Справа № 577/5327/14-ц
Провадження № 2/577/1493/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2014 року Конотопський
міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді
Буток Т.А.

при секретарі
Осадчій І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Конотоп справу за
позовом ОСОБА_1 до комунального закладу
"Конотопська центральна районна
лікарня ім. Академіка Михайла Давидова"
про визнання відмови в прийнятті на
роботу неправомірною,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
з вищевказаним позовом, в якому просить
визнати неправомірною відмову
відповідача в прийнятті його на роботу
на посаду лікаря-хірурга, зобов'язати
відповідача прийняти його на посаду
лікаря-хірурга та укласти трудовий
договір. Свої вимоги обґрунтовує тим,
що він звернувся до адміністрації
комунального закладу "Конотопська
центральна районна лікарня ім.
Академіка Михайла Давидова" із заявою
про працевлаштування на вакантну
посаду лікаря-хірурга. Відповідач
листом від 03.10.2014 року повідомив його
про відмову в працевлаштуванні, в
зв'язку з небажанням трудового
колективу хірургічного відділення
співпрацювати з ним. Вважає відмову в
прийнятті на роботу незаконною та
необґрунтованою за таких обставин. Він
має відповідну кваліфікацію, досвід
роботи 25 років на аналогічній посаді. В
комунальному закладі "Конотопська
центральна районна лікарня ім.
Академіка Михайла Давидова" мається
вакантна посада лікаря-хірурга. Крім
того, відповідно до Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" інваліди війни
мають право на першочергове
працевлаштування за спеціальністю
відповідно до підготовки та висновків
медико-соціальної експертизи. Згідно
ст. 18 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" передбачено забезпечення
права інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, зокрема через
безпосереднє звернення до підприємств,
установ, організацій. Ст. 19 вказаного
Закону для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі 4% середньооблікової
чисельності штатних працівників
облікового складу за рік, а якщо працює
від 8 до 25 осіб - у кількості одного
робочого місця. Він є інвалідом війни
ІІІ групи, тому має пільги щодо
працевлаштування.. Крім того, підстава
відмови у прийнятті на роботу, як
неодноразове порушення ним трудової
дисципліни є абсурдною та не
підкріплена жодною нормою права,
оскільки за вказані порушення він
отримував дисциплінарні стягнення, які
вже зняті відповідно до ст. 151 КЗпП
України. Згідно Конституції України
кожному гарантовано право на працю. Ч.1
ст. 22 КЗпП України встановлено заборону
необґрунтованої відмови у прийнятті на
роботу.

Позивач ОСОБА_1 та його
представник ОСОБА_2 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали в
повному обсязі та просять їх
задовольнити.

Представники відповідача
комунального закладу "Конотопська
центральна районна лікарня ім.
Академіка Михайла Давидова" за
довіреністю Аллахвердієва А.В. та
Новосілець Л.М. проти позовних вимог
заперечують, при винесенні рішення
просять врахувати письмові
заперечення.

Суд, вислухавши учасників
судового розгляду, допитавши свідків,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Ст. 22 КЗпП України забороняється
необґрунтована відмова у прийнятті на
роботу. Відповідно до Конституції
України будь-яке пряме або непряме
обмеження прав чи встановлення прямих
або непрямих переваг при укладенні,
зміні та припиненні трудового договору
залежно від походження, соціального і
майнового стану, расової та
національної приналежності, статі,
мови, політичних поглядів, релігійних
переконань, членства у професійній
спілці чи іншому об'єднанні громадян,
роду і характеру занять, місця
проживання не допускається. Вимоги
щодо віку, рівня освіти, стану здоров'я
працівника можуть встановлюватись
законодавством України.

В судовому засіданні встановлено,
що ОСОБА_1 перебував у трудових
відносинах з Конотопською ЦРЛ з 01.08.1988
року по 02.12.2013 року, працював на посаді
лікаря-хірурга. Наказом № 88 від 23.08.2012
року ОСОБА_1 був звільнений у зв'язку з
виходом на роботу у нетверезому стані.
Рішенням Конотопського міськрайонного
суду від 30.10.2012 року скасовано наказ № 88
від 23.08.2012 року про звільнення ОСОБА_1 з
роботи. Поновлено ОСОБА_1 на роботі на
посаді лікаря-хірурга Конотопської ЦРЛ
з 23.08.2012 року. Наказом № 196-к ОСОБА_1 був
звільнений за угодою сторін. ОСОБА_1
має вищу освіту за спеціальністю
"лікувальна справа", наказом по
управлінню охорони здоров'я Сумської
облдержадміністрації від 07.12.2009 року
присвоєна кваліфікація лікаря-хірурга
першої категорії. ОСОБА_1є інвалідом
війни ІІІ групи, інвалідність
встановлена на строк до 01.11.2016 року.

ОСОБА_1 звернувся до
адміністрації комунального закладу
"Конотопська центральна районна
лікарня ім. Академіка Михайла Давидова"
із заявою про працевлаштування на
вакантну посаду лікаря-хірурга.
Відповідач листом від 03.10.2014 року
повідомив ОСОБА_1 про відмову в
працевлаштуванні, в зв'язку з тим, що
останній неодноразово порушував
трудову дисципліну, з'являвся на роботі
в нетверезому стані, небажанням
трудового колективу хірургічного
відділення співпрацювати з ним.

З матеріалів справи вбачається,
що протягом 2011-2013 років ОСОБА_1
неодноразово порушував трудову
дисципліну.

Свідок ОСОБА_5, допитаний в
судовому засіданні, пояснив, що на
даний час він працює завідуючим
хірургічним відділенням КЗ
"Конотопська центральна районна
лікарня ім. Академіка Михайла
Давидова". На протязі 2011-2013 років
ОСОБА_1 неодноразово заступав на
чергування у нетверезому стані або
зовсім не виходив на чергування без
поважних причин. Як зав.відділенням
йому доводилося просити інших хірургів
замінити ОСОБА_1 на чергуванні.
Тривалий час він йшов на зустріч
ОСОБА_1, розумів його ситуацію,
враховував його заслуги перед
Батьківщиною. Але ОСОБА_1 не змінився на
краще. Навіть після звільнення, коли
його поновили на роботі, він знову
продовжував порушувати трудову
дисципліну та з'являвся на роботі в
нетверезому стані. Останній раз
адміністрація пішла йому на зустріч та
звільнила з роботи за угодою сторін. На
даний час він втратив довіру колективу
і колектив відмовляється працювати з
ним.

Свідок ОСОБА_7, допитаний в
судовому засіданні, пояснив, що працює
хірургом КЗ "Конотопська центральна
районна лікарня ім. Академіка Михайла
Давидова". Неодноразово доводилося
працювати за ОСОБА_1, оскільки він або
зовсім не приходи на чергування, або
приходив в нетверезому стані. Як
людина, не має нічого проти ОСОБА_1, але
як колега не побажав би такого нікому.

Свідок ОСОБА_8, допитаний в
судовому засіданні, пояснив, що працює
хірургом КЗ "Конотопська центральна
районна лікарня ім. Академіка Михайла
Давидова". Разом з ОСОБА_1 Працював 10
років, неодноразово доводилося
працювати замість нього. Всім
колективом відділення постійно йому
допомагали, намагалися увійти в його
ситуацію, але ОСОБА_1 ніяких виводів для
себе не зробив.

Свідок ОСОБА_9, допитаний в
судовому засіданні, пояснив, що працює
з 2004 року хірургом КЗ "Конотопська
центральна районна лікарня ім.
Академіка Михайла Давидова".
Неодноразово доводилося чергувати
замість ОСОБА_1 Дійсно відсутнє бажання
працювати разом з таким "колегою".

Право на охорону здоров'я,
починаючи з прийняття Загальної
декларації прав людини (1948), у тій чи
іншій мірі відображено в усіх важливих
міжнародно-правових документах,
присвячених медицині та соціальному
забезпеченню громадян. Положення
Декларації про те, що "кожна людина має
право на такий життєвий рівень,
включаючи їжу, одяг, житло, медичний
догляд і необхідне соціальне
обслуговування, що необхідний для
підтримання здоров'я і добробуту...",
стало правилом і зразком для складання
національних правових норм.

Ст. 3 Конституції України
передбачено, що людина, її здоров'я та
життя визнаються в Україні найвищою
соціальною цінністю. Ст. 49 Конституції
України гарантує кожному право на
отримання ефективної медичної
допомоги.

Згідно з вимогами п. «і» ч.1 ст.6
Основ законодавства про охорону
здоров'я від 19.11.92 року кожний
громадянин має право на охорону
здоров'я.

У ст. 8 Основ зазначено, що держава
визнає право кожного громадянина
України на охорону здоров'я і
забезпечує його захист.

Статтею 34 цих Основ передбачено,
що обов'язками лікуючого лікаря є
своєчасне і кваліфіковане обстеження і
лікування пацієнта.

Враховуючи вищевикладене, суд
вважає, що оскільки людське життя - це
найвища цінність, а професія лікаря
дуже відповідальна справа, бо від
лікаря залежить здоров'я і життя людей,
позивач своєю поведінкою втратив
довіру колективу, небажання колективу
працювати з ним може вплинути на
трудові відносини та порушення
мікроклімату в колективі.

Крім того, в судовому засіданні
було встановлено, що згідно
індивідуальної програми реабілітації
інваліда № 93 ОСОБА_1 може працювати за
фахом лікарем з обмеженнями. Йому
протипоказана праця з високим рівнем
психоемоційного навантаження, праця в
нічні зміни. Згідно пояснень
представника відповідача Новосілець
Л.М. та зав.хірургічним відділенням
ОСОБА_5, допитаного в судовому
засіданні, в якості свідка, дотриматись
вищевказаних обмежень можливо лише при
працевлаштуванні ОСОБА_1 в поліклініку,
але в дорослій поліклініці вакантних
посад не має. По дитячій поліклініці є
вакантною 0,75 ст., але на вказаній посаді
працює лікар-інтерн ОСОБА_10 на
контрактній основі, яка в 2016 році буде
працевлаштована лікарем-хірургом
дитячим. По хірургічному відділені на
даний час вакантними є 3,5 ст.
лікаря-хірурга по наданню екстреної
медичної допомоги та 0,25 ст.
лікаря-хірурга дитячого. Але на вказані
посади згідно наказів управління
охорони здоров'я Сумської області
направлені за державним замовленням
лікарі-інтерни ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13

На підставі наказу Міністерства
охорони здоров'я № 367 від 25.12.1997 року
вакантні посади за штатним розписом, на
які в поточному році мають бути
прийняті випускники, не підлягають
заміщенню іншими працівниками.

Враховуючи вищевикладене, суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Керуючись Конституцією України,
ст. 22 КЗпП України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до комунального закладу
"Конотопська центральна районна
лікарня ім. Академіка Михайла Давидова"
про визнання відмови в прийнятті на
роботу неправомірною відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Сумської області
через Конотопський міськрайонний суд
шляхом подання апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення.

Суддя
Буток Т. А.