Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/827/14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач: Денисенко Т.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

Денисенко Т.С.,

при секретарі Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне
рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від « 20» грудня 2005 р. у справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на дитину та на
утримання дружини, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2005 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на дитину та на утримання
дружини.

В позові зазначала, що з відповідачем
перебуває у шлюбі з 21 грудня 2002 року.
Від шлюбу мають дочку - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач разом з ними не
проживає, не надає ніякої матеріальної
допомоги на утримання дитини, вона не
працює, так як перебуває у відпустці по
догляду за дитиною. З цих підстав
просила стягнути з відповідача на її
користь аліменти на утримання дитини в
розмірі 1/4 частини від усіх видів його
заробітку та стягнути кошти на її
утримання в розмірі 1/6 частини від усіх
видів його заробітку до досягнення
дитиною трьох років.

Заочним рішенням Заводського
районного суду м. Запоріжжя від 20
грудня 2005 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/4
частини щомісячно від усіх видів його
заробітку на користь ОСОБА_3 на
утримання неповнолітньої дитини
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 починаючи з 20.10.2005
року до її повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
кошти на її утримання до досягнення
дитиною трьохлітнього віку.

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з заявою про перегляд заочного
рішення.

Ухвалою Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 21 листопада 2013 року заява
ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення
залишена без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про часткове задоволення
позовних вимог, стягнути аліменти на
утримання дитини в розмірі 1/6 частини
щомісячно від усіх видів його
заробітку.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
представника апелянта ОСОБА_5,
заперечення позивачки ОСОБА_3,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Як установлено судом, ОСОБА_3 та ОСОБА_2
перебували у шлюбі з 21 грудня 2002 року
(а.с. 4).

Від шлюбу мають дочку - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

Сторони проживають окремо, дочка
проживає з матір'ю. Відповідач ОСОБА_2
не надавав ніякої матеріальної
допомоги на утримання дитини та
позивачки, яка не працювала, оскільки
перебувала у відпустці по догляду за
дитиною (а.с. 6, 7). У зв'язку з цим
позивачка у жовтні 2005 року звернулася
до суду з вимогами про стягнення з
відповідача аліментів в розмірі 1/4
частини від усіх видів його заробітку
щомісячно на дочку та у розмірі 1/6
частини від усіх видів його заробітку
щомісячно на її - дружини утримання до
досягнення дитиною трьохлітнього віку.

Відповідно до частини другої статті 51
Конституції України батьки зобов'язані
утримувати дітей до їх повноліття.

Сім'я, дитинство, материнство і
батьківство охороняються державою (ч. 3
ст. 51 Конституції України).

За змістом статті 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК
України за рішенням суду кошти на
утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

Стягнення аліментів на утримання
дитини є одним із способів захисту
інтересів дитини, забезпечення
одержання нею коштів, необхідних для її
життєдіяльності.

Згідно з ч. 2, ч.4 ст. 84 СК України дружина,
з якою проживає дитина, має право на
утримання від чоловіка-батька дитини
до досягнення дитиною трьох років.
Право на утримання дружина, з якою
проживає дитина, має незалежно від
того, чи вона працює та незалежно від її
матеріального становища, за умови, що
чоловік може надавати матеріальну
допомогу.

Доводи апелянта про те, що суд при
визначенні розміру аліментів на дитину
та задовольняючи вимоги позивачки про
стягнення аліментів на її утримання до
досягнення дитиною 3-річного віку не
врахував його майновий стан, оскільки
розмір його зарплати станом на
вересень 2005 року складав 360 грн.,
посилаючись на довідку про доходи №883,
видану 01 жовтня 2005 року ЗВО
«Кремнійполімер», необґрунтовані.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень, а
відтак саме на відповідачу лежить
обов'язок доводити свою неспроможність
надавати матеріальну допомогу дружині.

Згідно з зазначеною довідкою №883 від 01
жовтня 2005 року, дослідженою судом
першої інстанції, заробітна плата
працівника Запорізького державного
підприємства «Кремнійполімер» ОСОБА_2
у серпні складала - 981,76 грн., у вересні -
1092 грн.(а.с. 9).

Статтею 63 Закону України «Про
Державний бюджет на 2005 рік»
прожитковий мінімум на одну особу
встановлений у розмірі 423 грн.

З огляду на зазначені обставини,
висновки суду про те, що відповідач
може надавати матеріальну допомогу
позивачці в розмірі 1/6 частини його
заробітку та виплачувати аліменти на
дочку у розмірі 1/4 частини його
заробітку, відповідають обставинам
справи та закону.

Те, що в резолютивній частині судом
першої інстанції не зазначений розмір
матеріальної допомоги на утримання
дружини, яка підлягала стягненню до 02
червня 2006 року, не є підставою для
скасування судового рішення, так як цей
недолік міг бути виправлений у
відповідності до п.2 ч.1 ст. 220 ЦПК
України шляхом ухвалення додаткового
рішення.

Таким чином, підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
оскаржуваного судового рішення
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК
України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Заводського районного
суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2005 року у
цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: