Справа № 357/6827/13-ц Головуючий у І
інстанції Гапоненко А.П.Провадження №
22-ц/780/935/14 Доповідач у 2 інстанції
Данілов О.М.Категорія 4
РІШЕННЯ

Іменем України

30 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді: Данілова О.М.,

суддів: Мережко М.В.,
Суханової Є.М.,

при секретарі: Франюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 05 вересня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про усунення перешкод, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області із позовом до ОСОБА_3
про усунення перешкод, мотивуючи свої
вимоги тим, що вона являється власником
? частини індивідуального житлового
будинку АДРЕСА_1, що являє собою
ізольовану частину будинку та
відповідної частини господарських та
побутових споруд.

Іншим співвласником ? частини даного
будинку і відповідної частини
господарських будівель та споруд є
відповідач.

Відповідно до технічного паспорту МБТІ
між сараями повинен бути відступ, але
при будуванні нового сараю Відповідач
порушив технічні норми не залишив
відступу і прибудував до її стіни свій
сарай, тим самим незаконно забрав в
своє користування частину землі.

Позивачка звернулася до Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Київській області на що
отримала відповідь, що громадянин
ОСОБА_3 порушив норму ДБН 360-92, а саме:
для догляду за будівлями та здійснення
їх поточного ремонту відстань до
сусідньої границі ділянки від найбільш
виступаючої конструкції стіни
необхідно приймати не менше 1.0 метра.

Просила зобов'язати відповідача
привести господарську споруду (сарай) в
первинний вигляд, відповідно до
технічного паспорту МБТІ, а саме
зробити відступ відповідно до
технічного паспорту.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 05 вересня 2013 року, у задоволенні
позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на його
незаконність, необґрунтованість,
ухваленого з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просила скасувати рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 05 вересня 2013 року
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які приймали участь у
розгляді справи, перевіривши матеріали
справи, в порядку, передбаченому
статтею 303 ЦПК України, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Законним і обґрунтованим відповідно до
ст. 213 ЦПК України є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повного і
всебічного з'ясування обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 215 ЦПК України, в
мотивувальній частині рішення суд має
зазначити встановлені судом обставини
і визначити відповідно до них
правовідносини, мотиви, з яких суд
вважає встановленою наявність чи
відсутність фактів, якими
обґрунтовувались вимоги чи
заперечення, бере до уваги чи відхиляє
докази, застосовує зазначені у рішенні
нормативно-правові акти.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив із того, що позивачка
не довела порушення її прав, не надала
доказів становища, яке існувало, в тому
числі якого саме відновлення
становища, яке існувало до порушення, а
також врахував заяву відповідача про
застосування строків позовної
давності.

З такими висновками колегія суддів
повністю погодитися не може, з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до технічного паспорту,
сарай, зазначений буквою «Г»
побудований в 1978 році, при зведенні
якого дотримано всіх норм. З 1978 року по
теперішній час позивачка проживала в
будинку, біля якого знаходиться
спірний сарай і жодних претензій з
приводу цього сараю не мала (а.с. 26-28).

Відповідач став власником зазначеного
сараю та частини будинку у 1984 році на
підставі договору дарування,
укладеного між ним та його батьком (а.с.
22-23).

Сарай відповідно до технічного
паспорту побудований із цегли, стоїть
на кам'яному фундаменті, а тому жодних
змін у його розташуванні не відбулося
(а.с. 28).

При розподілі земельної ділянки, на
якій знаходиться будинок, що перебуває
в спільній частковій власності сторін,
вони погодили один одному поділ
земельної ділянки та не мали претензій
один до одного.

Окрім цього, не відповідає дійсності
посилання позивачки на те, що з даху
сараю відповідача під час дощів стікає
вода, оскільки нахил даху сараю
відповідача, позначеного буквою «Г»
направлений в бік земельної ділянки
відповідача, а не позивачки (а.с. 41).

Посилання ОСОБА_2 на той факт, що
інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області виявлено порушення з
боку ОСОБА_3, колегія суддів не приймає
до уваги, оскільки жодного протоколу
про притягнення до відповідальності
відповідача не складалося, а тому до
відповідальності останній не
притягувався.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Позивач не надала суду належних та
допустимих доказів в обґрунтування
своїх позовних вимог.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 214 ЦПК
України, під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження.

Згідно п. 11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №14 від 18.12.2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі», встановивши, що строк для
звернення з позовом пропущено без
поважної причини, суд у рішенні
зазначає про відмову в позові з цих
підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 05 вересня 2013 року необхідно
скасувати та ухвалити нове рішення
відповідно до ст. 309 ЦПК України, яким у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про усунення перешкод необхідно
відмовити за безпідставністю
звернення до суду, а також відсутністю
будь-яких допустимих доказів в
обґрунтування позову і обставин
справи, які можуть бути підтверджені
певними засобами доказування і не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування, які підлягають
оцінці, що ґрунтуються на всебічному,
повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 05 вересня 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про усунення перешкод - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: