Ухвала іменем україни 03 грудня 2014
рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючогоСитнік О.М. суддів:
Леванчука А.О., Маляренка А.В., Писаної
Т.О., Юровської Г.В., розглянувши у
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
спричиненої залиттям квартири, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 22 квітня
2014 року та рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 17 червня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, спричиненої залиттям
квартири, посилаючись на те, що
протягом двох років відповідач ОСОБА_5
неодноразово підтопляла його квартиру,
про що 19 серпня 2013 року та 15 листопада
2013 року майстрами ЖС-1 було складено
акти. Також внаслідок дій відповідача
позивачу була спричинена моральна
шкода, оскільки в квартирі позивача
була пошкоджена електрична проводка,
позивач був хворим, дотримувався
постільного режиму, члени його сім'ї
(онуки) не могли вчитися, виконувати
домашнє завдання. Позивач, уточнивши
позовні вимоги, просив суд стягнути з
відповідача на свою користь
матеріальну шкоду в розмірі 5 365 грн 20
коп.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 22 квітня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного
суду Дніпропетровської області від 17
червня 2014 року рішення суду першої
інстанції змінено в частині
обґрунтування, в решті рішення суду
залишено без змін.

У касаційній скарзі
ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів
першої та апеляційної інстанцій,
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити, обґрунтовуючи свої
вимоги порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обгрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам
закону судові рішення не відповідають.

Відмовляючи в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив із того, що позивачем
не доведено, що шкоду, яку йому було
спричинено внаслідок залиття, завдано
неправомірним діями відповідача.

Апеляційний суд,
змінивши рішення суду першої інстанції
в частині обґрунтування відмови в
задоволенні позову, виходив з того, що
відповідач не є власником квартири, з
якої, на думку позивача, сталося
затоплення, докази на підтвердження
того, що затоплення сталося саме з вини
відповідача, в матеріалах справи
відсутні.

Проте з такими
висновками судів не можна погодитися з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до свідоцтво про право
власності на житло від 27 січня 2000 року
ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1
(а. с. 80).

Позивач звернувся до суду з позовом про
відшкодування шкоди, яка була завдана
йому внаслідок залиття його квартири,
яке відповідно до висновку спеціаліста
від 18 квітня 2014 року відбулося
внаслідок проникнення води через
перекриття з квартири АДРЕСА_2, що
розташована вище (а. с. 85).

Згідно з витягом з державного реєстру
правочинів та витягу про державну
реєстрацію прав власником квартири
АДРЕСА_2, на підставі договору
дарування від 10 грудня 2010 року є ОСОБА_6
(а. с. 62, 63).

Суд першої інстанції на зазначене
уваги не звернув, у порушення положень
ст. 33 ЦПК України не перевірив, хто є
належним відповідачем у справі.

Згідно і з ст. 33 ЦПК суд за клопотанням
позивача, не припиняючи розгляду
справи, замінює первісного відповідача
належним відповідачем, якщо позов
пред'явлено не до тієї особи, яка має
відповідати за позовом, або залучає до
участі у справі іншу особу як
співвідповідача.

В порушення ч. 4 ст. 10
ЦПК України суд першої інстанції не
сприяв повному та всебічному
з'ясуванню обставин справи, не
роз'яснив належним чином позивачу його
прав, зокрема щодо заміни неналежного
відповідача та можливості залучення до
участі у справі ОСОБА_6 як
співвідповідача та не вирішив цього
питання в порядку, передбаченому ст. ст.
32, 33 ЦПК України, не попередив про
наслідки вчинення або не вчинення цих
процесуальних дій, не сприяв
здійсненню його прав.

Судом першої інстанції
в свою чергу не з'ясовано, чи є
відповідач у справі належним, чи не має
бути залучено до участі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 11
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних і юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 303
ЦПК України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 307 ЦПК
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право: постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін; скасувати
рішення суду першої інстанції і
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог; змінити рішення; постановити
ухвалу про скасування рішення суду
першої інстанції і закриття
провадження у справі або залишення
заяви без розгляду.

Із роз'яснень,
викладених у п. 19 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку» № 12 від 24 жовтня
2008 року, за наявності підстав,
передбачених статтею 309 ЦПК,
апеляційний суд скасовує рішення суду
першої інстанції та ухвалює нове
рішення або змінює його й не має права
передавати із цих підстав справу на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Разом з тим
апеляційний суд у порушення норм
процесуального права змінив рішення
суду першої інстанції в частині
обґрунтування, не зазначивши при цьому,
що саме вирішив суд.

З наведеного
вбачається, що суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли своїх
висновків з порушенням норм
процесуального права, які не можуть
бути усунені апеляційним судом в
апеляційному проваджені, в частині
залучення іншого відповідача.

Оскільки заміна
неналежного відповідача або залучення
іншої особи в якості співвідповідача
передбачає розгляд справи спочатку на
стадії розгляду справи судом першої
інстанції, виходячи з того, що на стадії
апеляційного розгляду справи правила
щодо заміни відповідача або залучення
співвідповідача не можуть бути
застосовані, то оскаржуване рішення
апеляційного суду та рішення суду
першої інстанції згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК
України підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336,
338, 345 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 22 квітня
2014 року та рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 17 червня
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік Судді:
А.О. Леванчук А.В. Маляренко Т.О. Писана
Г.В. Юровська