Справа №
№
провадження: 2/230/35/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2014 року Єнакіївський
міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

при секретарі - Здебській Т.М.

за участю сторін:

представника позивача - Дмитрини
В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Єнакієве
цивільну справу за позовом Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м. Єнакієве Донецької
області до ОСОБА_3 про відшкодування
суми страхових виплат, -

ВСТАНОВИВ:

04 вересня 2013 року позивач Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Єнакієве
Донецької області звернувся до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_3 про
відшкодування суми страхових виплат. В
обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що 19 грудня 2005 року на
автошляху Київ-Харків-Довжанський в
Артемівському районі Донецької
області комісією трапилося зіткнення
автомобіля Волга ГАЗ 31029, державний
номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 з
автомобілем Fiat Croma, державний номер
НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, який не
справився з керуванням та виїхав на
полосу зустрічного руху. Внаслідок
зіткнення водій Відкритого
акціонерного товариства «Миронівське
ППЖТ» ОСОБА_4, начальник депо
Відкритого акціонерного товариства
«Миронівське ППЖТ» ОСОБА_5, працівники
Єнакіївської ОДПІ ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, які знаходилися в автомобілі в
якості пасажирів, отримали тяжкі
травми різного характеру. У зв'язку з
цим випадком вироком Артемівського
міськрайонного суду від 15 травня 2006
року ОСОБА_3 визнано винним за ч. 2 ст. 286
Кримінального кодексу України та
призначено покарання у вигляді 5 років
позбавлення волі без позбавлення права
керування транспортними засобами.
Згідно висновку МСЕК від 04.07.2006 року
потерпілій ОСОБА_7 встановлено 25 %
втрати професійної працездатності з
додатковими витратами на ліки.
Позивачем за період з жовтня 2011 року по
липень 2013 року на особовий рахунок
потерпілої ОСОБА_7 було перераховано 11
354,46 грн. страхових виплат та 17,03 грн.
перераховано Публічному акціонерному
товаристві «Укрсоцбанк» 0,15 % від сум
перерахувань за касове обслуговування.
Рішеннями Єнакіївського міського суду
Донецької області від 30.01.2008 року, 07.10.2010
року та 22.03.2012 року за період з 01.06.2006
року по 30.09.2011 року з ОСОБА_3 стягнуто на
користь Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Єнакієве
Донецької області 72 089,06 грн., 13 418,38 грн.
та 6 674,20 грн. Оскільки позивачем
відшкодовано шкоду, що завдана
відповідачем, тому позивач просить
стягнути з відповідача на його користь
в відшкодування сплачених страхових
виплат у сумі 11 371,49 грн. за період з
жовтня 2011 року по липень 2013 року
включно.

Представник позивача Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Єнакієве
Донецької області у судовому засіданні
позовні вимоги підтримав повністю на
підставах, викладених у позові, просив
задовольнити позов.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про час та місто слухання
справи був повідомлений належним
чином, про причини неявки суд не
повідомив. Клопотань про відкладення
розгляду справи до суду не надходило.

Представник позивача надав згоду на
ухвалення заочного рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло повідомлення про
причини неявки або якщо зазначені ним
причини визнані неповажними, суд може
ухвалити заочне рішення на підставі
наявних у справі доказів, якщо позивач
не заперечує проти такого вирішення
справи.

Керуючись ст.ст. 77, 169, 224 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
вважає можливим розглянути справу на
підставі наявних у ній даних і доказів,
так як у суду є достатньо доказів про
права та взаємовідносини сторін, а
позивач не заперечує проти такого
розгляду.

Суд, заслухавши пояснення осіб, що
приймають участь у справі, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення на них, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, застосувавши до спірних
правовідносин відповідні норми
матеріального та процесуального права,
встановив наступні фактичні обставини
та відповідні їм правовідносини.

05 березня 2006 року складений акт про
нещасний випадок на виробництві, що
трапився з ОСОБА_7 (а.с. 3-4).

Постановою № 1579 від 03 серпня 2006 року
призначені страхові виплати ОСОБА_7
(а.с. 5-6).

Висновком МСЕК від 09.08.2011 року
потерпілій ОСОБА_7 встановлено 15 %
втрати професійної працездатності за
трудовим каліцтвом з 24.07.2011 року з
додатковими витратами на ліки (а.с. 8).

Згідно висновку МСЕК від 04.07.2006 року
ОСОБА_7 встановлено 25 % втрати
професійної працездатності за
трудовим каліцтвом з додатковими
витратами на ліки (а.с. 7).

Рішеннями Єнакіївського міського суду
Донецької області від 30.01.2008 року, 07.10.2010
року з ОСОБА_3 стягнуто на користь
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Єнакієве
Донецької області 72 089,06 грн. та 13 418,38
грн. (а.с. 9-12).

Позивачем за період з жовтня 2011 року по
липень 2013 року на особовий рахунок
потерпілої ОСОБА_7 було перераховано 11
354,46 грн. страхових виплат та 17,03 грн.
перераховано Публічному акціонерному
товаристві «Укрсоцбанк» 0,15 % від сум
перерахувань за касове обслуговування
(а.с. 2, 13-56).

Згідно ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу
України, особа, яка відшкодувала шкоду,
завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

Зазначена правова норма, що міститься в
главі 82 Цивільного кодексу України, яка
регулює правовідносини по
відшкодуванню шкоди, передбачає право
регресу особи в разі, якщо вона
відшкодувала шкоду потерпілому,
завдану іншою особою в рамках
деліктних правовідносин між нею та
потерпілим. Однак правовідносини,
пов'язані зі страхуванням різних видів,
регулюються нормами глави 67 Цивільного
кодексу України.

Відповідно до положень ст. 980
Цивільного кодексу України, предметом
договору страхування можуть бути
майнові інтереси, які не суперечать
закону і пов'язані з: 1) життям,
здоров'ям, працездатністю та пенсійним
забезпеченням (особисте страхування); 2)
володінням, користуванням і
розпоряджанням майном (майнове
страхування); 3) відшкодуванням шкоди,
завданої страхувальником (страхування
відповідальності).

Згідно ст. 999 Цивільного кодексу
України, законом може бути
встановлений обов'язок фізичної або
юридичної особи бути страхувальником
життя, здоров'я, майна або
відповідальності перед іншими особами
за свій рахунок чи за рахунок
заінтересованої особи (обов'язкове
страхування). До відносин, що
випливають із обов'язкового
страхування, застосовуються положення
цього Кодексу, якщо інше не встановлено
актами цивільного законодавства.

Статтею 993 Цивільного кодексу України
передбачено, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до цієї норми закону до
страховика переходить право вимоги до
особи, відповідальної за завдані
збитки про відшкодування шкоди, лише в
разі виплати страхового відшкодування
за договором майнового страхування.

Разом з тим, аналізуючи норми ст.ст. 512,
993, 999 Цивільного кодексу України,
положення Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року та Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» № 1105-ХІV, суд приходить
до висновку, що в разі проведення
страхових виплат за договором
особистого страхування (життя,
здоров'я, працездатності, пенсійного
забезпечення) таке право вимоги
страховика до особи, відповідальної за
заподіяння шкоди, не передбачено.

Дані норми законодавства
визначають принципи та загальні
правові, фінансові та організаційні
засади загальнообов'язкового
державного соціального страхування
громадян та, зокрема, правову основу,
економічні механізми і організаційну
структуру загальнообов'язкового
державного соціального страхування
громадян від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання.

Відповідно до ст.ст. 6, 20 цих Основ
страховиками є цільові страхові фонди,
які беруть на себе зобов'язання щодо
збору страхових внесків та надання
застрахованим особам матеріального
забезпечення і соціальних послуг при
настанні страхових випадків, основними
джерелами коштів яких є внески
роботодавців і застрахованих осіб.
Основами також передбачено право
страховика припинити виплати і надання
соціальних послуг за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням застрахованій
особі з підстав, зазначених у ст. 27
закону № 1105-ХІV, та право неналежного
страховика, яким здійснено виплати
застрахованій особі, звернутися до
належного страховика з вимогою про
відшкодування понесених ним витрат.

Згідно з преамбулою Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» № 1105-ХІV страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання є
самостійним видом
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, за допомогою
якого здійснюється соціальний захист,
охорона життя та здоров'я громадян у
процесі їх трудової діяльності.

Статтею 5 даного Закону визначено
основні принципи страхування від
нещасного випадку, якими, зокрема, є
обов'язковість страхування від
нещасного випадку осіб, які працюють на
умовах трудового договору (контракту)
та інших підставах, передбачених
законодавством про працю;
обов'язковість сплати страхувальником
страхових внесків; формування та
витрачання страхових коштів на
солідарній основі; диференціювання
страхового тарифу з урахуванням умов і
стану безпеки праці, виробничого
травматизму та професійної
захворюваності на кожному
підприємстві; цільове використання
коштів страхування від нещасного
випадку.

Згідно частин 4 і 5 ст. 6 цього Закону,
суб'єктом страхування є страховик -
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України,
об'єктом страхування від нещасного
випадку є життя застрахованого, його
здоров'я та працездатність.

Таким чином, страхування від нещасного
випадку на виробництві є обов'язковим
особистим страхуванням.

Проте ні Основи законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, ні Закон
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» №
1105-ХІV, ні норми глави 67 Цивільного
кодексу України не передбачають право
страховика, яким є позивач Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Єнакієве
Донецької області і який сплатив
страхове відшкодування потерпілій
особі, застрахованій за договором
загальнообов'язкового державного
соціального страхування згідно із цим
Законом, на звернення з вимогою до
винної особи про відшкодування
сплачених застрахованому страхових
сум.

Крім того, задоволення таких вимог
означало б заміну сторін у
зобов'язанні, в якому права
застрахованої особи на отримання
відшкодування перейшли б до
страховика, у той час як відповідно до
вимог ст. 515 Цивільного кодексу України
не допускається заміна кредитора в
зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з
особою кредитора, зокрема, в
зобов'язаннях про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я.

Оскільки сфера дії Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» поширюється виключно
на застрахованих осіб, страхувальників
та страховика, і цим Законом, а також
іншими нормативно-правовими актами не
врегульований правовий механізм
відносин Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України як страховика з
іншими особами, відповідальними за
шкоду, завдану життю та здоров'ю
застрахованої особи, то до таких
правовідносин підлягають застосуванню
загальні положення Цивільного кодексу
України щодо страхування, а не
положення цього Кодексу щодо
відшкодування шкоди.

Таким чином, враховуючи встановлені в
судовому засіданні обставини та
досліджені докази, а також
проаналізувавши зазначені норми
законодавства, суд вважає, що
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Єнакієве
Донецької області як страховик за
обов'язковим особистим страхуванням не
має права вимоги до відповідача ОСОБА_3
як до особи, відповідальної за
заподіяння шкоди потерпілій ОСОБА_7,
про відшкодування суми страхових
виплат у сумі 11 371,49 грн. за період з
жовтня 2011 року по липень 2013 року
включно, а тому в задоволенні позовних
вимог належить відмовити у повному
обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 512, 515, 980, 993, 999, 1191 Цивільного
кодексу України, Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 77, 88,
169, 209, 212-215, 218, 222-233, 292, 294 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в м. Єнакієве Донецької
області до ОСОБА_3 про відшкодування
суми страхових виплат - відмовити у
повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуто
Єнакіївським міським судом Донецької
області за письмовою заявою
відповідача протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Донецької області через Єнакіївський
міський суд Донецької області протягом
десяти днів з дня проголошення
рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення
складені, підписані у нарадчій кімнаті
та проголошені у судовому засіданні 29
січня 2014 року.

Повний текст рішення суду
виготовлений 31 січня 2014 року.

Суддя Єнакіївського міського суду

Донецької області
Л.В.
Мелещенко