У х в а л а

іменем україни

3 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,суддів:
Дем'яносова М.В.,Попович О.В.,Коротуна
В.М.,Ступак О.В.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 про поділ спільного майна
подружжя за касаційною скаргою ОСОБА_7
на рішення Вишгородського районного
суду Київської області від 28 лютого 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Київської області від 17 квітня 2014 року

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про
поділ спільного майна подружжя.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 28 лютого 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 17 квітня 2014 року, позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на
автомобіль Peugeot 407, 2005 року випуску,
державний номер НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на Ѕ
частину будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на Ѕ
частину земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на
автомобіль Ford Transit Connect, державний номер
НОМЕР_2.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на Ѕ
частину будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на Ѕ
частину земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Додатковим рішенням Вишгородського
районного суду Київської області від 18
березня 2014 року вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 14 серпня 2014 року додаткове
рішення суду першої інстанції в
частині стягнення 4 тис. грн витрат на
правову допомогу скасовано, ухвалено в
цій частині нове рішення про відмову в
стягненні витрат на правову допомогу.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Не погодившись із вищезазначеними
судовими рішеннями, ОСОБА_7 звернулася
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ з касаційною
скаргою, в якій просила скасувати
оскаржувані судові рішення та передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7
з 17 листопада 2001 року по 29 вересня 2009
року перебували у зареєстрованому
шлюбі.

Згідно з частиною 1 статті 22 КпШС
України майно, нажите подружжям за час
шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном.

Відповідно до статті 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно з пунктом 18-2 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» відповідно до положень статей 81,
116 ЗК України окрема земельна ділянка,
одержана громадянином у період шлюбу в
приватну власність шляхом
приватизації, є його особистою
приватною власністю, а не спільною
сумісною власністю подружжя, оскільки
йдеться не про майно, нажите подружжям
у шлюбі, а про одержану громадянином
частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці
знаходиться будинок, будівля, споруда,
що є спільною сумісною власністю
подружжя, то у разі поділу будинку,
будівлі, споруди між подружжям та
виділу конкретної частини будинку,
будівлі, споруди до особи, яка не мала
права власності чи користування
земельною ділянкою переходить це право
у розмірі частки права власності у
спільному майні будинку, будівлі,
споруди у відповідності до статей 120 ЗК
України, 377 ЦК України.

21 квітня 2003 року ОСОБА_7 за договором
купівлі-продажу придбала житловий
будинок з надвірними будівлями по
АДРЕСА_1.

На підставі рішення 14 сесії ІV
скликання Литвинівської сільської
ради від 23 березня 2005 року № 111 ОСОБА_7 є
власником земельної ділянки площею 0,2500
га, розташованої по АДРЕСА_1, цільове
призначення - ведення будівництва та
обслуговування житлового будинку.

Вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Вартість майна, що
підлягає поділу, визначається за
погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди - виходячи з дійсної
його вартості на час розгляду справи.

Таким чином суд першої інстанції, з
висновком якого погодився апеляційний
суд, належним чином не обґрунтував
висновок про те, що житловий будинок з
надвірними будівлями за адресою:
АДРЕСА_1 та земельна ділянка за
вказаною адресою набуті за час
перебування у шлюбі, а спірне майно має
бути поділено шляхом залишення його у
спільній частковій власності сторін.

Так, зокрема, суд не встановив час
припинення сторонами спільного
ведення господарства, не з'ясував
вартості житлового будинку з
надвірними будівлями та земельної
ділянки, у цій частині не спростував
доводів ОСОБА_7 про те, що шлюбні
відносини з ОСОБА_6 фактично припинено
з лютого 2009 року, а також про те, що
побудований у 1964 році житловий будинок
по АДРЕСА_1, який на час придбання
перебував у аварійному стані та
потребував капітального ремонту, є її
особистою приватною власністю, адже
придбаний та відремонтований за її
особисті кошти.

Крім цього, суд першої інстанції, з яким
погодився апеляційний суд, дійшов
хибного висновку про те, що поділ
автомобілів має проводитися з
урахуванням того, яким автомобілем
користується кожна із сторін.

Як встановлено судом, 13 лютого 2009 року
на підставі довідки-рахунку автомобіль
Peugeot 407, 2005 року випуску, державний номер
НОМЕР_1, було зареєстровано на ім'я
ОСОБА_7; 23 квітня 2007 року ОСОБА_7
придбала автомобіль Ford Transit Connect, 2004
року випуску, державний номер НОМЕР_2.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову в частині поділу автомобілів,
суд першої інстанції, належним чином не
з'ясував, чи було погоджено подружжям
вартість майна, що підлягає поділу, у
зв'язку з чим не звернув уваги на те, що
при недосягненні згоди вартість майна
визначається виходячи з дійсної його
вартості на час розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 71 СК
України майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі.

Однак у випадку, коли одному з подружжя
передається майно, вартість якого
перевищує належну йому частку у праві
спільної сумісної власності, іншому
може бути присуджено відповідну
грошову компенсацію. У такому разі
застосуванню підлягають норми частин 4,
5 статті 71 СК України.

Апеляційний суд у порушення вимог,
встановлених статтями 303, 315 ЦПК
України, належним чином не перевірив
рішення суду першої інстанції на
предмет його законності та
обґрунтованості.

За таких обставин суди неправильно
застосували норми матеріального права,
в порушення норм процесуального права
не встановили всіх фактичних обставин,
що мають значення для правильного
вирішення справи, відтак судові
рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції (частина 2 статті
338 ЦПК України).

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 28 лютого 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 17 квітня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. ДьомінаСудді:М.В.
Дем'яносов В.М. Коротун О.В. Попович О.В.
Ступак