У х в а л а

іменем україни

05 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М.,
Ступак О.В.,

Касьяна О.П., Штелик С.П.,

розглянувши цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_3, треті особи: орган опіки та
піклування Броварської міської ради
Київської області, ОСОБА_4, про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення, за касаційною скаргою
ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3, на
рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 21 червня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Київської області від 30 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року Публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
указаним позовом, обґрунтовуючи вимоги
тим, що 23 серпня 2007 року
між ЗАТ КБ «ПриватБанк»
(правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПриватБанк») та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір, за яким банк надав
ОСОБА_3 кредит у сумі 744 000 грн на строк
до 22 серпня 2017 року із сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 14,04 % річних.

З метою забезпечення виконання
позичальником своїх зобов'язань за
кредитним договором 23 серпня 2007 року
між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був
укладений договір іпотеки, предметом
якого є квартира АДРЕСА_1, яка належить
на праві власності відповідачу. Ціна
предмета іпотеки обумовлена сторонами
договору і дорівнює 992 000 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням умов
кредитного договору ОСОБА_3 щодо
повернення кредиту та сплати
відсотків, станом на 03 жовтня
2012 року утворилась заборгованість на
суму 886562 грн. 82 коп. Враховуючи вказане,
позивач просив звернути стягнення на
предмет іпотеки за договором іпотеки
та виселити відповідача, який
зареєстрований у зазначеній спірній
квартирі.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 21
червня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 30 жовтня 2013 року, позов
було задоволено частково. У рахунок
погашення заборгованості ОСОБА_3 за
кредитним договором від 23 серпня 2007
року № КIL0GI в розмірі 886 562
грн 82 коп. звернуто стягнення на
квартиру, АДРЕСА_1 шляхом продажу
вказаного предмета іпотеки (на
підставі договору іпотеки № КIL0GI
від 23 серпня 2007 року) ПАТ КБ
«ПриватБанк» з укладанням від імені
ОСОБА_3 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, з
отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ «ПриваБанк» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки за
початковою ціною на рівні не нижчому
за звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/ незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій.
Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат. В іншій частині позову
було відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, який діє в
інтересах ОСОБА_3, просить скасувати
судові рішення та ухвалити нове
рішення, яким у позові відмовити,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права й
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що оскільки відповідачем не
виконуються умови кредитного договору,
то з метою погашення заборгованості
наявні підстави для звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Судами встановлено, що 23 серпня 2007 року
між ЗАТ КБ «ПриватБанк»
(правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПриватБанк») та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір, за яким банк надав
ОСОБА_3 кредит у сумі 744 000 грн. на строк
до 22 серпня 2017 року із сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 14,04 % річних.

З метою забезпечення виконання
позичальником своїх зобов'язань за
кредитним договором 23 серпня 2007 року
між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був
укладений договір іпотеки, предметом
якого є квартира АДРЕСА_1, яка належить
на праві власності відповідачу. Ціна
предмета іпотеки обумовлена сторонами
договору і дорівнює 992 000 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням умов
кредитного договору ОСОБА_3 щодо
повернення кредиту та сплати
відсотків, станом на 03 жовтня
2012 року утворилась заборгованість на
суму 886 562 грн. 82 коп.

За правилами ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або в повному
обсязі. Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб.

Відповідно до ст. 554 ЦК України,
поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
наслідки, встановлені договором або
законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про
іпотеку» іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки. Правовою підставою
для реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону
України «Про іпотеку» у разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки у рішенні
суду зазначаються заходи щодо
забезпечення збереження предмета
іпотеки або передачі його в управління
на період до його реалізації, якщо такі
необхідні.

Також пунктом 37 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року за № 5
визначено, що невиконання вимог
частини першої статті 35 Закону України
«Про іпотеку» про надіслання
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмової
вимоги про усунення порушення
зобов'язання не є перешкодою для
реалізації права іпотекодержателя
звернутись у будь-який час за захистом
своїх порушених прав до суду (на
відміну від інших способів звернення
стягнення (частина третя статті 33 цього
Закону), оскільки іпотекодавець у
судовому засіданні має можливість
заперечувати проти вимог
іпотекодержателя, що відповідає
положенням статті 124 Конституції
України.

При цьому рішенням про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд може
встановити спосіб реалізації предмета
іпотеки: або шляхом проведення
прилюдних торгів, або шляхом
застосування процедури продажу,
встановленої ст. 38 Закону України «Про
іпотеку».

Крім того, відповідно до ст. 39 Закону
України «Про іпотеку» у разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки у рішенні
суду зазначаються: загальний розмір
вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки; опис
нерухомого майна, за рахунок якого
підлягають задоволенню вимоги
іпотекодержателя; заходи щодо
забезпечення збереження предмета
іпотеки або передачі його в управління
на період до його реалізації, якщо такі
необхідні; спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої ст. 38 цього Закону;
пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

Згідно з пунктом 42 Постанови Пленуму
ВСУ України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року за № 5 резолютивна частини
рішення суду в разі задоволення позову
про звернення стягнення на предмет
іпотеки має відповідати вимогам як
статті 39 Закону України "Про іпотеку",
так і положенням пункту 4 частини
першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в
обов'язковому порядку має зазначатись:
загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; спосіб реалізації предмета
іпотеки - шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу шляхом надання права
іпотекодержателю на продаж предмета
іпотеки; початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
(при цьому суд може зазначити, що
початкова ціна встановлюється на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій).

Таким чином, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився й
апеляційний суд, дійшов вірного
висновку про задоволення позову про
звернення стягнення на квартиру шляхом
її продажу, позивачем від імені
відповідача з укладанням від імені
ОСОБА_3 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру прав власності, з
отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ «ПриваБанк» всіх
передбачених нормативно-правими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки за початковою
ціною на рівні не нижчому за звичайні
ціни на цей вид майна, на підставі
оцінки, проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки мана під час проведення
виконавчих дій.

Зазначені висновки судів відповідають
обставинам справи, а також
узгоджуються з нормами матеріального
та процесуального права, які судами
правильно застосовані.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, доводи скарги про неправильне
застосування судами норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права безпідставні.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє в
інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 21
червня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Київської області від 30
жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
В.М. Коротун

О.П. Касьян

О.В. Ступак

С.П. Штелик