УХВала

іМенем України

10 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого
Горелкіної Н.А.,

суддів:
Євграфової Є.П.,
Журавель В.І.,

Завгородньої
І.М.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання майна об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Волинської області
від 16 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_4 про визнання майна об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, посилаючись на те, що з 08
серпня 2004 року до 27 липня 2009 року
перебувала з відповідачем у шлюбі.
Рішенням Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 25 березня
2005 року за ОСОБА_4 визнано право
власності на цілий недобудований
житловий будинок АДРЕСА_1, готовність
якого складала 64 %.

У період шлюбу нею та відповідачем за
спільні кошти було придбано відповідні
будівельні матеріали та здійснено ряд
робіт із завершення будівництва
будинку, внаслідок чого зазначений
будинок істотно збільшився у своїй
вартості, оскільки ступінь його
готовності становить 98 %, а ринкова
вартість будинку, до якого входять
також побудовані сторонами гараж
готовністю 64 % та огорожа готовністю 100
%, становить 555 936 грн.

З огляду на наведене та з урахуванням
уточнень до позовної заяви позивач
просила (а. с. 120) визнати незавершений
будівництвом житловий будинок
(матеріалів, обладнання, які були
використані у процесі будівництва),
ступінь готовності якого складає 98 %, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
спільною сумісною власністю її та
відповідача.

Рішенням Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 02 квітня 2013
року позов задоволено.

Визнано, що недобудований житловий
будинок АДРЕСА_1 (матеріали, обладнання
тощо, які були використані у процесі
будівництва цього будинку), ступінь
будівельної готовності якого
становить 95 % (в тому числі: житлового
будинку - 98 %, гаража - 64 %, огорожі та
воріт з хвірткою - 100 %), належить на
праві спільної сумісної власності
ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Додатковим рішенням Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 17 квітня 2013 року вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Волинської
області від 16 вересня 2014 року рішення
та додаткове рішення суду першої
інстанції скасовані. Ухвалено нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3
просить рішення апеляційного суду
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Судом першої інстанції установлено, що
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі з 08
серпня 2004 року до 27 липня 2009 року.

У порядку спадкування на підставі
рішення Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 25 березня
2005 року ОСОБА_4 належить на праві
власності цілий недобудований
житловий будинок АДРЕСА_1. Як
встановлено зазначеним судовим
рішенням, готовність вищевказаного
недобудованого житлового будинку
складала 64 % згідно з довідкою
Волинського обласного бюро технічної
інвентаризації від 25 лютого 2005 року.

Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи від 22
січня 2013 року № О-289 ступінь
будівельної готовності будинку
становить 95 % (в тому числі: житлового
будинку - 98 %, гаража - 64 %, огорожі та
воріт із хвірткою - 100 %); ринкова
вартість будинку становить 555 936 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив із
того, що відповідач не довів, що спірний
будинок збільшився у своїй вартості у
період до чи після шлюбу з позивачем та
дійшов висновку, що будинок є спільною
сумісною власністю подружжя.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та відмовляючи в
позові з огляду на те, що будинок не
може бути об'єктом спільної сумісної
власності подружжя, оскільки набутий у
порядку спадкування, а позивачем не
надано належних та допустимих доказів
про те, станом на який час ступінь
будівельної готовності спірного
будинку став становити 95 %, і що саме
такий процент готовності існував на
момент розірвання шлюбу між сторонами
27 липня 2009 року, інформації, що
викладена у висновку судової
будівельно-технічної експертизи від 22
січня 2013 року № О-289, в повному обсязі не
врахував, не звернув уваги на те, що
експертом визначено рік побудови
спірного будинку та огорожі - 2009 рік, а
гаража - 2007 рік, середньозважений
фізичний знос будівель визначено на
рівні 5 %.

Отже, ухвалюючи рішення про
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив із того, що
відповідач не довів, що спірний будинок
збільшився у своїй вартості у період до
чи після шлюбу з позивачем та дійшов
правильного висновку, що будинок є
спільною сумісною власністю подружжя.

Оскільки порушення апеляційним судом
норм процесуального та матеріального
права призвели до неправильного
вирішення спору, рішення останнього
підлягає скасуванню із залишенням в
силі помилково скасованих рішення та
додаткового рішення суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Волинської
області від 16 вересня 2014 року
скасувати, рішення Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 02 квітня 2013 року та
додаткове рішенням Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 17 квітня 2013 року
залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді:
Є.П. Євграфова

В.І.
Журавель

І.М.
Завгородня

Ю.Г.
Іваненко