________________________________________________________________________
_________________________________________________
Провадження № 2/520/1360/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2014 року

Київський районний суд м. Одеси у
складі:

головуючого - судді Коваленко О.Б.,

за участю - секретаря Маценко В.В.,

розглянувши у судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Державного підприємства «Іллічівський
морський торговельний порт», третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмету спору - Управління
Пенсійного фонду України у Київському
районі м. Одеси, про стягнення
матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А
Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
державного підприємства «Іллічівський
морський торговельний порт» та після
уточнення розміру позовних вимог
просить стягнути з державного
підприємства «Іллічівський морський
торговельний порт» на свою користь
суму матеріальної шкоди в розмірі 67 842,32
гривень та суму моральної шкоди в
розмірі 5000 гривень.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 05.12.2011 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 21.03.2012 року, позов
задоволено частково. Стягнуто з ДП
«Іллічівський морський торговельний
порт» на користь ОСОБА_1 матеріальної
шкоди в розмірі 66 380,46 гривень, у решті
позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13.06.2012 року рішення
Київського районного суду м. Одеси від
05.12.2011 року та ухвала апеляційного суду
Одеської області від 21.03.2012 року
скасовані, а справу передано на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 12.10.2012 року провадження по
справі закрито, але ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
26.11.2012 року, залишеною без змін ухвалою
Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19.04.2013 року ухвалу
Київського районного суду м. Одеси від
12.10.2012 року скасовано та справу
направлено для продовження розгляду до
суду першої інстанції.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав та мотивував тим, що позивачу
завдано матеріальної та моральної
шкоди внаслідок несвоєчасного
оформлення відповідачем необхідних
для подання пенсійних документів,
видачі відповідачем недостовірних
документів, що позбавили позивача
отримувати пенсійні виплати протягом
2005-2009 років

Позивач в своєму позові зазначив, що в
період з 28.01.1987 р. по 12.02.1987 р., з 22.03.1988 р.
по 27.04.1988 р. та з 12.05.1988 р. по 08.01.2000 року
працював в Іллічівському морському
торговельному порту на посаді
робітника по зачистці танків судів від
нафтопродуктів ПЗС-4. Позивач також
пояснив, що у 2005 році він розпочав
оформлення документів для виходу на
пенсію, однак після звернення до
відповідача 24.03.2005 року, 05.04.2005 року,
24.12.2007 року, 19.06.2009 року йому було видано
довідки, які містять інший період
роботи на посаді робітника по зачистці
танків судів від нафтопродуктів (з
28.01.1989 по 12.02.1987 р., з 22.03.1988 по 14.04.1988 р.,
12.05.1988 по 01.12.1994 р.) у зв'язку з
переведенням його на посаду матроса 1
класу на підставі наказу №245-л від
30.12.1994 року про сумісництво посади
«працівник по зачистці танків» з
посадою «матрос 1 класу». Дізнавшись
про переведення його на посаду, яка не
надає права на пенсію на пільгових
умовах, а саме при досягнення 50-річного
віку, позивач звернувся до суду та
рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 05.05.2009 року, яке набуло
чинності, вказаний наказ стосовно
ОСОБА_1 визнано незаконним.

Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_1
вказав, що його стаж роботи на посаді за
Списком №1 склав 11 років 9 місяців 15
днів, та він мав право отримувати
пенсію після досягнення 50-тирічного
віку, з 2005 року. На підтвердження факту
повної зайнятості на посаді робітника
по зачистці танків судів від
нафтопродуктів позивач послався на
довідку від 06.08.1997 року №ФТ-129 та
особисті рахунки (форма 2) за 1994-2000 рр.

Позивач обґрунтував свої вимоги тим, що
внаслідок незаконних дій відповідача
(встановленого судовим рішенням
незаконного суміщення посади ОСОБА_1 з
іншою «матрос 1 класу», яка не дає права
на пільгову пенсію, посилання на
неповну зайнятість - нібито менше 80%
робочого часу, що не доведено) позивач
зазнав матеріальної (майнової) шкоди,
яка виражається в сумі неотриманої
пенсії за період з 2005 року по дату
призначення пенсії. З приводу
необґрунтованої відмови відповідача в
оформленні необхідної йому довідки,
яка уточнює особливий характер роботи,
позивач звертався із заявою до
Головного управління праці та
соціальної політики, на що отримав
відповідь - лист №П-08-1275/2843 від 14.08.2007
року, в якому вказано на матеріальну
відповідальність підприємства за
шкоду, заподіяну громадянину
внаслідок несвоєчасного оформлення
або подання пенсійних документів, у
зв'язку з чим йому було рекомендовано
звернутися до суду.

Відповідач позов не визнав, просив
відмовити в його задоволенні,
посилаючись на те, що позивач не
звертався за призначенням пенсії до
Управління Пенсійного фонду України у
Київському районі м. Одеси у 2005 році.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, надав письмові
пояснення та розрахунок пенсійних
виплат ОСОБА_1 з моменту набуття права
на пенсію у 2005 році до моменту
фактичного призначення пенсії у 2009
році.

Вислухавши сторін, дослідивши
матеріали справи, суд вважає позов
таким, що підлягає частковому
задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої та
апеляційної інстанції, яким було
задоволено позовні вимоги ОСОБА_1, та
направляючи справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, Вищий
спеціалізований суд з розгляду
цивільних і кримінальних справ
виходив із того, що предметом
доказування у вказаній справі є
обставини щодо дати виникнення у
позивача права на пенсію, та з яких
підстав (загальна, пільгова), дати
фактичного призначення пенсії, та з
яких підстав (загальна, пільгова), які
неправомірні дії вчинив відповідач, і
чи вплинули ці дії на дату призначення
пенсії та її вид.

При новому розгляді справи судом з
урахуванням доводів суду касаційної
інстанції, наведених в ухвалі від 13.06.2012
року, вказані обставини встановлені та
документально підтверджені, в
матеріалах справи наявний розрахунок
суми, що підлягає стягненню.

Судом встановлено, що позивач в період
з 28.01.1987 р. по 12.02.1987 р., з 22.03.1988 р. по 27.04.1988
р. та з 12.05.1988 р. по 08.01.2000 року працював у
Іллічівському морському торговельному
порту на посаді робітника по зачистці
танків судів від нафтопродуктів ПЗС-4,
що підтверджується відповідними
записами № 17, №24, №26 у його трудовій
книжці та рішенням Київського
районного суду м. Одеси від 05.05.2009 року.
Займана позивачем посада робітника по
зачистці танків судів від
нафтопродуктів ПЗС відноситься до
Списку №1 виробництв, робіт, професій,
посад і показників при обчисленні
стажу роботи, що дає право на пенсію за
віком на пільгових умовах.

Із письмових пояснень представника
третьої особи та досліджених у ході
судового засідання доказів, у тому
числі наданого представником третьої
особи для огляду оригіналу пенсійної
справи, вбачається, що датою
виникнення у позивача права на пенсію
(пільгова) є дата досягнення ним
50-річного віку, тобто 08.08.2005 року, а
датою фактичного призначення пенсії
(пільгова) є 08.08.2009 року, що стало
підставою для проведення розрахунку
суми пенсійних виплат, розмір яких
склав 67842,32 гривень.

Для призначення пенсії на пільгових
умовах на момент досягнення 50-річного
віку позивачу була необхідна для
подання в органи Пенсійного фонду
України уточнююча довідка , що
підтверджує його стаж роботи з
особливо шкідливими умовами праці, яку
відповідач своєчасно не надав, а надані
ним довідки не містили повного стажу
позивача, містили недостовірну
інформацію щодо періоду роботи
позивача на посаді, яка зазначена в
переліку посад за Списком №1
виробництв, робіт, професій, посад і
показників при обчисленні стажу
роботи, що дає право на пенсію за віком
на пільгових умовах.

Судом встановлено, що незважаючи на те,
що позивач у 2005 році мав стаж роботи,
достатній для призначення пенсії на
пільгових умовах, на його звернення до
відповідача ОСОБА_1 неодноразово було
відмовлено у видачі уточнюючої довідки
за період трудової діяльності з 1987 по
2000 рр. Вказані обставини підтверджені
листами від 29.09.2004 року, від 24.10.2004 року,
від 28.02.2005 року, від 14.03.2005 року, №8-0767 від
23.03.2005 року. Такі дії відповідача слід
вважати неправомірними. Крім того, факт
незаконного переведення позивача на
посаду, яка не надає права н
призначення пенсії на пільгових
умовах, встановлений судовим рішенням,
яке набуло законної сили, а тому
вказані обставини відповідно до ч. 3 ст.
61 ЦПК України не підлягають
доказуванню.

Дії відповідача знаходяться в прямому
причинному зв'язку з завданням
позивачу матеріальної шкоди, що мало
наслідком недотримання ОСОБА_1
протягом 2005-2009 року суми пенсійних
виплат.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»
підприємства та організації несуть
матеріальну відповідальність за шкоду,
заподіяну громадянам або державі
внаслідок несвоєчасного оформлення
або подання пенсійних документів, а
також за видачу недостовірних
документів, і відшкодовують її.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками є,
зокрема, доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода). Збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо
договором або законом не передбачено
відшкодування у меншому або більшому
розмірі.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від
її відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

З урахуванням наведених правових
положень та встановлених обставин
справи суд вважає, що доводи позивача є
обґрунтованими, оскільки вони
підтверджуються зібраними по справі
доказами і відповідають вимогам
закону, а тому позовні вимоги про
відшкодування матеріальної шкоди
підлягають задоволенню.

Що стосується відшкодування моральної
шкоди, суд вважає, що в цій частині
позову слід відмовити, оскільки
позивачем не надано переконливого
обґрунтування своєї позиції у даному
питанні.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209 ч. 3, 212-215 ЦПК
України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного
підприємства «Іллічівський морський
торговельний порт», третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору - Управління Пенсійного
фонду України у Київському районі м.
Одеси - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства
«Іллічівський морський торговельний
порт» на користь ОСОБА_1 суму
матеріальної шкоди в розмірі 67 842,32
гривень.

У задоволенні вимоги про стягнення з
Державного підприємства «Іллічівський
морський торговельний порт» на користь
ОСОБА_1 суму моральної шкоди в розмірі
5000 гривень - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Одеської області
шляхом подання апеляційної скарги до
Київського районного суду м. Одеси
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя
Коваленко О. Б.