АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
_________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2014 р. Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого-судді: Усика Г.І

суддів: Нежури В.А., Соколової В.В.,

при секретарі: Охневській Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рууккі Україна» на
рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 25 жовтня 2013 р. у справі за
позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Рууккі
Україна», третя особа: Товариство з
обмеженою відповідальністю «Основа»
про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 р. ОСОБА_1 звернувся з
позовом до ТОВ «Рууккі Україна», третя
особа: ТОВ «Основа» про стягнення 1 305
302,71 грн., посилаючись на порушення
відповідачем зобов'язань щодо
постачання оплачених ним
металовиробів на загальну суму 1 234 659,00
грн.

З урахуванням наведеного просив
стягнути з відповідача зазначену суму
з урахуванням втрат від інфляції, що
становить 1 232,19 грн., а також три
проценти річних від простроченої суми -
11 568,59 грн. та пеню за несвоєчасне
виконання зобов'язання у розмірі 57 842,93
грн.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 25.10.2013 р. позов
задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Рууккі Україна» на
користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1 234
659,00 грн. та судові витрати у розмірі 3 441
грн., шляхом перерахування коштів на
рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_1 в банку АТ
«Сбербанк Росії».

В апеляційній скарзі ТОВ «Рууккі
Україна» просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 в повному обсязі,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи та неправильне застосування
норм матеріального і процесуального
права.

Справа №759/2667/13 № апеляційного
провадження:22-ц/796/491/2014 р. Головуючий у
суді першої інстанції: Заєць
Т.О.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Усик Г.І. Зазначало, що
висновок суду першої інстанції про те,
що ТОВ «Рууккі Україна» не виконало
свої зобов'язання щодо постачання
оплаченої позивачем продукції є
помилковим, оскільки суд першої
інстанції не прийняв до уваги надані
відповідачем докази на підтвердження
поставки позивачеві матеріалів на
загальну суму 1 038 122,93 грн., що
підтверджується договором №3Д-0000132 від
22.10.2012 р., укладеним між ТОВ «Рууккі
Україна» та ТОВ «Основа», видатковими
накладними про поставку позивачеві
будівельних матеріалів, накладними на
повернення частини продукції,
складськими листами відвантаження
продукції, перепустками, договором на
виготовлення і монтаж
металоконструкцій та виконання
підрядних робіт №3/07-12-М/В від 03.07.2012,
укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Основа»,
декларацією про початок будівельних
робіт, актами виконаних робіт,
поясненням свідків, листування
засобами електронної пошти між
працівниками ТОВ «Рууккі Україна» та
ТОВ «Основа» щодо замовлення
будівельних матеріалів на об'єкт
будівництва позивача.

Вказував на помилковість висновків
суду про відсутність належних доказів
існування договірних відносин між ТОВ
«Руккі Україна» та ТОВ «Основа» з
посиланням на відсутність доказів
правонаступництва ТОВ «Рууккі
Україна» прав та обов'язків ЗАТ «Рууккі
Україна».

Звертав увагу на те, що судом
неправильно викладені судом пояснення
свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 та вважав, що суд
безпідставно відмовив у задоволенні
клопотання про забезпечення доказів, в
тому числі шляхом їх огляду за місцем
розташуванням об'єкта будівництва -
Кінно-спортивної шкоди «Алюр» для
з'ясування фактичної наявності
поставленої ТОВ «Рууккі Україна»
продукції позивачеві, з урахуванням
того, що елементи металоконструкцій
можуть бути ідентифіковані за
індивідуально визначеними ознаками
(розміром, геометричними параметрами,
призначенням), та мають відповідне
маркування, заводське пакування і
бірки.

В судовому засіданні представники ТОВ
«Руккі Україна» та ТОВ «Основа»
просили задовольнити апеляційну
скаргу з наведених у ній підстав.

Крім того, зазначали, що обставини
укладення між ОСОБА_1 та ТОВ «Основа»
договору на виготовлення і монтаж
металоконструкцій та виконання
підрядних робіт №3/07-12-М/В від 03.07.2012 р.
підтверджується рішенням
господарського суду Київської області
від 29.07.2013 р. у справі за позовом ТОВ
«Основа» до ТОВ «Рууккі Україна» про
зобов'язання вчинити дії по поставці
позивачу продукції, оплаченої ОСОБА_1,
яке набрало законної сили.

Представник ОСОБА_6 просив апеляційну
скаргу відхилити, посилаючись на те, що
її доводи є безпідставними, в тому
числі і посилання на рішення
господарського суду Київської області
від 29.07.2013 р. у справі за позовом ТОВ
«Основа» до ТОВ «Рууккі Україна» про
зобов'язання вчинити дії по поставці
позивачу продукції, з огляду на те, що
ОСОБА_1 не був стороною у цій
господарській справі, а тому
встановленні зазначеним судовим
рішенням обставини не мають
преюдиційного значення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які приймали участь в судовому
засіданні, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до заяви на переказ готівки
№89-1690 від 07.06.2012 р. ОСОБА_1 сплатив 111 626,66
грн. за товар - лист профільований,
шляхом перерахунку коштів на рахунок
ТОВ «Рууккі Україна» згідно
рахунку-специфікації №3Д-0002275 від 05.06.2012
р.; платіжним дорученням №23036870 від
17.07.2012 р. ОСОБА_1 перерахував на рахунок
ТОВ «Руккі Україна» кошти в розмірі 11
585,48 грн. за оплату водостоків згідно
рахунку-фактури №3Д-0003478 від 09.07.2012 р.;
платіжним дорученням №29983295 від 30.08.2012
р. ОСОБА_6 перерахував на рахунок ТОВ
«Рууккі Україна» грошові кошти в сумі
961 825,87 грн., як оплату за прогін легкий,
шурупи, листи згідно рахунку-фактури
№3Д-0003967 від 27.07.2012 р.; 26.09.2012 р. ОСОБА_6
оплатив за водостійку систему
відповідно до рахунку-фактури №3Д-0005528
від 17.09.2012 р., шляхом перерахування
коштів на рахунок ТОВ «Рууккі Україна»
в розмірі 22 182,72 грн.; платіжним
дорученням №22182831 від 11.07.2012 р. позивач
здійснив оплату за будівельні
матеріали згідно рахунку-фактури
№3Д-0003100 від 26.06.2012 р. в сумі 28 233,36 грн.;
платіжним дорученням №22183019 від 11.07.2012
р. позивач перерахував на рахунок
відповідача 99 204,92 грн. за прогін легкий,
згідно рахунку-фактури №3Д-0003351 від
05.07.2012 р.

Загальна сума, сплачених ОСОБА_6 коштів
на користь ТОВ «Рууккі Україна»
становить 1 234 659,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1,
суд першої інстанції виходив з їх
доведеності та відсутності доказів,
які б підтверджували надання
відповідачем оплаченої продукції
позивачу, на підставі чого дійшов
висновку про невиконання ТОВ «Рууккі
Україна» зобов'язань перед ОСОБА_1,
внаслідок чого останній втратив
інтерес до оплаченої ним продукції і
обґрунтовано вимагав повернення
сплачених ним коштів в порядку ч.1 ст.1212
ЦК України.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, виріши справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень , підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суд
першої інстанції не відповідає.

На порушення вимог ст.ст.212-214 ЦПК
України суд першої інстанції не
з'ясував належним чином фактичних
обставин справи щодо заявлених вимог,
чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги й заперечення
сторін, та якими доказами вони
підтверджуються, а також надав
неправильну оцінку зібраним у справі
доказам.

Позивач обгунтовував свої вимоги тим,
що він сплатив ТОВ «Рууккі Україна»
кошти на придбання металовиробів,
однак відповідач не виконав своє
зобов'язання щодо поставки йому
зазначеного товару. Внаслідок
прострочення боржником виконання
зобов'язання воно втратило для нього
інтерес, а тому він просив стягнути з
боржника сплачені ним кошти з
урахуванням індексу інфляції, трьох
процентів річних від простроченої суми
та пені за несвоєчасне виконання
зобов'язання з підстав, передбачених
ст.ст. 509, 526, 612, 615, 625, 1212 ЦК України.

Відповідно ч.1 ст.1212 ЦК України, особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

З урахуванням наведеного не можна
погодитись з правовими підставами
заявлених позовних вимог, оскільки
фактично спір між сторонами виник з
договірних правовідносин, у яких строк
їх виконання не визначений. За таких
обставин, посилання позивача на
прострочення виконання відповідачем
своїх зобов'язань, внаслідок чого воно
втратило для позивача інтерес (з
урахуванням продовження будівництва
Кінно-спортивної школи «Алюр» та
відсутності будь-яких доказів, що
підтверджували б поставки
металовиробів іншими виробниками),
виключає застосування до спірних
правовідносин положень ст.1212 ЦК
України.

Заперечуючи проти позовних вимог
ОСОБА_1 представник ТОВ «Рууккі
Україна» стверджував, що відповідач
виконав зобов'язання щодо поставки
позивачеві металопродукції на суму 1 038
122,93 грн., відповідно до направлених
йому від ТОВ «Основа»
рахунків-специфікацій, які
оплачувались позивачем, а тому вважав
вимоги позивача такими, що направлені
на безпідставне отримання
матеріальної вигоди за рахунок
відповідача.

На обгрунтування своїх заперечень
посилався на рахунки-специфікації, які
складались ТОВ «Основа» та
направлялись йому на підставі
укладеного між ТОВ «Основа» і ОСОБА_1
договору на виготовлення та монтаж
металоконструкцій та виконання
підрядних робіт №3/07-12-М/В від 03.07.2012 р., а
також на видаткові накладні про
поставку позивачеві будівельних
матеріалів, накладну на повернення
ОСОБА_1 частини продукції, складськими
листами відвантаження продукції,
перепустками, декларацію про початок
будівельних робіт, акти виконаних
робіт, поясненням свідків, листування
засобами електронної пошти між
працівниками ТОВ «Рууккі Україна» та
ТОВ «Основа» щодо замовлення
будівельних матеріалів на об'єкт
будівництва позивача.

Перевіряючи надані відповідачем
докази, суд першої інстанції дійшов
висновку що вони є не належними та
допустимими.

З такими висновками суду погодитись
не можна, виходячи з наступного.

Рішенням господарського суду
Київської області від 29.07.2013 р. у справі
за позовом ТОВ «Основа» до ТОВ «Рууккі
Україна» про зобов'язання вчинити дії
по поставці позивачу продукції
встановлено, що з 03.07.2012 р. між фізичною
особою ОСОБА_1 та ТОВ «Основа» був
укладений договір на виготовлення і
монтаж металоконструкцій та виконання
підрядних робіт №3/07-12-М/В, відповідно
до якого підрядник зобов'язався на свій
ризик, або залученими силами і засобами
у відповідності до проектної та
робочої документації, КМД, діючих
будівельних норм і правил та в
обумовлений договором строк виконати
роботи з виготовлення та монтажу
металоконструкцій та виконання
підрядних робіт на об'єкті, а замовник -
забезпечити належне фінансування,
надати частину матеріалів, прийняти і
оплатити вартість виконаних робіт.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що
підрядник виконує роботи по договору з
використанням матеріалів підрядника
та з матеріалів замовника, які він має
право замовляти в необхідній кількості
та отримувати після їх оплати
замовником.

Рішенням суду встановлено, що на
виконання п.5.2 договору ОСОБА_1 сплатив
ТОВ «Основа» 914 655,59 грн., що
підтверджується платіжним дорученням.

Також зазначеним судовим рішенням
встановлено, що ТОВ «Основа» погодило з
ОСОБА_1 постачальника продукції, на
підставі чого, та відповідно до п.3.2
договору ТОВ «Основа» замовило в ТОВ
«Рууккі Україна» продукцію на
загальну суму 1 234 659,06 грн., що
підтверджується специфікаціями, які
наявні і в матеріалах цивільної справи.

Крім того, як убачається з цього
судового рішення, ОСОБА_1 згідно з п.3.2
договору № 3/07-12МВ від 03.07.2012 р. сплатив
аванс ТОВ «Рууккі Україна» в сумі 1 234
659,01 грн., що підтверджується платіжними
дорученнями.

Зазначеним судовим рішенням
зобов'язано ТОВ «Рууккі Україна»
вчинити дії по поставці ТОВ «Основа»
продукції, що оплачена ОСОБА_1 на суму 196
536,08 грн. (не погодившись з вказаним
судовим рішенням ОСОБА_1 подав на нього
апеляційну скаргу, яка постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 16.01.2014 р. була
відхилена, а рішення господарського
суду Київської області від 29.07.2013 р.
залишено без змін).

На встановлені господарським судом
обставини в суді першої інстанції
посилались, як представник ТОВ «Рууккі
Україна», так і представник ТОВ
«Основа», на підтвердження чого надали
копії відповідних платіжних
документів та договору на виготовлення
і монтаж металоконструкцій та
виконання підрядних робіт №3/07-12-М/В від
03.07.2012 р.

Крім того наявність договірних
відносин між ОСОБА_1 та ТОВ «Основа» і
ТОВ «Рууккі Україна» підтверджується
копією рахунку-специфікації № 3Д-0002275
від 05.06.2012 р. на суму 111 626,66 грн., в якій
одержувачем продукції зазначено ТОВ
«Основа», яку як доказ оплати
замовленої ним у ТОВ «Рууккі Україна»
металопродукції надав суду ОСОБА_1

Відхиляючи зазначені докази та
ставлячи під сумнів факт укладення між
ТОВ «Основа» та ОСОБА_1 договору
№3/07-12-М/В від 03.07.2012 р., суд першої
інстанції послався на те, що
представник ТОВ «Основа» не надав
оригінал цього договору для проведення
призначеної у справі судової
почеркознавчої експертизи. Крім того
суд виходив з того, що зазначений
договір складений не у стилі, що є
характерним для договорів які укладає
ТОВ «Основа» з огляду на те, що договір
не містить підписів та печатки на
кожному із його аркушів. Однак такий
висновок суду є лише припущенням, на
якому не може ґрунтуватись рішення
суду.

Натомість суд першої інстанції
залишив поза увагою інші надані, як
відповідачем, так і третьою особою
докази, які в сукупності спростовують
доводи позивача та підтверджують
заперечення відповідача.

Так на підтвердження договірних
відносини між ТОВ «Основа» та ОСОБА_1,
третя особа надала проект
Кінно-спортивної школи «Алюр»,
виконаного ним на замовлення ОСОБА_1,
план-схеми та креслення окремих
приміщень об'єкту будівництва (складу
для зберігання кормів, конюшні з критим
манежем, металоконструкцій покрівлі
денників, поперечний переріз по
денникам, в якому постачальником
зазначено ТОВ «Рууккі Україна»),
декларацію про початок виконання
будівельних робіт - Кінно-спортивної
школи «Алюр», 1-ша черга, Київська
область, Вишгородський район,
Демидівська сільська рада поза межами
населеного пункту, зареєстрованої в
Інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю в
Київській області 14.05.2012 р., в якій
ОСОБА_1 вказав генеральним підрядником
- ТОВ «Основа», а виконробом
працівника цього товариства - ОСОБА_7

З урахуванням наведеного, суд першої
інстанції безпідставно не прийняв до
уваги пояснення свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5, обмежившись
посиланням на те, що їх твердження про
договірні відносини між сторонами та
третьою особою, а також про поставки
продукції ТОВ «Рууккі Україна» на
об'єкт будівництва позивача базуються
лише на інформації, яку вони отримали
від своїх роботодавців - ТОВ «Рууккі
Україна» та ТОВ «Основа».

Крім того наведена у рішенні оцінка
пояснень свідків не відповідає деяким
фактичним обставинам, на які вказували
свідки в судовому засіданні.

Так з пояснень, які зафіксовані
технічним записом судового засідання
убачається, що зазначені свідки
стверджували, що металопродукція ТОВ
«Рууккі Україна» виготовлялася на
замовлення ТОВ «Основа» та
доставлялася на об'єкт будівництва
ОСОБА_1

При цьому свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 та
ОСОБА_5 зазначали, що продукція на
об'єкт будівництва позивача
виготовлялась за індивідуальним
замовлення під конкретні об'єкти
відповідно до креслень та замовлень,
які надавались працівниками ТОВ
«Основа», рахунки оплачувались ОСОБА_1,
оскільки останній, як їм було відомо
від працівників ТОВ «Основа», у такий
спосіб контролював витрати на
придбання цієї продукції. Також
зазначені свідки стверджували, що
поставлена ОСОБА_1 продукція мала
конкретні індивідуальні ознаки
(призначення, розмір, геометричну
конфігурацію, маркування, пакування та
бірки на яких зазначено коли та ким
виготовлена продукція, номер рахунку).

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_7 пояснювали,
що вони як працівники ТОВ «Основа»
приймали участь на об'єкті будівництва
- Кінно-спортивної школи «Алюр», як
виконроби, що з урахуванням інформації
зазначеної у поданій ОСОБА_1 декларації
про початок будівництва, де він вказав
виконробом ОСОБА_7, відповідає
дійсності.

Зазначені свідки вказали, які
будівельні роботи виконувались на
об'єкті будівництва - Кінно-спортивної
школи «Алюр», його розташування,
присутність на об'єкті ОСОБА_1,
отримання в його присутності
металопродукції ТОВ «Рууккі Україна».

При цьому, як стверджував свідок
ОСОБА_10 він особисто отримував на
складі ТОВ «Рууккі Україна»
металовироби, які оплачувались
позивачем, і поставлялись на
будівництво Кінно-спортивної школи
«Алюр». Зазначені обставини об'єктивно
підтверджуються видатковою накладною
№3Д-0010169 від 03.09.2012 р., відвантажувальним
листом від 03.09.2012 р., перепусткою на
склад ТОВ «Рууккі Україна»,
видатковими накладними № 3Д-0010662 та №
3Д-0010663 від 11.09.2012 р., відвантажувальними
листами № 3Д-0010662 та № 3Д-0010663 від 11.09.2012
р., перепусткою на склад ТОВ «Рууккі
Україна» від 11.09.2012 р.

Крім того, з матеріалів справи
убачається, що у зв'язку зі зміною
конструкції покрівлі на об'єкті
будівництва, за заявою від імені ОСОБА_1
відбулося повернення частини
металовиробів ТОВ «Рууккі Україна», а
саме: держака ринви 130 метал.
коричневого в кількості 207 шт. на суму
3684,26 грн., що підтверджується накладною
на повернення №3-Д-0000053 від 11.09.2012 р.

Аналізуючи зазначені докази у їх
сукупності, колегія суддів приходить
до висновку про помилковість висновків
суду першої інстанції щодо доведеності
позовних вимог ОСОБА_1 та відсутності
належних і допустимих доказів, які
підтверджують заперечення
представників ТОВ «Рууккі Україна» та
ТОВ «Основа», у зв'язку з чим вважає, що
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням у справі
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Рууккі
Україна» задовольнити.

Рішення Святошинського районного
суду м. Києва від 25 жовтня 2013 р.
скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рууккі Україна»,
третя особа: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Основа» про
стягнення грошових коштів, відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий:
Судді: