Ухвала

іменем україни

05 лютого 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.

суддів: Євграфової
Є.П., Завгородньої І.М.,

Журавель В.І.,
Іваненко Ю.Г.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
поділ спільного майна подружжя, за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про поділ спільного майна подружжя, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду Донецької області
від 08 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2007 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом, у якому просив поділити
спільне майно подружжя, визнавши за ним
та ОСОБА_4 право власності по Ѕ частині
квартири АДРЕСА_4, виділити йому в
натурі на праві власності гараж НОМЕР_8
у кооперативі МГПІ по
АДРЕСА_7, земельну ділянку НОМЕР_9 у ОКСТ
«Квітучий Донбас» у Калінінському
районі м. Донецька, а ОСОБА_4
виділити автомобіль марки ВАЗ 2107
реєстраційний НОМЕР_3, предмети м'яких
корпусних меблів, електричні кухонні
та побутові прилади.

Крім того, просив поділити грошові
вклади, що знаходяться у Гірницькому
відділенні ПАТ «Ощадбанк України» на
рахунках обох сторін.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з
відповідачкою він перебував у
зареєстрованому шлюбі з березня 1983
року до січня 2006 року, який було
розірвано на підставі рішення суду.

За час шлюбу ними набуто рухоме й
нерухоме майно, яке добровільно вони
поділити не можуть.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_3,
ОСОБА_4 подала зустрічний позов, у якому
просила визнати удаваними договір
купівлі - продажу квартири,
розташованої по АДРЕСА_5, посвідчений 17
червня 2005 року приватним нотаріусом
Макіївського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 за реєстровим № П-883,
договір дарування квартири,
розташованої по АДРЕСА_5,
посвідчений 06 липня 2005 року
приватним нотаріусом Макіївського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
за реєстровим № 842, визнати спільною
сумісною власністю подружжя квартиру
АДРЕСА_4, квартиру АДРЕСА_6, автомобіль
«ВАЗ 2107» реєстраційний НОМЕР_3, 1998 року
випуску, автомобіль «АЗЛК 412»,
реєстраційний НОМЕР_2, 1993 року випуску,
автомобіль «Шкода Суперб»,
реєстраційний № НОМЕР_1, 2007 року
випуску, земельну ділянку НОМЕР_9 із
забудовою в садовому товаристві
«Квітучий Донбас» у Кантівському
районі м. Донецька, облігацію державної
цільової безпроцентної позики 1990 року
на суму 10 000
карбованців на ім'я ОСОБА_3

Просила виділити ОСОБА_3 квартиру по
АДРЕСА_5, визнавши за
ним право власності на неї, автомобіль
«АЗЛК 412», реєстраційний № НОМЕР_2, 1993
року випуску, Ѕ частини компенсації за
облігацію державної цільової
безпроцентної позики 1990 року на суму 10
000 карбованців на ім'я ОСОБА_3 у розмірі
5 250 грн, Ѕ частини грошового вкладу
НОМЕР_10 на ім'я ОСОБА_3 у
Гірницькому відділенні ПАТ «Ощадбанк
України».

Виділити їй квартиру в мікрорайоні
АДРЕСА_4, визнавши за нею право
власності на неї, автомобіль
«ВАЗ 2107», реєстраційний № НОМЕР_3, 1998
року випуску, Ѕ частини грошового
вкладу НОМЕР_10 на ім'я ОСОБА_3 у
Гірницькому відділенні ПАТ «Ощадбанк
України», земельну ділянку НОМЕР_9 із
забудовою в садовому товаристві (нині
ОКСТ) «Квітучий Донбас» у
Калінінському районі м. Донецька, а
також стягнути з ОСОБА_3 на її користь Ѕ
частини компенсації за облігацію
державної цільової безпроцентної
позики 1990 року на суму 10 000 карбованців
з урахуванням індексу інфляції, 3 %
річних та пені за прострочення
виконання зобов'язання, а всього 34 515,94
грн, та Ѕ частини вартості автомобілю
«Шкода Суперб», реєстраційний НОМЕР_1 у
розмірі 78 751 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначала,
що окрім зазначеного ОСОБА_3 у своєму
позові спільно набутого сумісного
рухомого та нерухомого майна, ними
також придбана облігація державної
цільової безпроцентної позики 1990 року
на суму 10 000 карбованців на ім'я ОСОБА_3,
компенсацію за яку він отримав у
березні 2007 року в розмірі 10 500 грн.

При цьому половину отриманих коштів у
розмірі 5 250 грн ОСОБА_3 не повернув їй
до теперішнього часу.

Окрім того, зазначала, що спільно
набутим сумісним майном також є:

Враховуючи наведене, просила
задовольнити її позов.

Рішенням Червоногвардійського
районного суду м. Макіївки від 10
липня 2013 року позов ОСОБА_4 задоволено
частково.

Визнано удаваними договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5,
посвідчений 17 червня 2005 року приватним
нотаріусом Макіївського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 за
реєстровим № П-883; договір дарування
квартири, розташованої по АДРЕСА_5,
посвідчений 06 липня 2005 року приватним
нотаріусом Макіївського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 за
реєстровим № 842.

Визнано спільною сумісною власністю
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 квартиру
АДРЕСА_4, квартиру АДРЕСА_5, автомобіль
«ВАЗ 2107» державний НОМЕР_3, 1998 року
випуску, автомобіль «АЗЛК 412»,
реєстраційний НОМЕР_2, 1993 року випуску;
автомобіль «Шкода Суперб», державний №
НОМЕР_1, 2007 року випуску,
земельну ділянку НОМЕР_9 із забудовою в
ОКСТ «Квітучий Донбас» у Калінінському
районі м. Донецька, облігацію державної
цільової безпроцентної позики 1990 року
на суму 10 000 карбованців на
ім'я ОСОБА_3

Виділено ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_5, та
визнано за ним право власності на неї,
автомобіль «АЗЛК 412» державний №?
НОМЕР_2, 1993 року випуску; Ѕ частини
компенсації за облігацію державної
цільової безпроцентної позики 1990 року
на суму 10 000 карбованців на ім'я ОСОБА_3 у
розмірі 5 250 грн, Ѕ частини грошового
вкладу НОМЕР_10 на ім'я ОСОБА_3 у
Гірницькому відділенні ПАТ «Ощадбанк
України».

Виділено ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_4 у м.
Макіївці та визнано за нею право
власності на зазначене жиле
приміщення, автомобіль «ВАЗ 2107»,
державний № НОМЕР_3, 1998 року
випуску; Ѕ частини грошового вкладу
НОМЕР_10 на ім'я ОСОБА_3 у Гірницькому
відділенні ПАТ «Ощадбанк України»,
земельну ділянку НОМЕР_9 із забудовою у
ОКСТ «Квітучий Донбас» у Калінінському
районі м. Донецька.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 Ѕ
частини компенсації за облігацією
державної цільової безпроцентної
позики 1990 року на суму 10 000 карбованців
на ім'я ОСОБА_3 з урахуванням, індексу
інфляції, 3% річних та пені за
прострочення виконання зобов'язання, а
всього 34 515 грн 94 коп.
,

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 Ѕ
частину вартості автомобілю «Шкода
Суперб», державний № НОМЕР_1, 2007 року
випуску в розмірі 78 751 грн.

В іншій частині позову ОСОБА_4
відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

Додатковим рішенням
Червоногвардійського районного суду
м. Макіївки від 02 серпня 2013 року
визнано спільною сумісною власністю
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 грошовий вклад
НОМЕР_10, відкритий 05 листопада 1991 року
на ім'я ОСОБА_3 у Гірницькому відділенні
AT «Ощадбанк України» (нині ТВБВ № 10004/0369
філії Донецьке обласне управління ПАТ
«Ощадбанк України»).

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 08 жовтня 2013
року рішення суду першої інстанції від
10 липня 2013 року та
додаткове рішення від 02 серпня 2013 року
в частині визнання удаваними договору
купівлі-продажу від 17 червня 2005 року та
договору дарування від 06 липня 2005 року
квартири АДРЕСА_5, визнання спільною
сумісною власністю та поділу майна
квартири АДРЕСА_4, квартири АДРЕСА_5,
автомобілю «ВА3 2107», державний
НОМЕР_3, 1998 року випуску, автомобілю
«АЗЛК 412» реєстраційний НОМЕР_2,
1993 року випуску, автомобілю «Шкода
Суперб», державний № НОМЕР_1, 2007 року
випуску, земельної ділянки НОМЕР_9 із
забудовою у ОКСТ «Квітучий Донбас» у
Калінінському районі м.Донецька,
облігації державної цільової
безпроцентної позики 1990 року на суму 10
000 карбованців, грошового вкладу
НОМЕР_10, у Гірницькому відділені AT
«Ощадбанк України», стягнення з
ОСОБА_3 індексу інфляції та 3% річних
за прострочення виконання зобов'язання
скасовано та ухвалено нове, яким
визнано спільною сумісною власністю
сторін квартиру АДРЕСА_4, автомобіль
«ВА32107», державний № НОМЕР_3,
1998 року випуску, автомобіль «АЗЛК 412»,
реєстраційний НОМЕР_2, 1993 року випуску,
облігацію державної цільової
безпроцентної позики 1990 року.

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право
власності на Ѕ частини квартири
АДРЕСА_4, Ѕ частини автомобіля «АЗЛК
412», р.н. НОМЕР_2, 1993 року
випуску, Ѕ частини автомобіля «ВАЗ 2107»,
державний номер НОМЕР_3, 1998 року
випуску, залишивши зазначене майно у їх
спільній частковій власності.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 Ѕ
частини вартості облігації державної
безпроцентної позики 1990 року в розмірі
5 520 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про визнання удаваними договору
купівлі-продажу від 17 червня 2005 року,
договору дарування від 06 липня 2005 року
та визнання спільною власністю
подружжя квартири АДРЕСА_5, автомобіль
«Шкода Суперб», державний № НОМЕР_1, 2007
року випуску, земельну ділянку НОМЕР_9
із забудовою в ОКСТ «Квітучий Донбас» у
Калінінському районі м. Донецька
відмовлено.

В іншій частині рішення суду залишено
без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення й
додаткове рішення місцевого суду,
мотивуючи свою вимогу порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції під час
розгляду справи встановлено, що
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі з 12 березня 1983 року до 11 січня 2006
року, який розірвано на підставі
рішення суду.

Також встановлено, що ОСОБА_4 постійно
проживає у АДРЕСА_4, а ОСОБА_3 постійно
проживає по АДРЕСА_5.

На підставі договору дарування
квартири, посвідченого
6 липня 2005 року приватним нотаріусом
Макіївського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 за реєстровим № 842,
ОСОБА_3 прийняв у дар від ОСОБА_8
квартиру АДРЕСА_5.

Згідно з відомостями Макіївського МРЕВ
ДАІ 20 квітня 2007 року на ім'я ОСОБА_3
зареєстрований автомобіль марки
«Шкода Суперб», державний № НОМЕР_1, 2007
року випуску вартістю
157 000,00 грн.

З 23 червня 1998 року по теперішній час
ОСОБА_4 є власником автомобіля марки
«ВАЗ 2107», державний № НОМЕР_3, 1998 року
випуску .

05 листопада 1991 року на ім'я ОСОБА_3
відкрито грошовий вклад НОМЕР_10 у
Гірницькому відділенні ПАТ «Ощадбанк
України».

Згідно з відомостями Макіївського МРЕВ
ДАІ з 26 листопада 1993 року ОСОБА_3 є
власником автомобіля АЗЛК- 412,
державний № НОМЕР_2, 1993 року випуску.

Рішенням правління ОKCT «Квітучий
Донбас» у Калінінському районі м.
Донецька ОСОБА_4 прийнято у члени
кооперативу і їй передано у
користування земельну ділянку НОМЕР_9
для ведення садового господарства,
ОСОБА_3 виключений з членів кооперативу
у зв'язку із несплатою членських
внесків.

Крім того, на ім'я ОСОБА_3 видано
облігацію державної цільової
безпроцентної позики 1990 року на суму 10
000 карбованців й ОСОБА_3 отримано
компенсацію за неї у розмірі 10 500
гривень.

Частково задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_4 та відмовляючи в позові ОСОБА_3,
суд першої інстанції виходив із того,
що спірне майно є спільною сумісною
власністю подружжя і підлягає поділу
за правилами глави 8 СК України, а також
вважав, що таким розподілом не
порушуються майнові права сторін.

Крім того, визнаючи удаваним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5, суд
зазначив, що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого
правочину, зокрема придбання ОСОБА_3
квартири в особисту власність в період
перебування в шлюбі з ОСОБА_4

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині задоволення вимог
ОСОБА_4 про визнання удаваними договору
купівлі-продажу від 17 червня 2005 року,
договору дарування від 06 липня 2005 року
визнання спільної власністю подружжя
квартири АДРЕСА_5 й відмовляючи в їх
задоволенні, апеляційний суд виходив з
того, що остання не була стороною цих
правочинів.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 про визнання спільною
сумісною власністю автомобіля «Шкода
Суперб» та земельної ділянки в СТ
«Квітучий Донбас», апеляційний суд
зазначив, що зазначений вище
автомобіль був придбаний ОСОБА_3 після
розірвання шлюбу, земельна ділянка не є
спільним майном подружжя, оскільки
приватизована ОСОБА_3 одноособово,
будинок побудований на ній без
належного на те дозволу.

Однак з такими висновками апеляційного
суду погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Розмір часток майна дружини та
чоловіка при поділі майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, визначається за правилами ст.
70 СК України.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. При цьому беруться до уваги
інтереси дружини, чоловіка, дітей та
інші обставини, що мають істотне
значення для справи.

Крім того, вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. Спільною сумісною власністю
подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69
СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України),
відповідно до чч. 2, 3 ст. 325 ЦК України
можуть бути будь-які види майна, за
винятком тих, які згідно із законом не
можуть їм належати (виключені з
цивільного обороту), незалежно від
того, на ім'я кого з подружжя вони були
придбані чи внесені грошовими коштами,
якщо інше не встановлено шлюбним
договором чи законом (п. 23 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 21
грудня 2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя»).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 57 СК України
суд може визнати особистою приватною
власністю дружини, чоловіка майно,
набуте нею, ним за час їхнього окремого
проживання у зв'язку з фактичним
припиненням шлюбних відносин.

Якщо за час окремого проживання
подружжя після фактичного припинення
шлюбних відносин спільне майно його
членами не придбавалося, суд
відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України може
визнати особистою приватною власністю
дружини, чоловіка майно, набуте кожним
з них за цей період та за вказаних
обставин, і провести поділ тільки того
майна, що було їхньою спільною
власністю до настання таких обставин
(п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня
2007 року № 11).

Проте вищезазначені вимоги закону
апеляційний суд залишив поза увагою,
належним чином не встановив обсяг
спільного майна подружжя, наявного на
час припинення спільного ведення
господарства, не встановив загальну
вартість цього майна і яка частка
кожного з подружжя у ньому та не
здійснив його поділ відповідно до
закону, не дав належної правової оцінки
зібраним доказам.

Так, визнаючи за ОСОБА_4
та ОСОБА_3 право власності на Ѕ частини
спірного майна, спір щодо іншої Ѕ
частини майна суд так і не вирішив.

Також судом не було враховано, що
відповідно до ст. 71 СК України майно, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі, при цьому неподільні речі
присуджуються одному з подружжя, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними.

Разом із тим, визнавши за ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину
автомобіля «АЗЛК 412» та Ѕ частини
автомобіля «ВАЗ 2107», суд так і не провів
поділ зазначеного майна, залишивши
його у спільній частковій власності.

Окрім зазначеного суд не прийняв
рішення й щодо грошового вкладу
НОМЕР_10, відкритого на ім'я ОСОБА_3 у
Гірницькому відділенні AT «Ощадбанк
України», а поділивши між подружжям
облігацію державної безпроцентної
позики на суму 10 500 грн, стягнув з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошові
кошти в розмірі 5 520 грн, що перевищує Ѕ
частину її вартості.

Крім того, короткий текст рішення
апеляційного суду не відповідає
повному.

Зокрема в резолютивній частині
короткого тексту рішення відмовлено
ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог
про стягнення з ОСОБА_3 індексу
інфляції та 3% річних, проте
мотивувальна та резолютивна частини
повного тексту судового рішення такого
не містять.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Враховуючи допущені судом апеляційної
інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права,
ухвалене ним рішення не може вважатися
законним і обґрунтованим, у зв'язку із
чим, відповідно до ст. 338 ЦПК України
таке рішення підлягає скасуванню з
направленням справи на новий судовий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342, 344, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Донецької
області від 08 жовтня
2013 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді:
Є.П. Євграфова

В.І. Журавель

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко