Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/2679/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді:
Шевчук А.М.,

суддів: Павицької Т.М.,
Заполовського В.Й.,

при секретарі судового засідання:
Гуковій О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
управління служби безпеки України в
Житомирській області про визнання
права на житло, скасування свідоцтва
про право власності на житло та
зобов'язання вчинити певні дії

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Корольовського районного
суду м. Житомира від 21 листопада 2013
року, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до управління служби
безпеки України в Житомирській області
(далі - управління СБУ в Житомирській
області). Остаточно просив визнати за
ним та членами його сім'ї право на
житло, а саме, квартиру АДРЕСА_1
скасувати свідоцтво про право
власності СБУ на вказану квартиру та
зобов'язати реєстраційну службу
Житомирського МУЮ зареєструвати право
власності на спірну квартиру за ним та
членами його родини, видавши свідоцтво
про право власності. Свої вимоги
обґрунтовував тим, що він разом з
дружиною та двома неповнолітніми
дітьми зареєстровані та проживають в
службовій квартирі з 2006 року. Своєчасно
сплачують комунальні послуги та іншого
житла не мають. Вказана квартира є
єдиним житловим приміщенням, отриманим
під час проходження військової служби.

Рішенням Корольовського
районного суду м. Житомира від 21
листопада 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу. Просить рішення
скасувати та ухвалити нове, яким позов
задовольнити в повному обсязі. Вважає,
що рішення суду першої інстанції
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що суд порушив вимоги
Конституції України та Закону України
«Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей».

Розглянувши справу в межах
доводів, викладених в апеляційній
скарзі, колегія суддів вважає, що вона
не підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено та доводиться
матеріалами справи, що у 2000 році
позивач, як співробітник Управління
СБУ в Житомирській області, з сім'єю був
взятий на квартирний облік та
включений до загальної черги (а.с.96).

У 2006 році позивачу на сім'ю у складі
трьох осіб було надано службову
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 жилою
площею 47,8 кв.м.(а.с.92).

Відповідно до п.2 Прикінцевих положень
Закону України «Про внесення змін до
статті 12 Закону України «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» від 24 червня 2004 року №1865-IV
військовослужбовці, що перебували на
обліку громадян, які потребують
поліпшення житлових умов, до набрання
чинності цим законом, тобто до 01 січня
2005 року, забезпечуються жилими
приміщеннями для постійного
проживання при наявності вислуги на
військовій службі 10 років.

Вислуга років позивача станом на 01
грудня 2011 року становила більше 11 років
(а.с.101).

Сам по собі факт проживання в службових
жилих приміщеннях осіб, які припинили
службу, не є підставою для виключення
цих приміщень із числа службових.

Згідно змісту пункту 6 Положення про
порядок надання службових жилих
приміщень і користування ними в УРСР,
затвердженого постановою Ради
Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року №37,
що діє відповідно до постанови
Верховної Ради України від 12 вересня
1991 року №3938 «Про порядок тимчасової
дії на території України окремих актів
законодавства Союзу РСР», жиле
приміщення виключається з числа
службових, якщо відпала потреба в
такому його використанні, а також у
випадках, коли в установленому порядку
воно виключається із числа жилих.
Виключення жилого приміщення з числа
службових провадиться на підставі
клопотання підприємства, установи,
організації рішенням виконавчого
комітету відповідної ради.

Відповідно до п.5.14 Інструкції про
організацію забезпечення і надання
військовослужбовцям Служби безпеки
України та членам їх сімей житлових
приміщень, затвердженої наказом Служби
безпеки України від 06 листопада 2007 року
№792, рішення про виключення з числа
службових житлових приміщень
приймаються керівниками відповідних
органів, закладів та установ СБ України
на підставі пропозиції
житлово-побутової комісії та за
погодженням з ПГЗ, що затверджується
заступником Голови СБ України, до
функціональних обов'язків якого
належить координація господарського
забезпечення, з наданням необхідних
документів для його вивчення.

Листом Департаменту господарського
забезпечення Служби безпеки України
від 05 вересня 2012 року відмовлено у
виключенні зі складу службових
житлових приміщень Служби безпеки
України спірної квартири та наданні її
для постійного проживання позивачу та
членам його сім'ї у зв'язку з тим, що
такі дії призведуть до порушення вимог
ст.ст.47,48 ЖК України щодо допустимого
розміру жилої площі на одну особу
(а.с.108).

Позивач просить визнати за ним та
членами його сім'ї право на житло
(а.с.80). Право людини на житло є
загальновизнаним.

Суб'єктивне право на житло - це
можливість людини і громадянина
користуватися житлом.

Відповідно до змісту ст.47 Конституції
України держава забезпечує надання
додаткових гарантій щодо реалізації
громадянами права на житло.

Так, відповідно до змісту ст.125 ЖК, п.5.19
Інструкції про організацію
забезпечення і надання
військовослужбовцям Служби безпеки
України та членам їх сімей житлових
приміщень зі службових житлових
приміщень без надання іншого житлового
приміщення не може бути виселено осіб,
які мають вислугу або стаж роботи в СБ
України не менш як десять років.

Позивач разом із сім'єю користується
спірною квартирою.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив позивачу у
визнанні за ним та членами його сім'ї
права на житло, оскільки це право
відповідач не порушує.

Позивач просить скасувати свідоцтво
про право власності серії ЯЯЯ №244886 від
14 грудня 2005 року, видане на підставі
рішення виконкому Житомирської
міської ради від 23 червня 2005 року №417,
яким посвідчено, що квартира АДРЕСА_1
належить на праві загальнодержавної
власності Службі безпеки України
(а.с.93,94).

Відповідно до частини 2 ст.321 ЦК України
особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Свідоцтво про право власності на
нерухоме майно може бути скасоване у
разі визнання його недійсним у
випадках, встановлених законодавством.
Належних та допустимих доказів
недійсності свідоцтва суду не надано.

Окрім того, рішення виконкому, на
підставі якого видано свідоцтво про
право власності, законне та чинне,
оскільки доказів зворотнього суду
також не надано.

Право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

За таких обставин, суд першої інстанції
обґрунтовано дійшов висновку, що
правові підстави для позбавлення
власника права власності на нерухоме
майно та скасування свідоцтва
відсутні.

Вирішення питання про зобов'язання
реєстраційної служби Житомирського
міського управління юстиції
зареєструвати за позивачем та членами
його сім'ї право на квартиру та видати
свідоцтво про право власності залежить
від вирішення перших двох питань,
тобто є похідним та має розглядатися з
обов'язковою участю реєстраційної
служби відповідного управління
юстиції, як співвідповідача, чого на
стадії апеляційного розгляду в силу
положень ст.33 ЦПК України зробити не
можливо.

Таким чином, суд першої інстанції повно
встановив обставини справи, висновки
суду відповідають встановленим по
справі обставинам, правильно
застосовано норми матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, доводи, викладені в апеляційній
скарзі, висновків суду не спростовують,
а тому рішення суду залишається без
змін.

Рішення законне та обґрунтоване.
Підстав для його скасування колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Корольовського районного
суду м. Житомира від 21 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: