АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Провадження № 22-ц/774/8812/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Тананайська Ю. А. Доповідач -
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року м.
Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Григорченка Е.І.

суддів - Чубукова О.П., Максюти Ж.І.

при секретарі - Новицькій О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства
"Марганецький гірничо-збагачувальний
комбінат"

на рішення Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 10
вересня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства "Марганецький
гірничо-збагачувальний комбінат" про
відшкодування моральної шкоди,

встановив:

ПАТ "Марганецький
гірничо-збагачувальний комбінат"
звернулося з апеляційною скаргою на
рішення Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 10
вересня 2014 року, де ставить питання про
його скасування та ухвалення нового
про відмову у позові, посилаючись на те,
що рішення ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Рішенням Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 10
вересня 2014 року позов задоволено
частково, з ПАТ "Марганецький
гірничо-збагачувальний комбінат" на
користь ОСОБА_2 стягнено у
відшкодування моральної шкоди 4000 грн.
Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 працював у ПАТ "МГЗК" з серпня 1987
року по березень 2014 року, звільнений в
зв'язку з невідповідністю виконуваній
роботі, внаслідок стану здоров'я (а.с.
4-9).

Під час роботи на підприємстві позивач
захворів професійними захворюваннями,
наслідками захворювання стали: вплив
на протязі трудової діяльності у ПАТ
"МГЗК" дії шкідливих факторів
виробничого середовища,
недосконалість технологій.

Згідно Акта розслідування хронічного
захворювання від 18.06.2014 року причинами
професійного захворювання є вплив, на
протязі трудової діяльності, фізичного
перевантаження, пилу, токсичних
речовин, шуму (а.с. 10).

Висновком МСЕК від 29.07.2014 року ОСОБА_2
встановлено 40 % втрати професійної
працездатності (а.с. 22).

Враховуючи встановлені обставини,
вимоги законодавства, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що
внаслідок отриманого позивачем
професійного захворювання, йому
заподіяна моральна шкода, тому
задовольнив позовні вимоги частково, з
урахуванням характеру та ступеню
моральних страждань, розмір втрати ним
працездатності тощо.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог, апеляційний суд не находить
підстав для задоволення скарги та
скасування рішення суду з наступних
підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному об'ємі з'ясував права
та обов'язки сторін, обставини справи,
перевірив доводи сторін та дав їм
належну правову оцінку. Висновки суду
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами,
поясненнями сторін.

Доводи ПАТ "МГЗК" в апеляційній скарзі,
що суд безпідставно застосував вимоги
ст.237-1 КЗпП України, не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки висновок
суду першої інстанції про задоволення
позовних вимог на підставі ст.237-1 КЗпП
України відповідає рішенню
Конституційного Суду України № 20-рп/2008
від 08.10.2008р. у справі за конституційним
поданням Уповноваженого Верховної
Ради України з прав людини щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень підпункту
«б» підпункту 4 п.3 ст.7 Закону України
«Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», п.1, абзацу третього
п.5, п.9, абзаців другого, третього п.10, п.11
розділу I Закону України «Про внесення
змін до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (справа про страхові
виплати), в якому, зокрема, визначено:
положеннями п.1, абзацу третього п.5, п.9,
абзацу третього п.10, п.11 розділу I Закону
«Про внесення змін до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.02. 2007р. 717-V
скасовано право застрахованих
громадян, що потерпіли на виробництві
від нещасного випадку або професійного
захворювання, на відшкодування
моральної шкоди за рахунок Фонду, яке
вони мали відповідно до приписів
первинної редакції Закону «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» 1105-XIV від 23.09.1999 року.

Відповідно до цих висновків
Конституційного Суду України право цих
громадян на відшкодування моральної
шкоди не порушено, оскільки статтею 1167
Цивільного кодексу України та статтею
237-1 Кодексу законів про працю України
їм надано право відшкодовувати
моральну шкоду за рахунок власника або
уповноваженого ним органу
(роботодавця). Встановлений
законодавцем розподіл обов'язків щодо
відшкодування моральної шкоди
потерпілим на виробництві від
нещасного випадку та професійного
захворювання не суперечить вимогам
статті 22 Конституції України.

Згідно роз'яснень, що містяться у п.13
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» (зі змінами,
внесеними постановою Пленуму
Верховного Суду України від 25 травня
2001 року), відповідно до ст.237-1 КЗпП
України за наявності порушення прав
працівника у сфері трудових відносин,
зокрема, виконання робіт у небезпечних
для життя і здоров'я умовах, яке
призвело до його моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Дійсно відповідно до ст.9 Закону
України «Про охорону праці»
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності». Проте, у зв'язку з
вищевказаними змінами до норм
матеріального права Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України на час виникнення
спірних правовідносин не відповідає за
завдану моральну шкоду.

Таким чином, доводи апелянта, який
вважає, що не повинен нести
відповідальність, в даному випадку, так
як позивач є застрахованою за Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
особою та за спричинену йому моральну
шкоду не відповідає, не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки вони
суперечать вищенаведеним обставинам,
нормам матеріального та
процесуального права.

Оскільки на час звернення позивача
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» не передбачено
обов'язку Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України відшкодовувати
потерпілому моральну шкоду, то таку
шкоду позивачу, законні права якого
порушено, повинен відшкодовувати
роботодавець згідно з правилами ст.237-1
КЗпП України, на підставі якої суд
обґрунтовано і стягнув з відповідача
моральну шкоду в зазначеному розмірі, з
урахуванням ступені втрати
працездатності, моральних страждань,
розумності та справедливості.

Не можуть бути прийняті до уваги доводи
відповідача як такі, що протирічать
матеріалам справи та діючому
процесуальному та матеріальному
закону, - проте, що для вирішення
питання щодо наявності спричинення
позивачу моральної шкоди ушкодженням
здоров'я, необхідні медичні висновки,
оскільки наявність таких висновків не
є обов'язковим для суду при вирішенні
питання про відшкодування моральної
шкоди.

Посилання апелянта на те, що позивачем
не доведена вина підприємства в
заподіянні моральної шкоди позивачу, є
безпідставними, оскільки актом
розслідування хронічного професійного
захворювання встановлено, що
професійне захворювання виникло
внаслідок тривалої дії шкідливих
факторів виробничого середовиа на
організм працюючого, недосконалість
технології. Також зазначена посадова
особа, яка порушила законодавство про
охорону праці, гігієнічні регламенти і
нормативні акти /а.с. 10/.

Інші доводи відповідача, приведені в
апеляційній скарзі, не можуть бути
підставою для скасування рішення суду
та відмови у позові, оскільки вони
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці,
особистого тлумачення апелянтом норм
матеріального закону та критики рішень
Конституційного Суду України .

Суд першої інстанції розглянув справу
у відповідності із вимогами ст.ст.10, 11
ЦПК України про змагальність сторін та
диспозитивність цивільного
судочинства, в межах заявлених вимог та
на підставі наданих суду доказів.

Судом апеляційної інстанції не
встановлено порушень матеріального
або процесуального закону, які могли б
потягти за собою скасування рішення
суду.

Таким чином, апеляційний суд вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити,
а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Марганецький
гірничо-збагачувальний комбінат"
відхилити.

Рішення Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 10
вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: