АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/440/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19 Совгира І.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Новіков О. М. РІШЕННЯ
13 лютого 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Новіков О. М. суддів
Вініченко Б. Б. , Дмитренко М. І. при
секретарі Анкудінові О.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
на рішення Чигиринського районного
суду Черкаської області від 14 червня 2013
року по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та кредит» ( далі ПАТ «Банк
«Фінанси та кредит», Банк) до ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,-
в с т а н о в и л а :
У березні 2013 року позивач, ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит», звернувся до суду
з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, посилаючись на те, що 19.03.2007
року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»
та ОСОБА_6 було укладено кредитний
договір № 585-ЧД, відповідно до якого
відповідач отримав кредит в розмірі 11
000 грн. з кінцевим строком повернення
кредиту 18.03.2010 року та з процентною
ставкою 0,0001 % річних.
19.03.2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» та ОСОБА_7 був укладений
договір поруки № 585-ЧД. Згідно цього
договору ОСОБА_7 зобовязалася перед
позивачем в повному обсязі содідарно
відповідати за виконання
позичальником ОСОБА_6 зобов'язання щодо
повернення кредиту, сплаті процентів
та комісій за користування кредитом та
передбачених договором штрафних
В 2008 році позивач звернувся до суду з
позовною заявою до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором. Рішенням Чигиринського
районного суду Черкаської області від
20.11.2008 року позов задоволено та
стягнуто заборгованість по кредиту в
розмірі 10 785 грн. 83 коп.
Оскільки відповідачка зобовязання по
поверненню кредиту не виконує, то
відповідно до кредитного договору їй
нараховано Банком відсотки, комісійну
винагороду, пеню на загальну суму 42 264
У звязку з викладеним, позивач просить
стягнути заборгованість солідарно з
відповідачів в сумі 42 264 грн. 29 коп., яка
складається з: 12 929 грн. 27 коп. -
заборгованості за простроченими
процентами по кредиту; 9 335 грн. 02 коп.-
заборгованість за простроченою
комісійною винагородою; 20 000 грн. 00 коп. -
заборгованість по пені. Судові витрати
покласти на відповідачів.
Рішенням Чигиринського районного суду
Черкаської області від 14 червня 2013 року
у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» просить рішення
суду скасувати, як таке, що ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити в повному
обсязі позовні вимоги Банку.

Заслухавши сторони, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції
рішення не в повній мірі відповідає
зазначеним вище вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, 19
березня 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси
та Кредит» та ОСОБА_6 було укладено
кредитний договір за № 585-ЧД,
відповідно до якого Банк надав
позичальниці грошові кошти у розмірі 11
000 грн. 00 коп., з процентною ставкою 0,0001 %
річних, із строком повернення по 18
березня 2010 року включно.

На забезпечення виконання кредитному
договору між позивачем та ОСОБА_7
укладено договір поруки № 585-ЧД за яким
поручитель взяв на себе
відповідальність перед банком за
виконання позичальником ОСОБА_6 усіх
зобов'язань, що виникли із вказаного
кредитного договору.

ОСОБА_6 не виконала умови договору, не
сплачувала своєчасно виплати по
погашенню кредиту, в зв'язку з чим
утворилась заборгованість.

Рішенням Чигиринського районного суду
Черкаської області від 20 листопада 2008
року задоволено позов ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» та стягнуто з
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь Банку 10 885
грн. 83 коп. заборгованості по
кредитному договору № 585-ЧД.

Відмовляючи в задоволенні позову в
частині стягнення заборгованості з
поручителя ОСОБА_7, суд першої
інстанції, керуючись ч. 4 ст. 559 ЦК
України, послався на те, що кредитор
протягом 6 місяців від дня настання
строку виконання основного
зобов'язання, не пред'явив вимогу до
поручителя.

З такою позицією районного суду
колегія суддів погодитись не може.

Відповідно до п. 5.1 договору поруки,
порука припиняється із припиненням
зобов'язання, що забезпечується нею.
Порука також припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
зобов'язання за кредитним договором не
заявив вимоги до поручителя.

Банк у 2008 році звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Чигиринського районного суду
Черкаської області від 20 листопада 2008
року позов ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» задоволено.

На момент звернення ПАТ «Банк «Фінанси
та Кредит» до суду з цим позовом
відповідачами рішення суду не
виконано.

Таким чином, при таких обставинах, коли
з поручителя стягнуто борг за рішенням
суду до закінчення строку виконання
зобов'язання, не можна вважати що
позивач пропустив строк пред'явлення
вимоги до поручителя, тому вказаний
вище договір поруки не можна вважати
припиненим.

Також суд апеляційної інстанції не
погоджується з висновком районного
суду про те, що Банком не наведено
будь-яких правових підстав поновлення
нарахування відповідачці ОСОБА_6, після
визначеної рішенням суду
заборгованості, процентів за
користування кредитними коштами,
комісійних виплат та пені, не надано
відповідні докази та розрахунки.

На підставі приведених вище кредитного
договору та договору поруки
відповідачі взяли на себе зобов'язання
по поверненню кредитних коштів.
Зобов'язання до цього часу не виконане.

Відповідно до ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно з Постановою № 5 пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених частиною другою статті 625
ЦК, оскільки зобов'язання залишається
невиконаним належним чином відповідно
до вимог статей 526, 599 ЦК.

Отже твердження апелянта про
безпідставність стягнення вказаних
сум після рішення суду є
непереконливими.

Пунктами 4.1, 4.2, 4.9 Кредитного договору №
585-ЧД передбачено, що позичальник
сплачує банку проценти за користування
кредитними ресурсами у валюті кредиту
по процентній ставці 0,0001 % річних.
Нарахування процентів проводиться за
період з моменту списання кредитних
ресурсів з позичкового рахунку
позичальника до моменту повернення
кредитних ресурсів на позичковий
рахунок.

У випадку непогашення, несвоєчасного
погашення або погашення не в повному
обсязі трьох поспіль щомісячних
платежів по погашенню позичкової
заборгованості та/або процентів за
користування кредитними ресурсами
та/або щомісячних комісійних
винагород, за користування кредитними
ресурсами застосовується процентна
ставка у розмірі 36 процентів річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

З наведеного вбачається, що проценти за
договором нараховуються у розмірі,
передбаченого договором, по день
фактичного повернення кредиту, а тому
позивач має право вимагати їх сплати.

Також відповідно до п. 4.7 вказаного вище
договору кредиту позичальник щомісяця
в строк з 1 по 10 число кожного місяця,
сплачує позивачу комісійну винагороду
за надання кредитних ресурсів у
розмірі 192 грн. 50 коп.

Це дає право позичальнику на стягнення
також і несплаченої комісійної
винагороди.

Що стосується посилання апелянта на
недоведеність факту та розмірів
заборгованості, то колегія суддів
виходить з того, що зобов'язання
відповідачок перед банком досі не
виконане а надані Банком розрахунки
сумніву у колегії суддів не викликають.

Разом з тим, приймаючи до уваги умови
повернення процентів за користування
кредитними коштами та комісійної
винагороди щомісячними виплатами у
вказаний строк відповідно до графіку
погашення, суд апеляційної інстанції
вважає можливим застосувати строк
позовної давності.

Встановлено, що позивачем нарахована
заборгованість по вказаним щомісячним
виплатам з дня ухвалення рішення
Чигиринського районного суду
Черкаської області від 20.11.2008 року про
стягнення заборгованість по кредиту в
розмірі 10 785 грн. 83 коп.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

Відповідачки не сплачували вказані
суми.

Банк звернувся з позовом про стягнення
заборгованості за кредитом у березні
2013 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідачі
звертались з такою заявою.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Таким чином вказані платежі, які не
сплачені до моменту звернення
кредитора до суду, підлягають
стягненню у межах позовної давності по
кожному із платежів. ( Правова позиція
Верховного Суду України від 6 листопада
2013 року у справі № 6-116 цс 13 )

Отже стягненню підлягає 6 737 грн. 50 коп.
заборгованості по комісійній
винагороді та 8 700 грн. 63 коп.
заборгованості по процентам за
користування кредитом.

Розглядаючи спір в частині стягнення
пені, колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України та
умов кредитного договору ( п. 6.1 ) за
прострочення повернення кредитних
ресурсів та/або сплати процентів,
позичальник сплачує банку пеню з
розрахунку 1% від простроченої суми за
кожен день прострочення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою ( штрафом, пенею ) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Таким чином, на підставі приведених
вище доводів, колегія суддів вважає
обґрунтованими вимоги позивача про
стягнення пені в межах позовної
давності.

Разом з тим, враховуючи особу боржниці
ОСОБА_6, те , що Банк нарахував
відповідачам пеню в розмірі 159 301 грн. 28
коп., заявив позов в цій частині на 20 000
грн. 00 коп. а розмір її заборгованості,
згідно матеріалів справи, складає 7 941
грн. 16 коп., колегія суддів, керуючись ч.
3 ст. 551 ЦК України, вважає можливим
зменшити розмір пені до 2 000 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» - задовольнити
частково

Рішення Чигиринського районного суду
Черкаської області від 14 червня 2013 року
- скасувати.

Позов Публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та кредит»
до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_7 солідарно на
користь Публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
заборгованість по комісійній
винагороді в розмірі 6 737 грн. 50 коп.,
заборгованість по процентам за
користування кредитом в розмірі 8 700
грн. 63 коп., заборгованість по пені в
розмірі 2 000 грн. 00 коп. а всього
заборгованість на загальну суму 17 438
грн. 13 коп.

Стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» судові
витрати по сплаті судового збору в сумі
по 87 грн. 17 коп. з кожної.

В решті заявлених позовних вимог - в
задоволенні відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
суду касаційної інстанції на протязі
двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :