Справа № 755/7867/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2014 р.

м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в
складі:

Головуючого судді
САВЛУК Т.В.

при секретарі Гноілек
М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Дніпровського
районного суду міста Києва цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

в с т а н о
в и в:

Публічне акціонерне товариство
«Комерційний банк «Приватбанк»,
звертаючись з позовом до суду, просило
стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за
Кредитним договором б/н від 07 травня 2007
року, в сумі 56794,05 грн., яка включає:
заборгованість за кредитом - 2230,75 грн.;
заборгованість по процентами за
користування кредитом - 20670,16 грн.;
заборгованість по комісії за
користування кредитом - 614,60 грн.; пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором - 30098,17 грн.; а
також штрафи відповідно до пункту 5.3
Умов та правил надання банківських
послуг.: штраф (фіксована ставка)- 500,00
грн.; штраф (процентна складова)- 2680,67
грн., мотивуючи тим, що відповідачем
порушено договірні зобов'язання в
частині своєчасного повернення
кредиту та сплати відсотків за його
користування, що є предметом позовних
вимог.

Представник позивача Білецький Б.М. в
судове засідання не з'явився, про час ті
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, подав до суду заяву про
розгляд справи у його відсутність,
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі, з підстав викладених в поданій
заяві. (а.с. 67)

Відповідач - ОСОБА_1 в судове засідання
не з'явився, подав до суду письмові
заперечення на позов, просив в
задоволенні позову відмовити в повному
обсязі, у зв'язку з пропущенням
позивачем строку звернення з позовом
до суду, мотивуючи тим, що посилання
позивача як на підставу звернення з
даним позовом до суду, є укладення між
відповідачем та ПАТ КБ «Приватбанк»
кредитного договору, за умовами якого
відповідач отримав кредит у розмірі
2275,19 грн. Разом з тим, відповідач
наголошує на тому, що позивачем
пропущені строки звернення до суду з
вимогою про стягнення кредитної
заборгованості, що є беззаперечною
підставою для відмови в задоволенні
позову в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 -
ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився,
про час та місце слухання справи
повідомлявся належним чином, про
причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення позивача,
відповідача, дослідивши матеріали
справи, оцінивши зібрані по справі
докази, суд приходить до висновку, що
позов задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного
кодексу України за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Судом встановлено, що 07 травня 2007 року
між Закритим акціонерним товариством
«Комерційний банк «Приватбанк»
(правонаступником прав та обов'язків
якого є Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк «Приватбанк») та
ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір
б/н, за умовами якого Банк надав
позичальнику кредит в сумі 2275,19 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 0,12 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом та кінченим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Відповідно до п. 2.4.5.5 Умов та правил
надання банківських послуг при
порушенні Позичальником строків
платежів по будь-якому зобов'язанню,
передбаченого договором, більше ніж на
90 днів, Позичальник зобов'язаний
сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. +
5% від суми заборгованості.

Як передбачено п. 2.4.5.7 Кредитного
договору, нарахування неустойки за
кожен день випадок порушення
зобов'язань, передбачених п.п. 2.4.5.1, 2.4.5.2,
2.4.5.3, 2.4.5.4, 2.4.5.5, 2.4.5.6 вказаних умов
договору, здійснюється протягом 3
(трьох) років з дня, коли відповідне
зобов'язання повинно бути виконано
Позичальником.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору, актів
цивільного законодавства.

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного
кодексу України)

Одностороння відмова від зобов'язання
не звільняє винну сторону від
відповідальності за порушення
зобов'язання. (ч.2 ст. 615 Цивільного
кодексу України)

Відповідно до частини першої статі 625
Цивільного кодексу України визначено,
що боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги,
Публічне акціонерне товариство
«Комерційний банк «Приватбанк»
посилається на порушення відповідачем,
протягом дії кредитного договору,
зобов'язань щодо проведення щомісячної
оплати тіла кредиту та відсотків за
користування кредитними коштами, у
відповідності до графіку платежів, у
зв'язку з чим станом на 29 січня 2013 року
утворилася заборгованість за
Кредитним договором б/н від 07 травня 2007
року на загальну суму - 56794,05 грн., яка
включає: заборгованість за кредитом -
2230,75 грн.; заборгованість по процентами
за користування кредитом - 20670,16 грн.;
заборгованість по комісії за
користування кредитом - 614,30 грн.; пеню
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором - 30098,17 грн.; а
також штрафи відповідно до пункту 5.3
Умов та правил надання банківських
послуг.; штраф (фіксована ставка) - 500,00
грн.; штраф (процентна складова) - 1232,98
грн.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу
України визначено, що загальна позовна
давність встановлюється тривалість у
три роки.

За загальним правилом (ч.1 ст.261
Цивільного кодексу України) перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалась або могла
довідатись про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Статтею 258 Цивільного кодексу України
визначено вимоги до яких
застосовується спеціальна позовна
давність, серед іншого, позовна
давність в один рік застосовується
зокрема до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом (ч.1 ст.261
Цивільного кодексу України) перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалась або могла
довідатись про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Таким чином, у тому разі, коли на момент
звернення з позовом виконання
зобов'язання було прострочено понад
один рік, стягнення неустойки (штрафу,
пені) за минулий час обмежується одним
роком перед зверненням зацікавленої
особи до суду, якщо не будуть визнанні
поважними причини пропуску даного
строку.

Відповідно до положень пункту 1 статті
259 Цивільного кодексу України, позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.

Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

Умова про збільшення позовної
давності може бути вміщена як в
укладеному сторонами договорі
купівлі-продажу, поставки, надання
послуг, так і в окремому документі або в
листах, телеграмах, телефонограмах, та
інших документах, якими обмінювались
сторони і які повинні однозначно
свідчити про досягнення згоди сторін
щодо збільшення строку позовної
давності.

Як убачається з матеріалів справи, між
сторонами спору виникли відносини на
підставі кредитного Договору б/н від 07
травня 2007 року, який укладено між
Закритим акціонерним товариством
«Приватбанк» та ОСОБА_1, що
підтверджується копією долученого до
матеріалів справи кредитного Договору,
який складається з заяви позичальника
№DNABRX3500013, та Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(СТАНДАРТ), які були надані
позичальнику у письмовій формі. (а.с. 6)

Разом з тим, в матеріалах справи наявні
Умови та правила надання банківських
послуг, затверджені ПАТ КБ
«ПриватБанк», що діє на підставі
ліцензії НБУ №22 від 29.07.2009 року, де у п.
1.7.31 Умов встановлено, що - строк
позовної давності відносно вимог
повернення кредиту, сплати відсотків
за користування кредитом, винагороди,
неустойки, пені, штрафів, витрати банку
по розділам 2.1., 2.2., 2.4., 2.5., 2.5.1., 2.5.2., 2.16.,
3.1., 3.17 Умов та правил складає 50 років.
(а.с. 25)

Таким чином, у зв'язку з відсутністю в
матеріалах справи належно оформленої
та засвідченої копії Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам (
«Розстрочка») (Стандарт), в редакції,
яка діяла на момент укладання
кредитного Договору сторонами спору,
та відсутністю даних про те, з якими
саме Умовами був ознайомлений ОСОБА_1,
згадані Умови та правила надання
банківських послуг, якими передбачено
збільшення строку позовної давності,
не можуть бути покладені в основу
судового рішення.

Крім того, зазначені Умови не є
належним доказом зміни за погодженням
між сторонами строків позовної
давності, враховуючи положення ст. 259
Цивільного кодексу України,
встановлюють, що договір про
збільшення позовної давності
укладається у письмовій формі.

Як передбачено у п.7 ч.13 ст. 11 Закону
України "Про захист прав споживачів",
Кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.

Крім того, як роз'яснено у пункті 31
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
враховуючи положення пункту 7 частини
тринадцятої статті 11 Закону України
"Про захист прав споживачів", суди мають
виходити з того, що у спорах щодо
споживчого кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Рішенням Конституційного Суду України
від 10 листопада 2011 року у справі №1-26/2011
року «за конституційним зверненням
громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного
тлумачення положень пунктів 22, 23
статті 1, статті 11, частини восьмої
статті 18, частини третьої статті 22
Закону України "Про захист прав
споживачів" у взаємозв'язку з
положеннями частини четвертої статті 42
Конституції України (справа про захист
прав споживачів кредитних послуг)»,
встановлено, що в аспекті
конституційного звернення положення
пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону
України "Про захист прав споживачів"
від 12 травня 1991 року N 1023-XII з
наступними змінами у взаємозв'язку з
положеннями частини четвертої статті 42
Конституції України треба розуміти
так, що їх дія поширюється на
правовідносини між кредитодавцем та
позичальником (споживачем) за
договором про надання споживчого
кредиту, що виникають як під час
укладення, так і виконання такого
договору.

Виходячи з викладеного, суд приходить
до висновку, що Публічне акціонерне
товариство «Комерційний банк
«Приватбанк» пред'явило вимоги до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
Кредитним договором б/н від 07 травня 2007
на загальну суму 26696,18 грн., яка включає:
заборгованість за кредитом - 2230,75 грн.;
заборгованість по процентами за
користування кредитом - 20670,16 грн.;
заборгованість по комісії за
користування кредитом - 614,60 грн.; а
також штрафи відповідно до пункту 5.3
Умов та правил надання банківських
послуг.: штраф (фіксована ставка)- 500,00
грн.; штраф (процентна складова)- 2680,67
грн., поза межами загальних строків
позовної давності, враховуючи, що
початок перебігу строку позовної
давності починається у позивача з
моменту невиконання зобов'язань по
кредитному договору, в даному випадку
строк виконання зобов'язань за
кредитним договором настав 07 травня 2008
року, в той час з позовом до суду
позивач звернувся лише 04 квітня 2013
року, що підтверджується датою
реєстрації позовної заяви, канцелярією
суду, що дає підстави суду відмовити у
задоволенні позову, у зв'язку зі
спливом позовної давності.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини тринадцятої
статті 11 Закону України "Про захист
прав споживачів" застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Відповідно до положень ст.266
Цивільного кодексу України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Така правова позиція висловлена у
Висновках Верховного Суду України,
викладена у рішеннях прийнятих за
результатами розгляду заяв про
перегляд судового рішення з підстави,
передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного
процесуального кодексу України,
безпосередньо у постанові Судової
палати у цивільних та господарських
справах Верховного суду України від 06
листопад 2013 року у справі №6-116 цс13.

Зважаючи на те, що судом встановлено, що
позов Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
пред'явлено поза межами загальних
строків позовної давності, що є
безумовною підставою для відмови у
задоволенні позову, як це передбачено
ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, в
той же зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
тому відсутні підстави для задоволення
позовних вимог в частині стягнення
пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором в сумі - 30098,17
грн., яка нарахована позивачем за
період з 07.05.2007 року по 06.12.2007 року
виходячи з розміру - 0,15 % в сумі - 378,61
грн.; в період з 16.01.2007 року по 25.07.2008 року
виходячи з розміру - 0,15 % в сумі - 130,52
грн., в період з 01.01.2008 року по 11.03.2008 року
виходячи з розміру - 0,15 % в сумі - 366,42
грн., станом на 31.08.2009 року виходячи з
розміру - 0,15 % в сумі - 4662,99 грн.; в період
з 03.03.2011 року по 20.07.2011 року виходячи з
розміру - 0,15 % в сумі - 17449,10 грн., станом
на 28.09.2012 року виходячи з розміру - 0,02 % в
сумі - 29750,29 грн.; станом на 29.01.2013 року
виходячи з розміру 0,02 % в сумі - 30295,62
грн., з урахуванням погашеної
заборгованості в розмірі 197,45 грн.;
враховуючи той факт, що строк виконання
зобов'язань за Кредитним договором
настав 07 травня 2007 року, а позов подано
до суду позивачем 04 квітня 2013 року.

З огляду на викладене, суд, діючи в
межах заявлених позовних вимог, як це
передбачено ч.1 ст. 11 Цивільного
процесуального кодексу України,
приходить до висновку, що позов
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором є необґрунтованим
та таким, що не підлягає задоволенню в
повному обсязі.

В порядку ст. 88 Цивільного
процесуального кодексу України суд не
розглядає питання розподілу судових
витрат, враховуючи, що в межа даного
спору судом прийнято рішення про
відмову в задоволенні позову в повному
обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
257,258, 259, 261, 267, 526, 612, 615, 625, 1054 Цивільного
кодексу України, Постановою Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року за №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
ст.ст.1, 4, 10, 11, 58, 208, 212-215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд-

в и р і ш и в :

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором відмовити.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарг, яка подається до
Апеляційного суду міста Києва через
Дніпровський районний суд міста Києва
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

С у д д я