АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/2750/2014
Головуючий у 1-й інстанції: Підпалий В.В.
Доповідач: Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

12 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Оніщука
М.І.

- Шебуєвої
В.А.

при секретарі - Кучер
Є.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану
представником ОСОБА_3

на рішення Печерського районного суду
м. Києва від 18 грудня 2013 року в справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті
особі Печерський районний відділ
Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві,
Орган опіки та піклування Печерської
районної державної адміністрації у м.
Києві про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, зняття з реєстраційного
обліку

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулася
в суд з позовом до відповідачів про
визнання такими, що втратили право
користування житловим приміщенням та
зняття їх з реєстраційного обліку.

У мотивування вимог посилалася на те,
що 23 квітня 2012 року в результаті
проведення прилюдних торгів нею було
придбано квартиру АДРЕСА_1, яка
належала відповідачу ОСОБА_4 та в якій
мешкала її неповнолітня донька
відповідач ОСОБА_5

Разом з тим, відповідачі, місце
проживання яких зареєстроване за
зазначеною адресою, не знялися з
реєстраційного обліку у добровільному
порядку, чим порушують її право
власності на спірну квартиру.

Просила суд визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_5
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням, а саме квартирою
АДРЕСА_1 та скасувати реєстрацію місця
проживання відповідачів за зазначеною
адресою, шляхом зняття їх з
реєстраційного обліку.

Заочним рішенням Печерського
районного суду м. Києва від 18 грудня 2013
року в задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням,
представник позивача подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення та ухвалити нове про
задоволення позовних вимог.

Зазначає, що нею обрано вірний спосіб
захисту порушеного права, а факт
реєстрації відповідачів у належній їй
на праві власності квартирі порушує її
права.

Зауважує, що вживала всіх необхідних
заходів для зняття з реєстрації
відповідачів, тому відмова суду є
необґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, представника ОСОБА_2, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 23 квітня 2012 року,
в результаті проведення прилюдних
торгів з реалізації арештованого
нерухомого майна, ОСОБА_2 було придбано
квартиру АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_4
на підставі договору купівлі-продажу
нерухомого майна, посвідченого
приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_6 17.08.2007
року та зареєстрованого в реєстрі за
№2845, що підтверджується протоколом
№1012099/3/1 проведення прилюдних торгів
від 11.05.2012 року та актом проведення
прилюдних торгів з реалізації
нерухомого майна від 16 травня 2012 року
(а.с.10,11).

28 січня 2013 року право власності
позивача на придбане житлове
приміщення було зареєстровано у
встановленому законом порядку, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на нерухоме майно серії САЕ
№936153, виданим 28.01.2013 року Реєстраційною
службою Головного управління юстиції у
м. Києві та витягом з Державного
реєстру прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності (а.с.14-15).

Звертаючись до суду з даним позовом
ОСОБА_2 зазначала, що відповідачі не
вчиняють дії, направлених на
скасування реєстрації їх місця
проживання за зазначеною адресою, чим
порушують її право власності.

Відмовляючи в задоволенні вимоги про
визнання відповідачів такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням суд виходив з того, що
позивач не надав суду доказів, що
існують перешкоди або відповідачі
чинять перешкоди, які заважають
власнику здійснювати повно і
беззаперечно свої права користування і
розпорядженням майном. Крім того,
підставою для відмови в задоволенні
зазначеної вимоги на думку суду першої
інстанції є те, що позивачем обрано
невірний спосіб захисту порушеного
права.

Проте з таким висновком суду
погодитися неможливо з огляду на таке.

Норми статей 15,16, 386, 391 ЦК гарантують
власникові майна можливість вимагати
усунення порушень його права незалежно
від того, чи вони вже фактично
відбулися, чи є підстави передбачати
можливість такого порушення його права
в майбутньому.

Відповідно до положень норм статей
16,391,386 ЦК України власник вправі
звернутися до суду з вимогою про захист
порушеного права будь-яким способом, що
є адекватним змісту порушеного права,
який ураховує характер порушення та
дає можливість захистити порушене
право.

При розгляді даної справи про визнання
осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням,
судом першої інстанції не було
розрізнено правовідносини, які
виникають між власником та колишнім
власником житла, і правовідносини, які
виникають між власником житла та
членами його сім'ї, колишніми членами
його сім'ї, а також членами сім'ї
колишнього власника житла.

У першому випадку власник житла має
право вимагати визнання колишнього
власника таким, що втратив право
користування, та зняття його з
реєстрації. При цьому втрата права
користування житловим приміщенням є
наслідком припинення права власності
на житлове приміщення у колишнього
власника житла (ст.346 ЦК України).

Встановлено, що позивач набула право
власності на спірну квартиру в
результаті її придбання на прилюдних
торгах, які не визнані судом
недійсними.

Таким чином, з моменту продажу спірної
квартири право власності відповідача
ОСОБА_4 є припиненим. Крім того, з
моменту припинення права власності,
припиняється також правомочність
користування квартирою, яка нерозривно
пов'язана з власністю. Відповідно й
припиняється право користування
членів сім»ї попереднього власника,
оскільки воно є похідним.

За таких обставин єдиним власником
спірної квартири є позивач ОСОБА_2

Згідно ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України,
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України,
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Враховуючи те, що позивач є єдиним
власником спірної квартири в якій
відповідачі залишаються
зареєстрованими й на час розгляду
справи, тобто після припинення права
власності на неї відповідачем ОСОБА_4, й
відповідно після припинення права
користування спірною квартирою
колишнім власником та членами його
сім»ї, чим порушують право власності
позивача, тому позовна вимога про
визнання їх такими, що втратили право
користування житлом ґрунтується на
вимогах закону.

Також підлягає задоволенню позовна
вимога про усунення перешкод у
користуванні власністю шляхом зняття
відповідачів з реєстраційного обліку,
оскільки відповідно до ст.7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання» зняття
з реєстрації місця проживання особи
здійснюється на підставі, зокрема,
судового рішення, яке набрало законної
сили про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням, про
виселення.

Таким чином вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування такої
особи житловим приміщенням відповідно
до норм житлового та цивільного
законодавства.

З огляду на те, що даним рішенням ОСОБА_4
та ОСОБА_5, визнано такими, що втратили
право користування житлом за адресою:
АДРЕСА_1, тому вимога про зняття
відповідачів з реєстраційного обліку
є законною та обґрунтованою й підлягає
задоволенню.

Таким чином рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового про
задоволення позову в повному обсязі.

Також відповідно до ст.88 ЦПК України, з
відповідачів на користь позивача
підлягає стягненню судовий збір в
розмірі по 114,70 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України,
Законом України«Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання», ст.ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 18 грудня 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.

Скасувати реєстрацію місця проживання
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 шляхом зняття їх з
реєстраційного обліку за адресою:
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_2 судовий збір в розмірі по 114,70
грн. з кожної.

Рішення набирає законної сили з часу
його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: