РІШЕН Н Я

Іменем України

14 січня 2014 р. Центральний районний
суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.,

при секретарі - Аслановій Е.Е.,

за участі представника позивача
ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 ,
треті особи ОСОБА_4 , приватний
нотаріус ОСОБА_5 про витребування
безпідставно набутих коштів, -

В С Т А
Н О В И В:

В жовтні 2013 року позивач звернулася
до суду із вимогами про стягнення з
ОСОБА_2 231 710 грн. (еквівалент за курсом
НБУ 29 000 доларів США) коштів,
безпідставно отриманих останньою за
продаж належної їй квартири.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги,
просив про їх задоволення. В
обґрунтування позову посилався на те,
що фактично договір-купівлі продажу
був укладений між відповідачкою та
третьою особою ОСОБА_4, яка і набула
права власності на нерухоме майно. В
той же час саме позивачка передавала
свої власні кошти за придбання
квартири і вважала, що в договорі
купівлі-продажу саме вона зазначена
покупцем і стала власником. Про
порушення своїх прав дізналася лише у
вересні 2011 року, після чого
неодноразово зверталася до ОСОБА_2, з
вимогою повернути безпідставно
отримані кошти.

В судовому засіданні відповідачка
позовні вимоги не визнала, посилаючись
на отримання цих коштів в рахунок
вартості квартири, укладення договору
купівлі-продажу цієї квартири належним
чином в присутності нотаріуса ,
позивачка та третьої особи. Вона
вважала, що договір оформлюється на
третю особу, оскільки вона є донькою
ОСОБА_3, отже у неї і не виникало
сумнівів щодо реального наміру сторін.

Суд, вислухавши учасників процесу,
вивчивши надані докази, вважає, що
позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

19 червня 2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2
було укладено нотаріально посвідчений
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, відповідно до якого ОСОБА_2
передала у власність ОСОБА_4 зазначену
квартиру, вартістю 3658 грн.

Оспорюваний договір був підписаний
сторонами в присутності нотаріуса,
позивача, відповідача та покупця
квартири ОСОБА_4

В матеріалах справи наявна розписка
від 19 червня 2006 року, згідно якої ОСОБА_2
отримала від ОСОБА_3. 146450 грн., що
відповідає 29 000 доларів США за курсом
НБУ. Зазначену грошову суму ОСОБА_2
отримала за продаж квартири АДРЕСА_1

Як стверджує позивач , вона вважала, що
вказана квартира належить на праві
власності їй в цілому, оскільки
фактично житло придбавалося для неї
для власного проживання за її кошти від
продажу частини домоволодіння по
АДРЕСА_2, яку вона продала в лютому 2006
року і з того часу підшукувала собі
нову квартиру.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 04 березня 2013 року, яке
залишено в силі ухвалою від 14.05.2013 року
апеляційного суду Миколаївської
області, у задоволенні позову ОСОБА_3
до ОСОБА_4 , треті особи - ОСОБА_2,
приватний нотаріус ОСОБА_5 про
визнання договору купівлі-продажу
частково недійсним, визнання права
власності -відмовлено. Зазначеними
рішеннями встановлено, що наявність
розписки про передачу продавцю
квартири 29 000 доларів США в рахунок
повної оплати вартості квартири саме
від ОСОБА_3, не свідчить про недійсність
договору і не вказує на існування між
сторонами інших договірних відносин,
посилання ОСОБА_3, на цю розписку не є
беззаперечними, оскільки вказана в
розписці сума не відповідає ціні
придбаної квартири та не підтверджує
належність цих коштів саме позивачці.

Доводи позивачки, що саме вона була
покупцем за вищевказаним договором
необгрунтовані і спростовуються
змістом самого договру
купівлі-продажу.

У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених особами вимог і на підставі
представлених сторонами доказів.

Ст. ст. 10, 60 ЦПК України визначають, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини справи, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
або заперечень..

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ , у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно ст.1212 ЦК України особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ст.1213 ЦК України набувач
зобов'язаний повернути потерпілому
безпідставно набуте майно. У разі
неможливості повернути в натурі
потерпілому безпідставно набуте майно
відшкодовується його вартість, яка
визначається на момент розгляду судом
справи про повернення майна.

Стаття 1212 ЦК України дає визначення
поняття безпідставного набуття,
збереження майна (безпідставного
збагачення) і встановлює умови його
виникнення. Зобов'язання з
безпідставного придбання майна
виникають за наявності трьох умов:
по-перше, щоб мало місце набуття або
зберігання майна; по-друге, щоб набуття
або зберігання здійснено за рахунок
іншої особи; по-третє, щоб були відсутні
правові підстави для набуття або
зберігання майна.

Позивачка не була учасником договору
купівлі-продажу квартири і не
перебуває з продавцем квартири в
зобов'язальних правовідносинах, не
надала суду достеменних доказів того,
що передані нею кошти в рахунок
придбання квартири належали їй
особисто та були її власністю..

За такого, суд не може прийняти до уваги
посилання позивача про необхідність
застосування до спірних правовідносин
положень ст. 1212-1214ЦК України, оскільки
таке є наслідком невірного тлумачення
норм права.

Підставою набуття ОСОБА_2 коштів є
оплата за продане нерухоме майно ,
позивачка не була учасником договору
купівлі-продажу квартири і не
перебуває з продавцем квартири в
зобов'язальних правовідносинах, не
надала суду достеменних доказів того,
що передані нею кошти в рахунок
придбання квартири належали їй
особисто та були її власністю.

Отже , підставою набуття коштів ОСОБА_2
як продавцем квартири в якості оплати
відчужуваного майна є договір
купівлі-продажу. Невірне його
оформлення, як-то зазначає позивачка,
не дає підстав для повернення коштів
на підставі ст. 1212 ЦК України, яка не
поширюється на спірні правовідносини.

З огляду на встановлені судом
обставини справи, у задоволенні
позовау слід відмовити за
недоведеністю та безпідставністю.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.14, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 ,
треті особи ОСОБА_4 , приватний
нотаріус ОСОБА_5 про витребування
безпідставно набутих коштів -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через
Центральний районний суд м. Миколаєва
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
Гуденко О.А.