АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ [1]

29 січня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді
Росік Т.В.

суддів:
Прокопчук Н.О.ё Мазурик О.Ф.

при секретарі
Обухівському О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_2, подану представником на
підставі довіреності ОСОБА_3 на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 12 листопада 2013 року в справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
припинення права на частку квартири та
вселення‚

В С Т
А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року позивач
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4
про припинення права на частку
квартири та вселення. Свої вимоги
мотивувала тим, що рішенням
Апеляційного суду м. Києва від 18.05.2013
року було визнано за нею право
власності на 3/4 частини квартири
АДРЕСА_1, право власності на решту 1/4
частини вказаної квартири визнано за
ОСОБА_4 Остання перешкоджає позивачці
оформити право власності на свою
частину спадкового майна, оскільки
утримує у себе правовстановлюючі
документи та не передає їй ключі від
квартири, у зв'язку з чим, остання
позбавлена можливості туди вселитись.
Оскільки ОСОБА_4 забезпечена житлом, в
якому постійно проживає, припинення
права власності на частку в спірній
квартирі, яка є незначною не завдасть
істотно шкоди її інтересам, а отримана
грошова компенсація за 1/4 частину
квартири у визначеному нею розмірі 25000
грн. поліпшить її фінансовий стан,
просила визнати за нею право власності
на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 шляхом
припинення права власності ОСОБА_4 на
зазначену частину квартири, вселити її
до вказаної квартири та стягнути з неї
на користь ОСОБА_4 25000 грн. компенсації
за 1/4 частини вартості квартири, яка
визначена нею у розмірі 100 000 грн.

Рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 12.11.2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

ОСОБА_2 вважаючи, що зазначене
рішення не відповідає вимогам закону,
постановлене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
без врахування судом фактичних
обставин в справі, в поданій
представником апеляційній скарзі
просить його скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог.

В обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що суд не застосував
положення ст. 365 ЦК України, яка
підлягає застосуванню до спірних
правовідносин та не дав належної
оцінки обставині щодо неможливості
спільного володіння та користування
сторін частками спірної квартири у
зв'язку з неприязними відносинами, що
склались між ними. Визначений
відповідачем розмір грошової
компенсації за частку спірної квартири
у сумі 100 000 грн. є необґрунтованим та
останньою не доведений. Витрати по
утриманню квартири несе позивач.

В судовому засіданні
представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу
підтримала, просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та її
представник в судовому засіданні
просили апеляційну скаргу відхилити,
рішення суду залишити без змін,
посилаючись на його законність та
обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді,
вислухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, перевіривши
законність і обгрунтованість
оскаржуваного рішення в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів дійшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Апеляційного суду м. Києва від
18.04.2013 року визнано за ОСОБА_4 право
власності на 1/4 частину квартири
АДРЕСА_1 у порядку спадкування у
вигляді обов'язкової частки після
смерті ОСОБА_5, що помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року. Визнано за ОСОБА_2 право власності
на 3/4 частини зазначеної квартири у
порядку спадкування за заповітом від
06.11.1998 року після смерті ОСОБА_5, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 3-4).

Згідно витягу з державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності від 04.09.2013
року за ОСОБА_4 на праві приватної
спільної часткової власності
зареєстрована 1/4 частина квартири
АДРЕСА_1 (а.с.18).

Колегія суддів погоджується з
правильністю висновків суду про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог про припинення права
власності на частку у спільному майні,
зважаючи на наступне.

За правилами ст. 365 ЦК України право
особи на частку у спільному майні може
бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо частка є незначною і не може бути
виділена в натурі; річ є неподільною;
спільне володіння і користування
майном є неможливим; таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї. Суд
постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частинки на
депозитний рахунок суду.

ОСОБА_2 попередньо внесла на депозитний
рахунок суду вартість 1/4 частки ОСОБА_4
у сумі 25000 грн., вважаючи реальною
вартість всієї квартири 100 000 грн.

Колегія суддів приходить до висновку,
що передбачені ст. 365 ЦК України
підстави для припинення права на
частку у спільному майні відсутні,
оскільки частка відповідача у
спільній квартирі є значною, доказів на
підтвердження тому, що вона має на
праві власності інше житло матеріали
справи не містять, таке припинення
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника, оскільки визначена
позивачем на власний розсуд вартість
частки відповідача у сумі 25000 грн. не
відповідає реальній вартості такої
частки.

Так, згідно наданого ОСОБА_4 до суду
апеляційної інстанції звіту про оцінку
майна, складеного 29.10.2013 року ТОВ
«Київський Ріелтор», дослідженого
колегію суддів апеляційного суду на
підставі ч.2 ст. 303 ЦПК України, ринкова
вартість однокімнатної квартири
АДРЕСА_1, загальною площею 32,40 кв. м. на
дату проведення оцінки становить 440 763
грн.

Під час розгляду справи судом першої
інстанції позивачем клопотань про
призначення будь-яких експертиз по
справі заявлено не було, будь-яких
належних доказів на підтвердження
вартості всієї квартири у сумі 100000 грн.
судам не надано.

Однак, не можна погодитися з
правильністю висновків суду в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
про вселення відповідача в спірну
квартиру.

Відмовляючи в задоволенні позову в цій
частині, суд зазначив, що оскільки
позивач у встановленому законом
порядку не зареєструвала своє право
власності на частку у спільному майні,
вона в квартиру вселена бути не може.

Разом з тим, за рішенням суду, яким за
нею визнано право власності на 3/4
частин квартири, позивач набула право
користування та володіння цією
часткою, а відсутність державної
реєстрації такої частки власності
позбавляє її права розпорядження цим
майном, а жодним чином не користуватися
та володіти ним.

Зважаючи на те, що сторонами не
заперечується факт неприязних
стосунків між ними та відсутності
ключів від квартири у позивача, само
звернення до суду з позовом про
вселення свідчить про наявність
перешкод у цьому, колегія суддів
приходить до висновку про наявність
підстав для задоволення позовних вимог
ОСОБА_2 про вселення її у квартиру
АДРЕСА_1 та скасування рішення суду в
частині відмови у задоволенні таких
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И
Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 12 листопада
2013 року в частині відмови в задоволенні
позову про вселення скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення
наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 про припинення
права на частку квартири та вселення -
задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_2 в квартиру
АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів може бути оскаржено в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий - суддя:

Судді:

Справа № 759/14778/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1560/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Миколаєць І.Ю.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Росік Т.В.