Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська у складі:
судді Мовчан Д.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом Ленінської
районної у місті Дніпропетровську ради
до ОСОБА_1 про звільнення самовільно
зайнятої земельної ділянки, -
Позивач, звернувся до суду з вказаним
позовом до ОСОБА_1 про звільнення
самовільно зайнятої земельної
В обґрунтування позовних вимог позивач
вказав, що 21.11.2012 року Ленінською
районною у місті Дніпропетровську
радою проведено перевірку дотримання
вимог земельного законодавства групою
по самоврядному контролю за
використанням та охороною земель
внаслідок чого було встановлено
порушення норм законодавства і
складено акт на ОСОБА_1 (далі -
Відповідач) від 21.11.2012 року за № 2/11,
згідно до якого останній встановив
торгівельний кіоск на земельній
ділянці в районі АДРЕСА_1 площею
приблизно 10 кв.м. без документів, які
підтверджували б право користування
земельною ділянкою. Відповідачу було
запропоновано добровільно усунути
порушення та звільнити вищевказану
земельну ділянку. При здійснені
повторної перевірки було встановлено,
що порушення не усунуто. 19.03.2013 року
відповідачу було направлено
попередження про необхідність
звільнити самовільну зайняту земельну
ділянку та привести її до стану, не
гіршому порівняно з тим, у якому вона
була. Але до цього часу ніяких заходів
щодо усунення порушення вимог
земельного законодавства відповідачем
не здійснено. Отже, через відсутність
відведення земельної ділянки для
встановлення торгівельного кіоску, дії
відповідача відповідно до ст. 376 ЦК
України вважаються самочинним
будівництвом, а тому самовільно
зайнята земельна ділянка відповідно до
ст. 212 ЦК України має бути повернена
власникам землі або землекористувачам.
У зв'язку з чим, позивач змушений
звернутися до суду та просити суд
зобов'язати відповідача ОСОБА_1
повернути самовільно зайняту земельну
ділянку по АДРЕСА_1, шляхом знесення
встановленої споруди (кіоску) та
привести її у придатний для виконання
Представник позивача в судове
засідання не з'явився, надав суду заяву
в якій просить слухати справу у їх
відсутність, позов задовольнити, проти
заочного розгляду справи не
Відповідач у судове засідання не
з'явився, про день та час розгляду
справи повідомлявся належним чином,
заяв чи клопотань від нього до суду не
У відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України
у разі неявки в судове засідання
відповідача, який належним чином був
повідомлений і від якого не надійшло
повідомлення про причини неявки або
якщо зазначені ним причини визнанні
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи. Зі згоди
позивача суд ухвалює рішення про
заочну форму розгляду справи, що
відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Суд, з'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, вважає за
можливе ухвалити судове рішення про
задоволення позовних вимог виходячи з
наступного.

Так, судом встановлені наступні
обставини та визначені відповідно до
них правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, за
результатами перевірки дотримання
вимог земельного законодавства групою
по самоврядному контролю за
використанням та охороною земель були
складені акти № 2/11 від 21.11.2012 року та №
10 від 19.03.2013 року, в яких зазначалось, що
відповідач самовільно використовує
земельну ділянку під торгівельний
павільйон(а.с. 5-6).

Як вбачається із матеріалів справи, за
наявною в Департаменті корпоративних
прав та правового забезпечення
Дніпропетровської міської ради
інформацією станом на 14.08.2013 року, за
адресою: АДРЕСА_1 договорів оренди
землі, укладених між Дніпропетровською
міською радою та ОСОБА_1 не
зареєстровано (а.с. 7).

Також судом встановлено, що 19.03.2013 року
відповідачу було направлено
попередження про необхідність
звільнити самовільну зайняту земельну
ділянку та привести її до стану, не
гіршому порівняно з тим, у якому вона
була, але до цього часу ніяких заходів
щодо усунення порушення вимог
земельного законодавства відповідачем
не здійснено (а.с.6).

Із матеріалів справи вбачається, що
такий торгівельний павільйон уявляє
собою металевий кіоск та в розумінні
статті 28 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
є тимчасовою спорудою торгівельного,
побутового, соціально-культурного чи
іншого призначення для здійснення
підприємницької діяльності.

Задовольняючи позов суд виходив з
наступного.

За змістом частини першої статті 13
Конституції України земля є об'єктом
права власності українського народу,
від імені якого це право здійснюють
органи державної влади і органи
місцевого самоврядування в межах,
визначених Конституцією, іншими
законодавчими актами України. Зокрема,
відповідно до ст.ст. 12, 83 Земельного
кодексу України, суб'єктами права
державної власності на землю в межах їх
території є міські, селищні і сільські
ради.

Відповідно до статті 2 Земельного
кодексу України до земельних відносин
належать відносини щодо володіння,
користування і розпорядження землею.

Статтею 123 Земельного кодексу України
визначено порядок надання земельних
ділянок державної або комунальної
власності у користування та, зокрема,
встановлено, що надання земельних
ділянок державної або комунальної
власності у користування здійснюється
на підставі рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування.

Передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі відповідного рішення органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування шляхом укладення
договору оренди землі (стаття 124
вказаного Кодексу). Способом
волевиявлення ради, яка здійснює право
власності від імені відповідної
територіальної громади, щодо
регулювання земельних відносин є
прийняття рішення сесії.

За приписами статей 125, 126 Земельного
кодексу України, право на оренду
земельної ділянки виникає після
укладення договору оренди і його
державної реєстрації. Приступати до
використання земельної ділянки до
встановлення її меж у натурі (на
місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється. Право
власності та право постійного
користування на земельну ділянку
посвідчується державними актами, а
право оренди землі оформляється
договором, який реєструється
відповідно до закону.

Відповідно до ст. 124 ЗК України передача
в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки.

Статтею 125 Земельного кодексу України
встановлено, що право власності та
право постійного користування на
земельну ділянку виникає після
одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує
право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, та
його державної реєстрації. Право на
оренду земельної ділянки виникає після
укладення договору оренди і його
державної реєстрації. Приступати до
використання земельної ділянки до
встановлення її меж у натурі (на
місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.

Згідно із ст.1 Закону України від 19.06.2003
року № 963-IV "Про державний контроль за
використанням та охороною земель",
самовільне зайняття земельної ділянки
- будь-які дії, які свідчать про
фактичне використання земельної
ділянки за відсутності відповідного
рішення органу виконавчої влади чи
органу місцевого самоврядування про її
передачу у власність або надання у
користування (оренду) або за
відсутності вчиненого правочину щодо
такої земельної ділянки, за винятком
дій, які відповідно до закону є
правомірними.

Згідно ст.212 Земельного кодексу України
самовільно зайняті земельні ділянки
підлягають поверненню власникам або
землекористувачам без відшкодування
затрат, понесених за час незаконного
користування ними. Приведення
земельних ділянок у придатний для
використання стан, включаючи знесення
будинків, будівель і споруд,
здійснюється за рахунок громадян або
юридичних осіб, які самовільно зайняли
земельні ділянки. Повернення
самовільно зайнятих ділянок
провадиться за рішенням суду.

Законом України "Про державний
контроль за використанням та охороною
земель" визначені правові, економічні
та соціальні основи організації
здійснення державного контролю за
використанням та охороною земель, та
передбачено, що цей Закон спрямований
на забезпечення раціонального
використання і відтворення природних
ресурсів та охорону довкілля
(преамбула Закону).

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
державний контроль за використанням та
охороною земель", у якій міститься
визначення термінів, самовільне
зайняття земельної ділянки - будь-які
дії, які свідчать про фактичне
використання земельної ділянки за
відсутності відповідного рішення
органу виконавчої влади чи органу
місцевого самоврядування про її
передачу у власність або надання у
користування (оренду) або за
відсутності вчиненого правочину щодо
такої земельної ділянки, за винятком
дій, які відповідно до закону є
правомірними.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з
відповідача слід стягнути на користь
позивача судові витрати, що були ним
понесені, пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного тап керуючись
ст.ст. 125, 126, 212 ЗК України, ст.ст. 376 ЦК
України, ст. 1 Закону України "Про
державний контроль за використанням та
охороною земель" ст. ст. 10, 60, 88, 212, 213-215
ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Ленінської районної у
місті Дніпропетровську ради до ОСОБА_1
про звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки - задовольнити.

2. Зобов'язати ОСОБА_1, і.п.н. НОМЕР_1
повернути самовільно зайняту земельну
ділянку на користь міської
територіальної громади шляхом
знесення встановленої споруди
(торговельного кіоску) за власний
рахунок в районі АДРЕСА_1.

3. Зобов'язати ОСОБА_1, і.п.н. НОМЕР_1
привести земельну ділянку в районі
АДРЕСА_1 у придатний для використання
стан за власний рахунок.

4. Стягнути з ОСОБА_1, і.п.н. НОМЕР_1 на
користь Ленінської районної у місті
Дніпропетровську ради судовий збір у
розмірі 114 (сто чотирнадцять) грн. 70 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом 10-ти днів з дня отримання його
копії.

Позивач має право оскаржувати заочне
рішення до Апеляційного суду
Дніпропетровської області, шляхом
подачі в 10-ти денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги через Ленінський районний суд
м. Дніпропетровська.

Суддя:
Мовчан Д.В.