в
натурі житлового будинку проведення
переобладнання зазначеного жилого
будинку не потрібно.

ОСОБА_4 цього, на стадії апеляційного
розгляду ОСОБА_1 звернулась до
Бориспільської міської ради із
заявою на надання дозволу на
переобладнання будинку із
одноквартирного у двоквартирний.

Листом від 22.01.2014 року Бориспільська
міська рада повідомила заявника про
те, що їй немає необхідності
отримувати дозвіл на перепланування
та переобладнання житлового будинку
по АДРЕСА_1 з посиланням на наказ
Державного комітету будівництва,
архітектури та житлової політики
України від 24.01.2001року №127 «Про
затвердження Інструкції про порядок
проведення технічної інвентаризації
об'єктів нерухомого майна».

Інші доводи апелянта ОСОБА_2 про
порушення судом норм матеріального і
процесуального права є
необґрунтованими і не впливають на
законність і обґрунтованість рішення
суду.

Керуючись ст.ст.308,315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 і ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 15 листопада 2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: