Справа № 523/8405/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 215 р.

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.,

при секретарі - Челобітченко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 - про поділ майна подружжя, визнання права власності, усунення перешкод у користуванні майном, та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 - про визнання майно особистою власністю, визначення часток у спільній сумісній власності, припинення права спільної часткової власності, визнання права особистої приватної власності, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовними вимогами в яких зазначив, що він з 11.08.2002р. по 25.06.2011р. перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 Під час їх шлюбу вони спільно придбаликвартиру АДРЕСА_2. Вказана квартира була придбана за спільні грошові кошти, які вони отримали від продажу квартири АДРЕСА_1, яка в свою чергу була придбана ними 16.07.2002р. за грошові кошти, які їм дали їх батьки. Посилаючись на зазначені обставини ОСОБА_2 просить поділити спірну квартиру визнавши за ним право власності на 1/2 її частину. Посилаючись на те, що ОСОБА_3 перешкоджає йому у користуванні належної йому частини квартири, просить усунути перешкоди шляхом його вселення в квартиру.

В судовому засіданні позивач та його представник - ОСОБА_4 пред'явлені позовні вимоги підтримали, просять задовольнити.

ОСОБА_3 пред'явлені позовні вимоги не визнала в повному обсязі та пред'явила зустрічний позов, в якому просить визнати, що її особиста приватна частка в квартирі АДРЕСА_2 складає 82,02%, а ОСОБА_2 - 12,98%. Такі вимоги ґрунтуються на тому, що вказана квартира була придбана за 408 360 гривень, що підтверджується відповідною розпискою. Для здійснення розрахунку за квартиру вона продала належну їй квартиру АДРЕСА_3 за 287 000 гривень. На думку ОСОБА_5 квартира №49 є її особистою власністю, так як була придбана до укладання шлюбу з ОСОБА_2 Іншу частину грошових коштів для придбання квартири №56 їй позичали її батьки, їх подруга - ОСОБА_6 (39950 гривень), та її хрещена - ОСОБА_1 (1000 доларів США). ОСОБА_3 стверджує, що вказані грошові кошти позичалися особисто нею та були особисто нею повернуті, договір купівлі-продажу був оформлений на її ім'я. Посилаючись на вказане, ОСОБА_3 зазначає , що на придбання вказаної квартири вона внесла 334 950 гривень, що в процентному співвідношенні дорівнює розміру часток, зазначених вище. Посилаючись на ч.3 ст. 70 СК України, та зазначаючи, що в спірній квартирі вона проживає разом з сином, - ОСОБА_7, 2004 року народження, ОСОБА_2 матеріальної допомоги не надає, аліменти на утримання дитини сплачує несвоєчасно, вона самостійно несе всі витрати по утриманню квартири, просить визначити частку ОСОБА_2 у спільній сумісній власності подружжя в розмірі 1/20 (5/100) частин квартири, фактично збільшивши її частину. Додатково ОСОБА_3 вказуючи, що 5/100 частин квартири є незначними, спільне володіння та користування квартирою є неможливим, у зв'язку з неприязними стосунками, постійними сварками, посилаючись на ст. 365 ЦК України, просить припинити право ОСОБА_2 на 5/100 частин квартири, сплативши йому грошову компенсацію в розмірі 36758 гривень, визнавши за нею право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_2.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 - ОСОБА_8 зустрічний позов підтримав, просить задовольнити.

Суд, заслухавши ОСОБА_2 та його представника, представника ОСОБА_3, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до п.п.1,3 ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу, або під час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжями за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку.

Частина 5 ст. 65 СК України регламентує, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Матеріалами справи встановлено, що починаючи з 11.08.2002р. по 25.06.2011р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін народився син, - ОСОБА_7, 2004 року народження, який на даний час проживає разом з ОСОБА_3

З представленого договору купівлі-продажу від 16.07.2002р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9, р.№ 2655, убачається, що ОСОБА_10 придбала квартиру АДРЕСА_3. Тобто квартира була придбана до укладання шлюбу з ОСОБА_2, а відтак в силу п.1 ч.1 ст. 57 СК України, вказана квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_3

Посилання ОСОБА_2 та його представника на те, що дана квартира була придбана за грошові кошти його батьків та батьків ОСОБА_10, а відтак є їх спільною сумісною власністю, є безпідставні та судом відхиляються, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами. Показання допитаних свідків ОСОБА_7, ОСОБА_11, з цього приводу, суд не приймає, так як дані свідки є батьками ОСОБА_2, а отже є зацікавленими в розгляді даної справи. Крім того рішення суду по виниклим правовідносинам не може ґрунтуватися на показаннях свідків.

В наступному, 12.11.2009р. на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу ОСОБА_3 продала ОСОБА_12 належну їй квартиру АДРЕСА_3. Згідно п.2.1. договору, квартира була продана за 5580,00 гривень, які Покупець передав Продавцю сам на сам готівкою до підписання договору. Сторони договору визнали, що вказана ціна відповідає дійсному волевиявленню сторін, є остаточною і змінам не підлягає.

Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 26.11.2009р., р.№ 2687, ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_13, ОСОБА_14 квартиру АДРЕСА_2. Пунктом 2.1. договору визначено, що за домовленістю сторін квартира була продана за 68999 гривень, які Продавці отримали пропорційно своїм часткам від Покупця повністю до підписання договору. ОСОБА_2 під час розгляду справи визнав той факт, що частина грошових коштів на придбання вказаної квартири була витрачена за рахунок проданої квартири АДРЕСА_3. Відтак, дана обставина згідно ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Після придбання квартири сім'я ОСОБА_2 вселилася до неї і спільно проживали до припинення шлюбних відносин.

Виходячи з аналізу ст.ст.628, 632 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін і є однією з істотних умов договору. Ціна може бути змінена після укладання договору лише у випадках і на умовах встановлених договором або законом.

Зважаючи на викладене, суд при розгляді даного спору приймає до уваги ціну продажу майна зазначену в договорах купівлі-продажу від 12.11.2009р. та 26.11.2009р. відповідно. Посилання ОСОБА_3 на те, що квартира АДРЕСА_3 була нею продана за 287 000 гривень, а квартира АДРЕСА_2 була придбана за 408 360 гривень, є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на законі та суперечать умовам укладених договорів купівлі-продажу. Представлені з цього приводу розписки та висновок експерта щодо ринкової вартості квартири №49 станом на 12.11.2009р., не можуть собою підміняти ціну нерухомого майна оговорену і зазначену сторонами у договорі купівлі-продажу. Будь-яких належних доказів, зокрема додаткового нотаріально посвідченого договору між сторонами договору купівлі-продажу про зміну ціни проданого нерухомого майна, ОСОБА_3 суду не представлено.

Відтак, слід дійти висновку, що на придбання квартири АДРЕСА_2ОСОБА_3 були використані особисті грошові кошти, отримані від продажу квартири АДРЕСА_3 в розмірі 5580,00 гривень. В зв'язку з чим спірна квартира була придбана подружжям, за мінусом особистих грошових коштів ОСОБА_3, за 63410 гривень. Отже, в процентному відношенні ОСОБА_15 за особисті грошові кошти сплатила вартість квартири в розмірі 8,08 % та 45,95% - як 1/2 частинаспільних грошових коштів подружжя, що в частковому відношенні дорівнює 54/100 частин квартири (5580грн. х 100 : 68999грн.) + (91,91% : 2). Частка ОСОБА_2 у спірній квартирі в даному випадку складає 46/100 частин.

На підставі викладеного, приймаючи до уваги фактичні обставини встановлені судом, виходячи з того, що частки майна дружини та чоловіка є рівними (ч.1 ст.70 СК України), суд вважає, що пред'явлені позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню частково, шляхом поділу майна та визнання за ним права власності на 46/100 частин спірної квартири та за ОСОБА_3 на 56/100 частин квартири.

Щодо збільшення частки ОСОБА_3 у спільному майні, то такі вимоги є недоведеними, оскільки не підтверджено, що розмір аліментів, який вона отримує від ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_7, 2004 року народження є недостатнім для забезпечення його фізичного, духовного розвитку та лікування. Слід зазначити, що батьки зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину (розвиток здібностей дитини, її хвороба, каліцтво тощо), в іншому випадку, той з ким проживає дитина має право на стягнення таких витрат з іншого батька/мати в судовому порядку (185 СК України).

Суд не приймає до уваги та відхиляє посилання ОСОБА_3 на те, що вона особисто позичала грошові кошти у ОСОБА_6 (39950 гривень) та у ОСОБА_1 (1000 доларів США)для придбання спірної квартири, оскільки наявність боргових зобов'язань не впливає на виниклі правовідносини щодо поділу майна, яке є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Крім того, допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_1, підтвердила, що розписку писала ОСОБА_3, а грошові кошти в розмірі 1000 доларів США особисто брав у неї ОСОБА_2,який в свою чергу зазначив, що вони були витрачені на придбання спірної квартири. Такі обставини є підставою для виникнення у подружжя спільного обов'язку перед третіми особами (позикодавцями), щодо повернення їм позичених грошових коштів, у випадку доведеності, що такі грошові кошти були витрачені в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК України). Повернення грошових коштів одним із подружжя по борговим зобов'язанням, після припинення шлюбних відносин, є підставою для стягнення відповідної частки з іншого подружжя, проте не може впливати на збільшення або зменшення розміру частики одного із подружжя. Однак з такими вимогами ОСОБА_3 до суду не зверталася.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.

З боку ОСОБА_2 суду представлені (звернення ОСОБА_2 до міліції, висновок дільничного інспектора від 30.06.2014р. щодо перешкоджання ОСОБА_2 у проживанні в квартирі, пояснення ОСОБА_3)докази того, що ОСОБА_3 перешкоджає йому у проживанні в спірній квартирі. Дану обставину не оспорював в судовому засіданні і представник ОСОБА_3, посилаючись на неможливість спільного проживання сторін. Відтак, суд вважає, що з урахуванням встановленого судом обсягу власності ОСОБА_2, його позовні вимоги щодо усунення перешкод у користуванні власністю у вигляді квартири АДРЕСА_2 шляхом його вселення є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Задоволення частково первісних позовних вимог ОСОБА_2 виключає можливість в повному обсязі задовольнити пред'явлені зустрічні позовні вимоги.

Згідно ст. 88 ЦПК України, пропорційно задоволеним позовним вимогам суд стягує з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в розмірі 1830,00 гривень.

Керуючись ст.ст. 10,11,57,64,209,212-215,218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити частково.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за ОСОБА_2 право власності на 46/100 частин трьохкімнатної квартири АДРЕСА_2, загальною площею 64,8 кв.м., жилою площею 38,3 кв.м.

Визнати за ОСОБА_3право власності на 54/100 частин трьохкімнатної квартири АДРЕСА_2, загальною площею 64,8 кв.м., жилою площею 38,3 кв.м.

Припинити право спільної сумісної власності подружжя на вказану квартиру.

Усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом вселення ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 1830, 00 гривень.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 - про визнання майно особистою приватною власністю, визначення часток у спільній сумісній власності, припинення права спільної часткової власності, визнання права особистої приватної власності - відмовити в повному обсязі.

Після набрання рішення суду законної сили, грошові кошти в розмірі 36758,00 гривень, внесені на рахунок Територіального управління державної судової адміністрації в Одеській області , повернути ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дняоголошення рішення суду.

Суддя -