У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Мартинюка В.І.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа -
ОСОБА_6, про тлумачення заповіту, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Миколаївської
області від 21 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом. Зазначала, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 склав на її
ім'я заповіт, в якому на випадок смерті
зробив розпорядження, згідно якого
заповів їй житловий будинок з
господарськими та побутовими
спорудами і будівлями, розташований по
АДРЕСА_1. Однак, відповідно до свідоцтва
про право власності на житло від 25
квітня 1996 року, ОСОБА_7 належала на
праві спільної часткової власності
лише ј частина квартири АДРЕСА_1.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер. У
березні 2003 року вона звернулася до
П'ятої Миколаївської Державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини за заповітом, але їй
у видачі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом відмовлено із-за
відсутності у неї оригіналів
правоустановчих документів на будинок
АДРЕСА_1. Крім цього, у заповіті та
правовстановлюючих документах
виявлені розбіжності в адресі
спадкового майна, у написанні прізвища
померлого у свідоцтві про смерть та у
складеному ним заповіті. Посилаючись
на наведене, просила задовольнити
позов.

Рішенням Корабельного районного суду
м. Миколаєва від 7 травня 2014 року позов
задоволено частково. Розтлумачено
зміст заповіту ОСОБА_7, посвідчений
ІНФОРМАЦІЯ_1 року приватним нотаріусом
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_9, зареєстрований у
реєстрі за № 1740, зазначивши, що ОСОБА_7
на випадок його смерті зроблено
розпорядження на належні йому 3/8
частини квартири АДРЕСА_1. Вирішено
питання про стягнення судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 21 липня 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано і ухвалено нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

ОСОБА_3 звернулася до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із касаційною скаргою, в якій
просить оскаржуване рішення
апеляційного суду скасувати,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

З матеріалів справи вбачається та не
оспорюється сторонами, що на момент
складання заповіту від ІНФОРМАЦІЯ_1
року спадкодавцю ОСОБА_7 належала
частина квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до змісту заповіту від
ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавець заповідав
позивачу належний йому житловий
будинок з господарськими та побутовими
спорудами і будівлями, що знаходиться у
АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер.

Звертаючись до суду з позовом позивач
посилалась на те, що вживання терміну
«будинок НОМЕР_1» для позначення номеру
будинку і квартири в ньому є поширеним
серед мешканців АДРЕСА_1. При цьому
перші цифри у сполученні НОМЕР_1
використовуються для позначення
номера будинку, а друга -квартири в
ньому. Саме таким чином знаходження
спадкового майна, яке залишилось після
смерті ОСОБА_7, вказала відповідач і у
заяві про прийняття спадщини, яку
подала до нотаріальної контори.

Виходячи з наведених обставин, а також
того, що іншого нерухомого майна на
праві власності на час складання
заповіту, в т. ч. будинку по АДРЕСА_1
ОСОБА_7 не мав, суд першої інстанції
дійшов висновку, що справжньою волею
спадкодавця був намір заповісти
позивачу саме квартири АДРЕСА_1 у
належній йому частці у цій квартирі
розміром 3/8.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову у задоволенні позову, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що районний суд не звернув уваги на
зміст заповіту та норми матеріального
права, якими врегульовані спірні
правовідносини, і своїм рішенням
фактично змінив волю спадкодавця,
викладену у заповіті.

Проте повністю погодитися з таким
висновком апеляційного суду не можна.

Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є
особисте розпорядження фізичної особи
на випадок своєї смерті, тобто заповіт
є одностороннім правочином.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 213 ЦК
України зміст правочину може бути
витлумачений стороною (сторонами). На
вимогу однієї або обох сторін суд може
постановити рішення про тлумачення
змісту правочину.

Виходячи із положень ч. 2 ст. 1256 ЦК
України, суд розглядає справу про
тлумачення заповіту за наявності таких
умов: 1) зміст заповіту містить
суперечності, неточності, що
ускладнюють розуміння останньої волі
заповідача; 2) наявність спору між
спадкоємцями щодо тлумачення заповіту.
При цьому тлумачення заповіту
здійснюється судом відповідно до
статті 213 цього Кодексу.

Ускладнення розуміння відтвореної в
заповіті справжньої волі заповідача
щодо долі спадщини може бути зумовлене,
перш за все, неоднаковим використанням
у ньому слів, понять та термінів, які є
загальноприйнятими у сфері речових,
зобов'язальних та інших відносин.
Об'єктом тлумачення є зміст заповіту.
При цьому зміст заповіту складає
сукупність розпоряджень, що в ньому
містяться. Мета тлумачення змісту
заповіту полягає у з'ясуванні
справжньої волі заповідача.

Правила, за якими має здійснюватися
тлумачення правочину, закріплені у
частинах 3, 4 ст. 213 ЦК України. При
тлумаченні змісту правочину береться
до уваги однакове для всього змісту
правочину значення слів і понять, а
також загальноприйняте у відповідній
сфері відносин значення термінів. Якщо
буквальне значення слів і понять, а
також загальноприйняте у відповідній
сфері відносин значення термінів не
дає можливості з'ясувати зміст окремих
частин правочину, останній
встановлюється порівнянням
відповідної частини правочину зі
змістом інших його частин, усім його
змістом, намірами сторін.

Встановлений статтею 213 ЦК України
перелік обставин, які мають значення
для тлумачення заповіту, не є
вичерпним.

Вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції у порушення статей 213, 214, 303, 316
ЦПК України на зазначене уваги не
звернув, не врахував, що при складанні
заповіту ОСОБА_7 своїм місцем
проживання вказував АДРЕСА_1, хоча
місцем його проживання була квартира
АДРЕСА_1, право на частину якої належало
йому на праві власності, що може
свідчити про розпорядження ним на
випадок своєї смерті шляхом вчинення
заповіту саме цим майном.

Допущені судом апеляційної інстанції
порушення норм процесуального права
(ст. ст. 10, 60, 179, 303 ЦПК України)
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, тому
рішення апеляційного суду не може
вважатись законним та обґрунтованим, у
зв'язку з чим підлягає скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
цього суду.

При новому розгляді справи, у випадку,
коли суд дійде висновку про наявність
підстав для тлумачення заповіту у
частині майна, розпорядження яким
ОСОБА_7 зробив на випадок смерті,
необхідно врахувати, що заповітом
визначається порядок спадкування та
майно, яке має бути успадковане за ним.
Належність цього майна померлому
(розмір частки в ньому) має визначатись
на час відкриття спадщини, а не
посвідчення заповіту, крім випадків,
коли заповіт підлягає тлумаченню і
щодо майна чи частки в ньому, яким мав
намір розпорядитися спадкодавець
шляхом вчинення заповіту, у разі, якщо
заповітом охоплювалося не все майно
(частка у конкретному майні), належне
останньому.

Згідно заповіту ОСОБА_7 заповідав
позивачу будинок по АДРЕСА_1, тобто весь
об'єкт (частку, що належить йому в ньому)
повністю.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 21 липня 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:Т.Л.
Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова
М.І. Наумчук