АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц/796/2985/2014
Головуючий у 1 - й інстанції: Набудович
Доповідач - Ратнікова В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду місті Києва
в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Пилипчук В.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Дарницького
районного суду міста Києва від 24 грудня
2013 року в цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за договором оренди та
за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3
про визнання договору позики
недійсним, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду
міста Києва від 24 грудня 2013 року ОСОБА_3
відмовлено в задоволенні позовних
вимог до ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за договором оренди.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання договору
позики недійсним відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернулася
з апеляційною скаргою, в якій просила
рішення Дарницького районного суду
міста Києва від 24 грудня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5
про стягнення заборгованості за
договором оренди в повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що
судом 1-ї інстанції не повно
встановлено обставини, які мають
значення для розгляду справи, рішення
суду ухвалене з неправильним
застосуванням норм матеріального
права. Вважає помилковими висновки
суду 1-ї інстанції про те, що договір
оренди квартири між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не
укладався, а тому заборгованість у
відповідача перед позивачем відсутня,
оскільки судом 1-ї інстанції залишено
поза увагою розписку відповідача на
підтвердження своїх зобов'язань за
договором оренди. Крім того, свідком
ОСОБА_6 підтверджено факт проживання
відповідача в орендованій квартирі та
факт визнання ним боргу з оплати
вартості оренди квартири і
комунальних послуг.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_3 ОСОБА_4 повністю підтримала
доводи апеляційної скарги та просила
її задовольнити.

Представник ОСОБА_5 ОСОБА_7 проти
доводів апеляційної скарги
заперечував, посилаючись на те, що вони
є безпідставними, а рішення суду 1-ї
інстанції повністю відповідає вимогам
закону.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 24 лютого 2011 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено
договір оренди приміщення, відповідно
до умов якого, орендодавець ОСОБА_3
передав, а орендар ОСОБА_5 прийняв в
оренду житлове приміщення, а саме:
квартиру АДРЕСА_1. Сторони домовились,
що вартість орендної плати квартири за
місяць становить 5800 грн. і орендар
зобов'язаний вносити дану плату не
пізніше 24 числа кожного місяця. Термін
дії договору до 24.08.211 року.

За фактом укладення договору оренди
квартири, 24 лютого 2011 рокуміж сторонами
було підписано акт прийому-передачі
квартири АДРЕСА_1.

Після закінчення терміну дії договору
оренди від 24 лютого 2011 року сторони
нового письмового договору оренди не
укладали, проте ОСОБА_5 фактично
продовжував проживати в орендованій
квартирі АДРЕСА_1 по вересень 2012 року.
Даний факт сторонами не заперечується.

27.09.2012 року ОСОБА_5 було написано
розписку, якою він зобов'язувався
оплатити ОСОБА_3 заборгованість в
розмірі 30 800 грн. в строк до 01.11.2012 року.
Заборгованість включає в себе: орендну
плату та комунальні платежі за
квартиру АДРЕСА_1.

19 червня 2013 року ОСОБА_3 на адресу
ОСОБА_5 рекомендованим поштовим
відправленням було надіслано вимогу
про сплату боргу по орендній платі та
вартості комунальних послуг в сумі 30800
грн.

Оскільки ОСОБА_5 заборгованість по
орендній платі та вартості
комунальних послуг в сумі 30800 грн. не
сплатив, то ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовною заявою про стягнення з ОСОБА_3
в судовому порядку суми заборгованості
з урахуванням індексу інфляції та 3%
річних.

В ході розгляду справи в суді 1-ї
інстанції ОСОБА_5 звернувся з
зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3
про визнання договору позики
недійсним.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за договором оренди,
суд 1-ї інстанції посилався на те, що
боргова розписка, складена ОСОБА_5, не
підтверджує взаємної згоди сторін на
продовження дії договору оренди від
24.02.2011 року, не є належним документом, що
підтверджує укладення нового договору
оренди, а тому правові підстави для
задоволення позовних вимог відсутні.

Проте, з таким висновком суду 1-ї
інстанції колегія суддів погодитись не
може, оскільки він не відповідає
фактичним обставинам справи,
дослідженим доказами вимогам
матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.811 ЦК України
договір найму житла укладається у
письмовій формі.

Згідно зі статті 218 ЦК України,
недодержання сторонами письмової
форми правочину яка встановлена
законом, не має наслідком його
недійсність, крім випадків
встановлених законом. Заперечення
однієї із сторін факту вчинення
правочину або оспорювання окремих його
частин може доводитися письмовими
доказами, засобами аудіо-відеозапису
та іншими доказами.

Частиною 2 даної статті ЦК України
встановлено, якщо правочин, для якого
законом встановлена його - недійсність
у разі недодержання вимоги щодо
письмової форми, укладений усно і одна
із сторін вчинила дію, а друга сторона
підтвердила її вчинення, зокрема
шляхом прийняття виконання, такий
правочин у разі спору може бути
визнаний судом дійсним.

Із системного аналізу даних норм
закону вбачається, що недодержання
письмової форми договору найму житла
не має наслідком його недійсність,
однак у разі заперечення однією із
сторін факту його вчинення, наявність
між сторонами правочину або окремих
його частин має доводитися письмовими
доказами, засобами аудіо, відеозапису
та іншими доказами.

Судом встановлено, сторонами не
заперечується, що після закінчення
терміну дії договору оренди від 24
лютого 2011 року сторони нового договору
оренди в письмовій формі не укладали,
проте ОСОБА_5 фактично продовжував
проживати в орендованій квартирі
АДРЕСА_1 по вересень 2012 року. Факт
проживання відповідача
підтверджується наявною в матеріалах
справи розпискою від 27.09.2012 року, якою
ОСОБА_5 зобов'язується повернути
позивачу заборгованість по орендній
платі та комунальним платежам за
квартиру АДРЕСА_1 в розмірі 30 800 грн.
Тобто, в даний період між сторонами
існував усний договір оренди житла.

Оскільки відповідачем не сплачено
заборгованість з орендній плати та
вартості комунальних послуг в сумі 30800
грн., то колегія суддів приходить до
висновку про наявність правових
підстав для стягнення даної суми з
відповідача.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановленні договором
або законом.

З аналізу ст.625 ЦК України вбачається,
що наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
й три проценти річних не є санкціями, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних витрат
кредитора від знецінення грошових
коштів унаслідок інфляційних процесів
і отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування отриманими
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання.

Оскільки відповідач зобов'язувався
повернути позивачу заборгованість по
орендній платі та комунальним платежам
за квартиру АДРЕСА_1 в розмірі 30 800 грн. в
строк до 01.11.2012 року, проте прострочив
виконання зобов'язань, то наявні всі
правові підстави для стягнення з
відповідача на користь позивача 3%
річних в сумі 541,74 грн.

Щодо стягнення з відповідача на
користь позивача суми інфляційних
втрат, то колегія суддів вважає, що в
даній частині позовні вимоги
задоволенню не підлягають, з огляду на
таке.

Статтею 4 Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення» встановлено, що індексація
грошових доходів населення
проводиться в разі, коли величина
індексу споживчих цін перевищила поріг
індексації, який установлюється в
розмірі 101 відсотка.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач просить стягнути з відповідача
заборгованість за період з 21.02.2012 р. по
24.09.2012 р.

В даний період індекс інфляції
становив: у лютому 2012 року - 100,2, у
березні 2012 року - 100,3, у квітні 2012 року -
100, у травні 2012 року - 99,7, у червні 2012 року
- 99,7, у липні 2012 року - 99,8, у серпні 2012
року - 99,7, у вересні 2012 року - 100,1.

Відповідно до роз'яснень листа
Верховного суду України №62-97р від
03.04.1997 року для визначення індексу за
будь-який період необхідно щомісячні
індекси, які складають відповідний
період, перемножити між собою.

Таким чином, індекс інфляції за період
з 21.02.2012 р. по 24.9.2012 р. становить 0,99
((100,2:100)х(100,3:100)х(100:100)х(99,7:100)х(99,7:100)х(99,8:100)
х(99,7:100)х(100,1:100)=0,99).

Оскільки індекс інфляції в період з
21.02.2012 р. по 24.09.2012 р. не перевищив
встановлений законом поріг індексації
в розмірі 101 відсотка, то колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
правових підстав для стягнення з
відповідача на користь позивача
інфляційних втрат.

В іншій частині рішення Дарницького
районного суду міста Києва від 24 грудня
2013 року сторонами не оскаржується, а
тому колегія суддів перевіряє
правильність висновків суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги.

Оцінивши в сукупності докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення Дарницького районного суду
міста Києва від 24 грудня 2013 року в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог до ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за договором оренди
підлягає скасуванню з ухваленням в цій
частині нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог та
стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
заборгованість в сумі 30800 грн. та 3%
річних в сумі 541,74 грн.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України
необхідно стягнути з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_3 понесені витрати по сплаті
судового збору в сумі 313,41 грн.

Керуючись ст..ст. 218, 625, 811 ЦК України,
ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
ОСОБА_4 задовольнити частково .

Рішення Дарницького районного суду
міста Києва від 24 грудня 2013 року в
частині відмови ОСОБА_3 в задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за договором оренди
скасувати та ухвалити нове рішення
наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за договором
оренди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 (місце реєстрації:
АДРЕСА_4) на користь ОСОБА_3
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
заборгованість в сумі 30800 грн. та 3%
річних в сумі 541,74 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 (місце реєстрації:
АДРЕСА_4) на користь ОСОБА_3
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові
виграти по сплаті судового збору в
розмірі 313,41 грн.

В іншій частині рішення Дарницького
районного суду міста Києва від 24 грудня
2013 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий :
Судді: