інстанції Рябченко Л.А.Провадження №
22-ц/780/852/14 Доповідач у 2
інстанції КоцюрбаКатегорія 45
УХВАЛА

Іменем України

03 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого - Коцюрби О.П.,

Суддів - Білоконь О.В.,
Сержанюка А.С.,

При секретарі - Ромашини І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 22 листопада 2013
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 про встановлення
факту проживання однією сім»єю,
визнання права на частину у спільному
майні подружжя, -

Заслухавши доповідь судді
Апеляційного суду, пояснення сторін,
вивчивши матеріали цивільної справи,
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів, -

в с т а н о
в и л а:

Позивач звернулася до
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області з вказаним позовом в
якому просила встановити факт її
проживання з ОСОБА_1 однією сім'єю без
реєстрації шлюбу в період з 23 серпня 1983
року по ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати спільним
майном подружжя автомобіль марки
«ТОYОТА», модель Lехиs RХ 330, 2005 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1,
визнати за нею право власності на 1/2
частину автомобіля марки «ТОYОТА»,
модель Lехиs RХ 330, 2005 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, як на
частку в спільному майні подружжя.

Вимоги обґрунтувала тим, що 01 травня
2013 помер ОСОБА_1, з яким вона з 23
серпня 1983 року по день його смерті
проживала без реєстрації шлюбу, вели
спільне господарство, мали єдиний
сімейний бюджет. Померлий при житті
називав її своєю дружиною. Від
спільного життя мають сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком якого є померлий.

Вона самостійно здійснювала
поховання чоловіка, несла всі витрати.
Відповідачі є спадкоємицями першої
черги за законом. Всі спадкоємці,
подали до нотаріальної контори заяви
про прийняття спадщини, вона також це
зробила.

В період спільного проживання з
ОСОБА_1 вони разом придбали автомобіль
марки «ТОYОТА», модель Lехиs RХ 330, 2005 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1,
вартістю 120 000 грн.

Згідно чинного законодавства, майно
яке придбане в період шлюбу, набуває
правового режиму майна подружжя і на
нього поширюється положення щодо
спільної сумісної власності.

На майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності жінки, чоловіка, які
не перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюється
положення глави СК України.

У разі поділу майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором, тому, позивач
вважає, що вона має право на 1/2 частину
майна.

Обставини, зазначені в позові,
позивач підтвердила свідоцтвом про
смерть, свідоцтвом про реєстрацію
транспортного засобу, свідоцтвом про
народження сина, квитанціями витрат на
поховання, копією паспорта, а також тим,
що у неї знаходяться оригінали
документів ОСОБА_1 - пенсійне
посвідчення, свідоцтво про народження,
а також викладені факти, як вказала в
позовній заяві ОСОБА_2 можуть
підтвердити свідки.

Просила задовольнити її позовні
вимоги.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 22 листопада 2013 року позов
задоволено.

Встановлено факт проживання однією
сім'єю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 без реєстрації
шлюбу з 23 серпня 1983 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на
1/2 частину майна, як частку в спільному
сумісному майні осіб, які проживали
однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а
саме на 1/2 частину автомобіля марки
«ТОYОТА», модель Lехиs RХ 330, 2005 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1,
зареєстрованого за ОСОБА_1 15 грудня 2005
року.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2 судові витрати в
розмірі 714 грн. 70 коп., по 238 грн. 23 коп. з
кожного.

Не погоджуючись з вище зазначеним
рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі просив, рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову ОСОБА_2 в
задоволенні позовних вимог. Зазначив,
що рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 22 листопада 2013 року є незаконним,
необґрунтованим, ухвалене без повного
з»ясування обставин справи, що мають
значення для справи з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 22 листопада 2013
року в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

В судовому засіданні встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_1, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть.

Згідно свідоцтва про народження
ОСОБА_4 від 08 червня 1984 року, його
батьком є ОСОБА_1, матір'ю - ОСОБА_2

На праві особистої власності, на
підставі свідоцтва про право власності
на житло від 06 липня 1996 року ОСОБА_1
належала квартира АДРЕСА_1, а також
автомобіль марки «ТОYОТА», модель Lехиs
RХ 330, 2005 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1, який, 15 грудня 2005 року
зареєстровано за ОСОБА_1 у
Білоцерківському МРЕВ, що
підтверджується свідоцтвом про
реєстрацію транспортного засобу.

ОСОБА_2 зареєстрована в квартирі
АДРЕСА_2.

На підтвердження факту проживання
однією сім'єю з ОСОБА_1 позивача подала
до суду вітальні листівки, які
надсилала ОСОБА_3 сину та членам його
сім'ї у 1997 році, 2002 році, 2004 році, 2008 році,
та вітальну листівку сина ОСОБА_1,
невістки ОСОБА_2 та внука ОСОБА_4 матері
-ОСОБА_3 на Різдво 2005 року. Крім того,
було надано договір №153 обов'язкового
страхування цивільної
відповідальності громадян України, що
мають у власності чи іншому володінні
зброю, від 28 березня 2012 року, в якому
ОСОБА_1 зазначив місце свого
проживання: АДРЕСА_2. Даний факт також
підтвердили в судовому засіданні
свідки, які вказали на те, що вони знали
їх як чоловіка та дружину, які завжди
були разом, проживали однією сімє»ю до
смерті ОСОБА_1 Вони проживали у м.
Боярка, Києво-Святошинського району,
Київської області у лісництві, а після
виходу на пенсію переїхали проживати у
м. Біла Церква на вул. Курсова, також,
під час спільного проживання вони
придбали автомобіль «TOYOTA» Lexus RX 330, яким
спільно користувалися.

Позивач надала суду докази, що
підтверджують понесені нею витрати на
поховання ОСОБА_1, а саме: накладну №13
від 01 травня 2013 року на суму 5325 грн.,
видану на ім'я ОСОБА_2, та квитанцію до
прибуткового касового ордера №18 від 02
травня 2013 року, 08 червня 2013 року про
прийняття оплати від ОСОБА_2 оплати за
поминальні обіди на загальну суму 10000
грн.

Чинним законодавством передбачено,
що розгляд справ про встановлення
фактів, що мають юридичне значення
проводиться відповідно до ст. 256 ЦПК
України.

До заяви про встановлення факту
проживання однією сім'єю позивач
подала докази того, що між нею та
померлим мали місце фактичні шлюбні
стосунки, а саме: свідоцтво про
народження дитини, листування
особистого характеру. свідоцтво про
смерть, докази про понесені витрати на
поховання, договір страхування, тощо,
факт спільного проживання однією
сімє»ю підтвердили свідки ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 Вказаний факт не
заперечувався і відповідачем ОСОБА_1

Відповідно до ч. 2 ст. З СК України
сім'ю складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

В ч. І та ч. 2 ст. 74 СК України вказано,
якщо жінка та чоловік проживають
однією сім'єю, але не перебувають у
шлюбі між собою або в будь-якому іншому
шлюбі, майно, набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності жінки та чоловіка,
які не перебувають у шлюбі між собою
або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення глави 8 цього
Кодексу.

Частина 1 ст. 60 СК України передбачає,
що майно набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частка майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з думкою суду першої
інстанції про задоволення позовних
вимог ОСОБА_2 так як вона у
відповідності до вимог ст. 60 ЦПК
України довела в суді ті обставини на
які посилалася як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Колегія суддів також погоджується з
думкою Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
про необґрунтованість доводів ОСОБА_1
щодо неможливості застосування до
спірних правовідносин норм сімейного
права так як вони не підтверджуються
належними доказами.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
розглядаючи спір повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
порушень норм процесуального
законодавства при розгляді справи не
допустив, тому, апеляційну скаргу
ОСОБА_1 необхідно відхилити, а рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 22 листопада 2013
року залишити без змін.

Керуючись ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У х в
а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 22 листопада 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом 20 днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: