Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Рівненської області у складі:

Головуючого
судді: Демянчук С.В.

суддів:
Гордійчук С.О., Ковалевича С.П.,

секретаря
судового засідання: Ковальчук Л.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
заочне рішення Рівненського районного
суду Рівненської області від 09 жовтня
2012 року по справі за позовом заступника
прокурора Рівненської області в
інтересах головного управління з
питань будівництва та архітектури
Рівненської обласної державної
адміністрації до ОСОБА_1 про стягнення
233 848 грн. заподіяної злочином збитків.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Рівненського
районного суду від 09 жовтня 2012 року
позов заступника прокурора
Рівненської області в інтересах
головного управління з питань
будівництва та архітектури
Рівненської обласної державної
адміністрації до ОСОБА_1 про стягнення
233 848 грн. заподіяної злочином збитків
задоволено повністю та стягнуто з
ОСОБА_1 на користь держави в особі
Головного управління з питань
будівництва та архітектури
Рівненської обласної державної
адміністрації 233848 грн. збитків,
завданих злочином.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в
розмірі 2338 грн. 48 коп..

В поданій на рішення апеляційній
скарзі ОСОБА_1 вказує, на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права, неповно та
неправильно встановив обставини, які
мають значення для справи, що призвело
до невідповідності висновків суду
обставинам справи, а тому рішення суду
є незаконним і як таким, що підлягає
скасуванню.

Зазначає, що судом першої
інстанції не з'ясовано, що шкоду було
завдано юридичною особою та повинна
стягуватися в порядку господарського
та цивільного судочинства.

________________________________________________________________________
_____________________

Провадження № 22ц-787/48/2014
Головуючий у суді 1 інстанції:
Остапчук Л.В.

Доповідач : Демянчук С.В.

Крім того вказує, що судом першої
інстанції не було з'ясовано чи шкода,
яка підтверджується актом
позапланової виїзної перевірки ПП
«ПЛЕЯДА-РІВНЕ» з питань дотримання
податкового та іншого законодавства у
період з 01 січня 2007 року по 30 вересня 2008
року № 1737/23-400/33450553 від 19 грудня 2008 року,
проведеної державною податковою
інспекцією у м. Рівне та актом ревізії
окремих питань
фінансово-господарської діяльності ПП
«ПЛЕЯДА-РІВНЕ» у період з 01 січня 2008
року по 01 листопада 2008 року № 17-05-13/114
від 02 грудня 2008року, проведеної
контрольно-ревізійним управлінням у
Рівненській області не була
відшкодована у порядку господарського
судочинства та чи проводились заходи
по стягненню цієї шкоди із юридичної
особи.

Зазначає, що суд не належно встановив
природу правовідносин, які виникли між
сторонами у зв'язку із заподіянням
шкоди, яка виникла внаслідок
господарської діяльності
підприємства, та не обґрунтовано
визначив, що саме ОСОБА_1, як фізична
особа, повинен нести відповідальність
за заподіяну шкоду.

У вироку суду, на який покликається
прокуратура як на доказ існування вини
та доказ завдання збитків не вирішено
питання щодо відшкодування шкоди, не
зазначено, в яких розмірах її завдано,
не наведено розрахунків сум, які
підлягають стягненню, а тому даний
вирок не є доказом завдання збитків та
не може слугувати доказом розміру цих
збитків. А тому судом першої інстанції
безпідставно було застосовано
положення ст. 61 ЦПК України.

Також вказує, що з 03 липня 2008 року по 20
лютого 2009 року він перебував у трудових
відносинах із ПП «Плеяда - Рівне», а
саме був керівником даного
підприємства, а відповідальність
працівників підприємства (в т.ч.
директора) врегульовано ст. ст. 130-134
КЗпП України.

Звертає увагу суду на те, що немає
жодного рішення суду, в якому було б
зазначено, що ОСОБА_1 кошти, одержані за
виконання робіт по даному об'єкту
привласнив, зняв на свою користь,
використав у своїх корисних цілях
(купив будинок, машину і т.п.), чим завдав
шкоди інтересам ПП «Плеяда - Рівне», що
свідчить про те, що зазначені кошти ( в
т. ч. і 410507 грн. 02 коп.) увійшли в склад
майна підприємства та були використані
в інтересах підприємства, власника та
для проведення господарської
діяльності.

Крім того, суб'єктом кримінальної
відповідальності за вчинення злочинів,
які передбачені ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 366, ч. З
ст. 358 КК України (за які його було
засуджено) - є службова особа.

Тому, є неправильним застосування
судом першої інстанції в даному
випадку ст. 1166 ЦК України.

Просив скасувати заочне рішення
Рівненського районного суду
Рівненської області від 09 жовтня 2012
року по даній справі та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволені
позовної заяви щодо стягнення з ОСОБА_1
на користь держави в особі головного
управління з питань будівництва та
архітектури Рівненської обласної
державної адміністрації 233 848,00 грн.
збитків, завданих злочином за
безпідставністю.

В поданих на апеляційну скаргу
запереченнях прокурор просив
відхилити апеляційну скаргу, та
стягнути збитки в сумі 145336 грн.50 коп.

У судове засідання ОСОБА_1 не з'явився.
Про час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, про що
свідчить розписка про отримання
судової повістки, тому є правові
підстави для розгляду справи в його
відсутності.

Прокурор в справі від прокуратури
Рівненської області та представник
головного управління з питань
будівництва та архітектури
Рівненської обласної державної
адміністрації, заперечуючи проти
задоволення апеляційної скарги,
покликалися на законність та
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, зазначивши про необхідність
стягнення збитків в сумі 145336 грн.50 коп..

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, а також вимог, заявлених в суді
першої інстанції, правильність
застосування судом норм матеріального
і процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим;
законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом;
обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
дослідженні в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив із
того, що має місце обвинувальний вирок
щодо ОСОБА_1, який набрав законної сили,
про визнання відповідача винним у
вчиненні ряду злочинів і йому
призначено покарання за ці злочини,
тому цей вирок є обов'язковим для
вирішення питання про стягнення шкоди,
заподіяної злочином, а саме 233848
грн.

Проте, повністю погодитись із такими
висновками суду не можна, оскільки суд
дійшов їх з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
під час ухвалення рішення суд вирішує
питання : 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Таким вимогам закону судове рішення не
відповідає.

За змістом ч. 3 ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Судом першої інстанції установлено, та,
що вбачається з вироку Рівненського
районного суду Рівненської області від
02 листопада 2010 року, що ОСОБА_1,
працюючи директором ПП «Плеяда-Рівне»,
скоїв злочини, передбачені ч. 4 ст.191 КК
України, як заволодіння державними
коштами у великих розмірах шляхом
зловживання службовим становищем,
вчинене повторно; ч. 2 ст. 366 КК України,
як службове підроблення; ч. 3 ст. 358 КК
України, як використання завідомо
неправдивого документа /а.с. 6-15/. Як
вбачається з тексту вироку /а.с. вироку
6-7/, має місце висновок, всього на
підставі вищевказаних актів приймання
виконаних підрядних робіт форми №
КБ-2В та довідок про вартість виконаних
підрядних робіт та витрат форми КБ-3 за
серпень-вересень 2008 року підприємству
«Плеяда-Рівне» було безпідставно
перераховано 14533650 грн. за завищені
об'єми, виконаних робіт.

Як убачається із матеріалів справи,
позов був пред'явлений у порядку
ст. 1166 ЦК України. Суд при вирішенні
спору, покликався саме на зазначену
норму матеріального права. З пояснень
прокурора, представника головного
управління з питань будівництва та
архітектури Рівненської обласної
державної адміністрації у суді
апеляційної інстанції вбачається, що
вони наполягали на залишенні рішення
суду без змін саме з цих правових
підстав.

Однак дана норма встановлює загальні
правила відшкодування завданої шкоди
та звільнення особи від її
відшкодування.

Разом із тим суд не врахував, що якщо
мають місце спеціальні підстави, які
надають можливість застосовувати до
правовідносин положень інших статей
параграфа 1 глави 82 ЦК України, потрібно
застосовувати спеціальні норми.

Склад злочину, передбачений ст.ст. 191, 366
КК України, має спеціальний суб'єкт,
яким може бути лише службова особа,
тобто працівник юридичної особи під
час виконання ним своїх посадових
обов'язків, пов'язаних з виконанням
організаційно-розпорядчих та
адміністративно-господарських
обов'язків. Відповідно, шкода державі у
вигляді незаконного перерахування
підприємству «Плеяда-Рівне» 14533650 грн.
за завищені об'єми виконаних робіт
завдана службовою особою підприємства
під час виконання ним своїх службових
обов'язків. Як і інша сума, на яку
покликався прокурор.

Таким чином, є обґрунтованими доводи
ОСОБА_1 про відсутність доказів про те,
що він кошти, одержані за виконання
робіт по даному об'єкту привласнив
особисто, зняв на свою користь,
використав у своїх особистих корисних
цілях, чим завдав шкоди інтересам ПП
«Плеяда - Рівне», навпаки, вироком
встановлено, що виділені з обласного
бюджету кошти для реконструкції
обласного протитуберкульозного
диспансеру санаторію «Новостав» як
генпідряднику перерахувані ПП
«Плеяда-Рівне».

Ці обставини сторонами не є
спростованими, як і вироком, на який
покликається прокурор. Інших доказів
не надавалося, оскільки позовні вимоги
обґрунтовуються виключно обставинами,
встановленими вироком суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у
п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27.03.1992 року № 6 «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» при розгляді справ про
відшкодування шкоди за ст. 441 ЦК УРСР
суди повинні мати на увазі, що крім
загальних підстав, передбачених ст. 440
ЦК УРСР (аналогічна ст. 1166 ЦК України),
відповідальність юридичної особи
настає лише у випадках, коли особа, з
вини якої заподіяна шкода, знаходиться
з даною організацією в трудових
відносинах, і шкода, заподіяна нею у
зв'язку з виконанням трудових
(службових обов'язків), незалежно від
того, постійним, сезонним, тимчасовим
за трудовим договором чи на інших
умовах вона була працівником цієї
організації.

Таким чином, стягнення коштів, які
безпідставно були перераховані з
державного бюджету для реконструкції
обласного протитуберкульозного
диспансеру санаторію «Новостав», як
генпідряднику, ПП «Плеяда-Рівне», та
які завдано службовою особою
підприємства під час виконання ним
службових обов'язків у результаті
скоєння злочинів, передбаченого ч. 4 ст.
191 КК України, як заволодіння
державними коштами у великих розмірах
шляхом зловживання службовим
становищем, вчинене повторно; ч. 2 ст. 366
КК України, як службове підроблення; ч. 3
ст. 358 КК України, як використання
завідомо неправдивих документів -
відбувається не з особи, винної у
скоєнні цього злочину, а винятково з
юридичної особи, яка отримала ці кошти.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
зазначених вимог закону не врахував, у
порушення вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України
не з'ясував належним чином фактичні
обставини справи щодо заявлених вимог;
які правовідносини сторін випливають з
установлених обставин та яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин, і це, на думку колегії
суддів, є обов'язковими підставами для
скасування рішення суду.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового, про відмову у
задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 1172 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 303, 307, 309,
313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів , -

В и р і ш
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Рівненського районного
суду Рівненської області від 09 жовтня
2012 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог
заступника прокурора Рівненської
області в інтересах головного
управління з питань будівництва та
архітектури Рівненської обласної
державної адміністрації до ОСОБА_1
про стягнення 233 848 грн. заподіяної
злочином збитків відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним чинності.

Головуючий суддя:
С.В. Демянчук

Судді :
С.О. Гордійчук

С.П. Ковалевич