провадження: 22-ц/796/1777/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Гринковська
Н.Ю.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді
Шкоріної О.І.,

суддів: Стрижеуса
А.М., Антоненко Н.О.,

при секретарі:
Лужецькій І.С.

за участю: представника відповідача -
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавський області поданою його
представником Пуніною Людмилою
Василівною на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 30 жовтня 2013
року у справі за позовом Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавський області до товариства з
обмеженою відповідальністю «Видавнича
група «Нова інформація», ОСОБА_5 про
захист ділової репутації та
спростування поширеної інформації,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 30 жовтня 2013 року у
задоволенні позову Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавський області до товариства з
обмеженою відповідальністю «Видавнича
група «Нова інформація», ОСОБА_5 про
захист ділової репутації та
спростування поширеної інформації -
відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Полтавський області
подало через свого представника Пуніну
Л.В. апеляційну скаргу, в якій просять
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позов, посилаючись на
порушення судом норм матеріального
права, а окремі висновки суду на думку
апелянта не відповідають обставинам
справи.

В судове засідання представник
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавський області не з'явився, про
день та час розгляду справи
повідомлений у встановленому законом
порядку, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення ( а.с.79), у зв'язку з чим
колегія суддів вважає можливим
розглянути справу у його відсутність.

В судовому засіданні представник
відповідачів проти задоволення
апеляційної скарги заперечував і
просив рішення як законне і
обґрунтоване залишити без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених у суді першої інстанції
вимог, колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
на шпальтах газети «Газета
по-українські» за ІНФОРМАЦІЯ_1 в НОМЕР_1
опубліковане інтерв'ю ОСОБА_5 із ОСОБА_6
під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_2», в якому
ОСОБА_6 висловлював свої думки з
приводу резонансних кримінальних
правопорушень, що мали місце в області.
Публікація викладена у формі запитань
автора (ОСОБА_5) та наданих відповідей
ОСОБА_6 у прямій мові.

Звертаючись до суду, позивач просив
визнати поширену відповідачами
інформацію про працівників органів
внутрішніх справ Полтавської області в
публікації під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» в
газеті «Газета по-українські» в НОМЕР_1
від ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що не відповідає
дійсності та шкодить діловій репутації
органів внутрішніх справ в Полтавській
області і наносить шкоду її інтересам.
Такі свої вимоги обґрунтовував тим, що
вирази, які містяться в публікації, а
саме : « у справі Звенигородського є
підстави вважати, що його вбили двоє
міліціонерів і «повісили» злочин на
16-річну ОСОБА_7»; «у 2007 році під
Кобеляками загадково загинули троє
дівчат. Міліціонери їх убили. Компанія
п'яних міліціонерів почала чіплятися
до дівчат. Ті їм відмовили. За це вони
зґвалтували їх і вбили»; « міліціонери
«тягнуть гроші» з ОСОБА_8, якого
звинувачують у замовному вбивстві»;
«Деякі правоохоронці відмовляються
ділитися хабарами»; «Багато людей
просять захисту від міліціонерів» є
неправдивими та такими, що завдають
суттєвої шкоди діловій репутації
Управління.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що правові підстави для
задоволення позову відсутні, оскільки
в публікації під заголовком
«ІНФОРМАЦІЯ_2» в газеті «Газета
по-українські» за ІНФОРМАЦІЯ_1
висловлені суб'єктивні думки
респондента на запитання інтерв'юєра
щодо подій, які в свою чергу, є
оціночними судженнями опитаного
респондента, і не можуть бути предметом
розгляду в світлі захисту честі та
ділової репутації.

Такий висновок суду є правильним,
відповідає встановленим судом
обставинам та нормам матеріального
права.

Відповідно до ст.94 ЦК України юридична
особа має право на недоторканість її
ділової репутації, на таємницю
кореспонденції, на інформацію та інші
особисті немайнові права, які можуть їй
належати. Особисті немайнові права
юридичної особи захищаються
відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Отже, юридична особа, особисті
немайнові права якої порушено
внаслідок поширення про неї
недостовірної інформації, має право на
відповідь, а також на спростування цієї
інформації.

У п.19 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи» № 1 від 27
лютого 2009 року роз'яснено, що вирішуючи
питання про визнання поширеної
інформації недостовірною, суди повинні
визначити характер такої інформації та
з'ясувати, чи є вона фактичним
твердженням, чи оціночним судженням.

Визначаючи характер інформації, яка
міститься в публікації в газеті
«Газета по-українські» і яку просить
спростувати позивач, суд першої
інстанції врахувавши положення Закону
України «Про інформацію», яким
визначені поняття інформації,
оціночних суджень, правильного дійшов
висновку, що суб'єктивні думки
респондента є оціночними судженнями,
які не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що висловлювання в публікації є
фактичними твердженнями автора,
оскільки містять інформацію про ті чи
інші події, не заслуговують на увагу. У
перелічених позивачем висловах, які на
його думку порушують ділову репутацію,
відсутня інформація, що стосується
певної фізичної чи юридичної особи,
зокрема Управління Міністерства
внутрішніх справ України в Полтавський
області.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду і не
впливають на їх правильність, не
містять у собі посилань на порушення
судом норм матеріального права, а
доводи про неповне з'ясування обставин,
що мають значення для справи,
спростовуються наявними в її
матеріалах та дослідженими в судовому
засіданні доказами. За таких обставин
підстав для скасування оскаржуваного
рішення немає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія
суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Полтавській області поданою його
представником Пуніною Людмилою
Василівною - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 30 жовтня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: