АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 -1562 /2014р.
Головуючий у І інстанції Голік
Доповідач Котула Л.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

04 лютого 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - судді Котули Л.Г.

Суддів: Шкоріної О.І. ,Слюсар Т.А.

При секретарі Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну
скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 10 жовтня 2013 року в
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 10 жовтня 2013 року позов
ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (ідентифікаційний
код НОМЕР_1, 01001, АДРЕСА_1 ) на користь
ОСОБА_4 (02140, АДРЕСА_2) кошти у сумі 433 220, 60
грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (ідентифікаційний
код НОМЕР_1, 01001, АДРЕСА_1 ) на користь
ОСОБА_4 (02140, АДРЕСА_2) судовий збір у
розмірі 3 441, 00 грн.

У апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1 ОСОБА_5 просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволені позову
ОСОБА_4, оскільки судом порушені норми
матеріального та процесуального права.

ОСОБА_4 належним чином повідомлений
про час та місце судового розгляду у
судове засідання не з'явився і причину
неявки суду не повідомив, а тому
колегія суддів вважала можливим
розглянути справу у його відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника ОСОБА_1, ОСОБА_5, який
підтримав апеляційну скаргу та просив
її задовольнити, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги , колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Відповідно ч.1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

В силу ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк
повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред'явлення позикодавцем
вимоги про це, якщо інше не встановлено
договором.

Позика, надана за договором
безпроцентної позики, може бути
повернена позичальником достроково,
якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Положенням ст. 1050 ЦК України якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу. Якщо позичальник
своєчасно не повернув речі, визначені
родовими ознаками, він зобов'язаний
сплатити неустойку відповідно до
статей 549-552 цього Кодексу, яка
нараховується від дня, коли речі мали
бути повернуті, до дня їх фактичного
повернення позикодавцеві, незалежно
від сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено , що 18.12.2011 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір
позики, що підтверджується розпискою
ОСОБА_1.( а.с.5)

Згідно з умовами договору ОСОБА_1
надано в борг грошові кошти в сумі 55
000, 00 доларів США, які він зобов'язувався
повернути на письмову чи усну вимогу
протягом місяця з моменту отримання
вимоги (а.с. 5).

Позивач неодноразово звертався до
відповідача з вимогою про повернення
боргу про що свідчать відповіді
відповідача від 15.05.2012 року та 01.10.2012
року, в яких він просив надати
інформацію про відкритий
розрахунковий або картковий рахунок та
надіслання реквізитів на його адресу
для повернення грошових коштів
відповідно до розписки від 18.12.2011 року
(а.с. 6-7).

Відповідно ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

25.02.2013 року ОСОБА_4 знову звернувся з
вимогою до ОСОБА_1 про повернення йому
боргу в розмірі 55 000, 00 доларів США та
вказав рахунок в національній валюті
гривні (а.с.8).

Проте грошові кошти відповідач почав
повертати лише під час розгляду
справу у суді першої інстанції.

За час розгляду справи згідно наданих
відповідачем платіжних доручень було
частково сплачено заборгованість за
договором позики в сумі 6 394,40 грн.
(а.с.24-29).

Задовольняючи позовні вимоги
частково, суд правильно виходив з того,
що відповідач порушив умови договору
позики і в установлений строк не
повернув позивачу грошові кошти, а тому
обґрунтовано стягнув з відповідача на
користь позивача неповернуту позику в
сумі 433 220 , 60 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що судом неповно з'ясовані обставини
справи, зокрема, сума отриманої позики
та не допитані свідки , які могли б
підтвердити , що відповідач отримав
меншу суму , ніж зазначена у розписці ,
не заслуговують на увагу , оскільки ч.2
ст. 1051 ЦК України передбачено , якщо
договір позики має бути укладений у
письмовій формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновку
суду та не свідчать про порушення
судом вимог матеріального та
процесуального права , що призвело до
неправильного вирішення спору

За таких обставин , колегія суддів, не
вбачає підстав до задоволення
апеляційної скарги та скасування
рішення суду.

Керуючись ст. 303,304,307,308,315 ЦК України ,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_1 ОСОБА_5 відхилити, а рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 10 жовтня 2013 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів шляхом подання
до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: