АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/332/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Трещов В.В. Доповідач - Ткаченко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді
Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь
В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі -
Шаботинець С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «ДИСА-2ДА»
про розірвання договору та стягнення
заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 23 жовтня 2013 року, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 23 жовтня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_2 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «ДИСА-2ДА»
про розірвання договору та стягнення
заборгованості - задоволено частково.
Розірвано договір оренди укладений
17.02.2012 року між ОСОБА_2 та товариством з
обмеженою відповідальністю «ДИСА-2ДА».
Стягнуто з товариства з обмеженою
відповідальністю «ДИСА-2ДА» на користь
ОСОБА_2 заборгованість по сплаті
орендної плати за Договором оренди від
17.02.2012 року в розмірі 4000 гривень. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено у повному обсязі. Також
вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, просить
скасувати рішення суду в частині
стягнутої суми щодо заборгованості по
орендній платі й ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги в цій
частині в повному обсязі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу слід задовольнити, а
рішення суду в оскаржує мій частині
скасувати, ухваливши нове рішення з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
17 лютого 2012 року між ОСОБА_2 та ТОВ
«ДИСА-2ДА» було укладено договір оренди
нежитлового приміщення, площею 85 кв. м,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а. с.
6-8). В цей же день відповідач отримав
приміщення в користуванні та сторони
підписали акт приймання-передачі
орендованого приміщення. Зазначені
обставини визнано сторонами по справі
та підтверджується матеріалами справи.

Строк дії договору оренди був
визначений до 20 лютого 2013 року,
одночасно, відповідно до п. 7.2 якщо за 3
місяця до спливу строку оренди жодна зі
сторін письмово не заявить про
небажання продовжувати договір, то він
вважається продовженим на тих самих
умовах і на той самий строк.

Відповідно до п. 2.1.4 договору оренди,
орендодавець повинен своєчасно і в
повному обсязі вносити орендну плату
не пізніше 15 числа наступного місяця.

Згідно п. 3.1.1 та 3.1.2 розмір орендної
плати складає 5500 грн. без ПВД на місяць,
з яких 825 грн. - податок з доходу
фізичних осіб.

Пунктом 3.1.3. договору встановлено, що
кожний місяць сторонами підписується
Акт надання приміщення в оренду, який є
підставою для проведення розрахунків.

З березня 2012 року по березень 2013 року
сторонами щомісяця підписувалися акти
надання приміщення в оренду, за якими
проводились розрахунки з позивачем.
Станом на момент підписання останнього
акту про передачу приміщення в оренду
від 31 березня 2013 року заборгованість за
оренду складала 14000 грн. Відповідачем 04
квітня 2013 року було перераховано на
розрахунковий рахунок позивача 8500 грн.
в рахунок орендної плати та 1500 гривень
було перераховано ним же в якості
податку з доходу фізичних осіб, що
відповідає умовам п. 3.1.1 договору, після
чого заборгованість по оплаті орендної
плати за період з моменту укладання
договору по березень 2013 року склала 4000
грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Враховуючи, що апелянт оскаржує
рішення суду в частині часткового
задоволення її позовних вимог щодо
стягнення заборгованості за орендну
плату, апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість
вищевказаного рішення суду першої
інстанції в цих межах.

Задовольняючи частково позовні вимоги
в частині стягнення орендної плати,
суд виходив із того, що відповідно до
пункту 3.1.3. договору оренди,
укладеного 17.02.2012 року між ОСОБА_2 та ТОВ
«ДИСА - 2ДА», кожний місяць сторонами
підписується Акт надання приміщення в
оренду, який є підставою для проведення
розрахунків за користування
нежитлового приміщення, площею 85 кв. м.,
яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1,
тобто підставою для проведення
розрахунків є акт надання приміщення в
оренду. Враховуючи, що останній акт
був підписаний сторонами 31.03.213 року, то
відповідач мав підстави для проведення
розрахунків за даним договором лише по
березень 2013 року включно. Станом на 04
квітня 2013 року заборгованість по
оплаті орендної плати за період з
моменту укладання договору по березень
2013 року склала 4000 грн., яку й було
стягнуто з відповідача на користь
позивача.

Однак, колегія суддів не погоджується в
повній мірі з висновками суду 1
інстанції.

Так, відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Статтею 526 ЦК
України передбачено, що зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного Кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін)
виконання якого визначений вказівкою
на подію, яка неминуче має настати,
підлягає виконанню з настанням цієї
події. Згідно із ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Із матеріалів справи вбачається, що 17
лютого 2012 року між ОСОБА_2 та ТОВ
«ДИСА-2ДА» дійсно було укладено договір
оренди нежитлового приміщення, площею
85 кв. м, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 (а. с. 6-8). Строк дії договору
оренди був визначений до 20 лютого 2013
року, одночасно, відповідно до п. 7.2
якщо за 3 місяця до спливу строку оренди
жодна зі сторін письмово не заявить
про небажання продовжувати договір, то
він вважається продовженим на тих
самих умовах і на той самий строк.
Відповідно до п. 2.1.4 договору оренди,
орендодавець повинен своєчасно і в
повному обсязі вносити орендну плату
не пізніше 15 числа наступного місяця.
Згідно п. 3.1.1 та 3.1.2 розмір орендної
плати складає 5500 грн. без ПВД на місяць,
з яких 825 грн. - податок з доходу
фізичних осіб.

Також сторонами визнано та
підтверджується матеріалами справи, що
відповідач з березня до серпня 2013 року
продовжував користуватися орендованим
приміщенням та сплачував комунальні
послуги за вказаний період, хоча й не
підписував відповідні акти,
передбачені пунктом 3.1.3. договору.
Однак, на підтвердження своєї
заборгованості перед позивачкою
відповідачем було підписано акт
звіряння взаємних розрахунків за
період з 01.01.2012 року по 01.08.2013 року, з
якого вбачається, що станом на 31.07.2013
року відповідач має заборгованість
перед позивачем за договором оренди в
сумі 26000 грн. (а. с. 15).

За таких обставин висновки суду про те,
що заборгованість відповідача за
договором оренди складає лише 4000 грн. -
не відповідають фактичним обставинам
справи, а рішення в цій частині
ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права.
Тому рішення суду згідно із п. 3,4 ч. 1 ст.
309 ЦПК України підлягає скасуванню в
частині позовних вимог щодо стягнення
суми заборгованості по орендній платі
та суми стягнутого судового збору з
ухваленням нового рішення, а саме
рішення про стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю «ДИСА-2ДА»
на користь ОСОБА_2 заборгованості по
орендній платі станом на 31.07.2013 року в
сумі 26000 грн. та суми сплаченого
судового збору з урахуванням вимог ст..
88 ЦПК України - 375 грн., а всього - 26 375 грн.

Керуючись ст.. 307, 309 ЦПК України,
апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 23 жовтня 2013 року в
частині позовних вимог щодо стягнення
суми заборгованості по орендній платі
та судового збору - скасувати.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «ДИСА-2ДА» на користь
ОСОБА_2 заборгованість по орендній
платі у сумі 26000 грн. та суму сплаченого
судового збору 375 грн., а всього - 26 375
грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: