АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/802/14
Справа № 632/964/13-ц
Головуючий 1 інстанції: Рубіжний
Категорія: договірні
Доповідач: Овсяннікова
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Бездітко В.М., Сащенко
І.С.

при секретарі - Нестерцової І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові апеляційну
скаргу Приватного підприємства
«Грандфінресурс» на заочне рішення
Первомайського міськрайонного суду
Харківської області від 17 червня 2013
року по цивільній справі за позовною
заявою ОСОБА_1 до Приватного
підприємства «Грандфінресурс» про
визнання договору недійсним та
стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Приватного
підприємства «Грандфінресурс» про
визнання договору недійсним та
стягнення коштів.

В обґрунтування позову вказав, що 22
жовтня 2011 року він уклав з ПП
«Грандфінресурс» договір № 205813, метою
якого було отримання безвідсоткової
позики в сумі 80000 грн. для придбання
товару.

На виконання умов договору він сплатив
на користь ПП "Грандфінресурс" 5600 грн.

Звернувшись до відповідача для
з'ясування причини ненадання позики,
він отримав відповідь, що відсутні
гроші для її надання.

При цьому запропонували сплачувати
щомісячні платежі для отримання
позики.

Він сплатив на користь відповідача
одноразовий платіж на суму 5600 грн, 16
щомісячних платежів на суму 7111, 20 грн.
та 17 адміністративних витрат на суму 3400
грн.

Загальна сума грошових коштів,
виплачених ним на користь відповідача,
складаєте 16111,20 гривень.

Вважає, що при укладенні договору
відповідач ввів його в оману щодо
істотних умов, не спрямованих на
реальне настання правових наслідків,
договору не відповідає вимогам ст. 19
Закону України «Про захист прав
споживачів», якою заборонена нечесна
підприємницька практика, яка вводить
споживача в оману, зокрема така, як
утворення, експлуатація або сприяння
розвитку пірамідальних схем.

Також, договір не відповідає вимогам
ст. 18 цього Закону, оскільки містить
несправедливі умови договору.

Просив визнати недійсним з моменту
вчинення договір від 22 жовтня 2011 року №
205813, укладений між ним та ПП
«Грандфінресурс»; зобов'язати ПП
«Грандфінресурс» повернути йому кошти
у сумі 16 111, 20 грн. як незаконно
отримані за наслідками укладення
договору від 22 жовтня 2011 року та
стягнути з них судовий збір.

Після уточнення ОСОБА_1 просив визнати
недійсним з моменту вчинення договір
від 22 жовтня 2011 року № 205813, укладений
між ним та ПП «Грандфінресурс»;
стягнути з ПП «Грандфінресурс» на його
користь кошти в розмірі 16 111, 20 грн., як
незаконно отримані за наслідками
укладення договору від 22 жовтня 2011 року
та стягнути з відповідача судовий збір

Позивач в судове засідання не з'явився,
просив розглядати справу у його
відсутності.

Відповідач в судове засідання не
з'явився.

Заочним рішенням Первомайського
міськрайонного суду Харківської
області від 17 червня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПП «Грандфінресурс» на
користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 16111
(шістнадцять тисяч сто одинадцять)
гривень 20 (двадцять) копійок, сплачених
за договором № 205813 від 22 жовтня 2011 року.

Стягнуто з ПП «Грандфінресурс» в дохід
держави судовий збір в розмірі 229
(двісті двадцять дев»ять) грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі ПП
«Грандфінресурс» просить рішення суду
скасувати та постановити нове , яким
відмовити в задоволенні позовної
заяви, оскільки судом при
постановленні рішення неповно
з'ясовані обставини по справі, що мають
значення; висновки суду не
відповідають дійсності.

Колегія суддів, вислухавши суддю -
доповідача, пояснення з'явившихся осіб,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги
вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Частково задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_1 та стягуючи з ПП
«Грандфінресурс» на його користь
грошові кошти в сумі 16 111,20 грн.,
сплачені на виконання умов договору,
суд першої інстанції керувався тим, що
цей договір є нікчемним на підставі ч.5
ст. 19 Закону України «Про захист прав
споживачів», а тому визнавати його
недійсним підстав немає. Умови цього
договору стосовно позивача як
споживача є несправедливими, оскільки
кошти, сплачені ним на користь
відповідача в якості декларативної
умови, яка не має під собою реального
виконання відповідачем будь-яких
обов'язків, забезпечених цією оплатою.

Також з тексту заочного рішення
вбачається, що умови договору є
несправедливими на підставі ч. 2 ст. 18
Закону України «Про захист прав
споживачів» .

Крім того, спірний договір є нікчемним,
оскільки він здійснений з
використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає, зокрема, у введенні в оману
споживача шляхом залучення його коштів
з метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми, виходячи з
положень п.7 ч.3 ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів».

Колегія суддів вважає, що погодитися з
таким висновком суду першої інстанції
не можна, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судове рішення не
відповідає.

Судом встановлено, що 22 жовтня 2011 року
ОСОБА_1 уклав з ПП «Грандфінресурс»
договір № 205813, метою якого було
отримання безвідсоткової позики в сумі
80000 грн. для придбання товару.

На виконання умов договору він сплатив
на користь відповідача одноразовий
платіж на суму 5600 грн, 16 щомісячних
платежів на суму 7111, 20 грн. та 17
адміністративних витрат на суму 3400 грн.

Загальна сума грошових коштів,
виплачених ним на користь відповідача
складаєте 16111,20 гривень.

Згідно п.1.1 договору адміністратор за
згодою учасника зобов'язується вчинити
від імені та за рахунок учасника певні
юридичні дії, спрямовані на придбання
товару, зазначеної у додатку № 1 до
даного договору вартістю 80000 грн, на
умовах діяльності програми «Альянс
Україна», в тому числі сформувати
реєстр учасників програми, забезпечити
його адміністрування, організовувати
та проводити захід по розподілу
грошового фонду, здійснити оплату
товару на користь учасника або надати
учаснику відповідну суму позики,
надавати інші послуги і здійснювати
інші погоджені сторонами правочини, у
порядку та в строки, передбачені цим
договором та додатками до нього (а.с.17).

Відповідно до п.п. 2.1.1, 2.1.2 договору
учасник системи в день підписання
договору сплачує одноразовий платіж та
адміністративний платіж, який
сплачується не пізніше 15 календарних
днів з моменту отримання дозволу;
своєчасно, не пізніше 15 числа кожного
місяця, сплачує загальний платіж, який
включає чистий внесок, за рахунок якого
адміністратор здійснює оплату
вартості товару чи надає відповідні
суми у позику, та адміністративні
витрати, що є сплатою за послуги
адміністратора з організації
діяльності програми.

Із умов програми «Альянс Україна»
(додаток №2 до договору) вбачається, що
програма базується на створенні
реєстрів Учасників, метою яких є
придбання бажаних товарів з
розтроченням платежу на досить
тривалий час, у порядку та на умовах,
передбачених Договором та Додатками до
нього. При цьому, фонд реєстру - це сума
чистих внесків, сплачених учасниками,
що витрачаються на їх користь і
знаходяться на спеціальному рахунку
адміністратора в банківській установі.

На виконання умов договору № 205813 від 22
жовтня 2011 року ОСОБА_1 сплатив на
користь ПП "Грандфінресурс" 5600 грн., 16
щомісячних платежів на суму 7111, 20 грн.
та 17 адміністративних витрат на суму 3400
грн. Загальна сума грошових коштів,
виплачених ним на користь відповідача
складає 16111,20 грн. (а.с. 23-33).

Висновки суду першої інстанції
відносно того, що угода була укладена
сторонами всупереч ст. 19 Закону України
«Про захист прав споживачів», вчинена з
використанням нечесної
підприємницької практики, а тому є
недійсною та такою, що порушує права
позивача як споживача, не ґрунтується
на вимогах закону та матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203
цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до положень, закріплених у
ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів», забороняється
здійснення нечесної підприємницької
практики.

Нечесна підприємницька практика
включає в себе будь-яку діяльність (дії
або бездіяльність), що вводить
споживача в оману або є агресивною.
Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19
цього Закону забороняються як такі, що
вводять в оману, утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Таким чином, Законом України «Про
захист прав споживачів» закріплена
можливість визнання недійсними
правочинів, здійснених із
використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає, зокрема, у введенні в оману
споживачів шляхом залучення їхніх
коштів з метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі
нормативне визначення поняття
«пірамідальної схеми» не надано, однак
визначені ознаки, які відносять
діяльність суб'єкта підприємництва до
«пірамідальної схеми».

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів» дає підстави
для висновку, що поняття «пірамідальна
схема» у розумінні цієї норми має такі
обов'язкові ознаки: 1) здійснення сплати
за можливість одержання учасником
компенсації; 2) компенсація надається
за рахунок залучення учасником інших
споживачів схеми; 3) відсутність
продажу або споживання товару.

Таким чином, для кваліфікації
«пірамідальної схеми» необхідна
наявність усіх зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак
виключає можливість визнання схеми як
«пірамідальної», тобто такої, що
порушує норми чинного законодавства
України.

Визначена позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
11 вересня 2013 року № 6-40цс13, яка згідно зі
ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

Так, пірамідальній схемі властива
сплата за можливість одержання окремим
учасником компенсації, яка повинна
надаватися за рахунок залучення цим
учасником схеми інших споживачів.

Предметом договору № 205813 від 22 жовтня
2011 року є надання учаснику програми
послуг з метою отримання останнім
безвідсоткової позики на умовах
діяльності програми «Альянс Україна».

Відповідно до додатку № 2 до договору
програма «Альянс Україна» це програма,
що базується на залученні учасників,
метою яких є отримання безвідсоткової
позики на термін у порядку та на умовах
передбачених договором та додатками до
нього.

Зважаючи на зазначене, положення
спірного договору не містять ознак
щодо здійснення сплати за можливість
одержання учасником компенсації;
надання компенсації за рахунок
залучення учасником інших споживачів
схеми; відсутність продажу або
споживання товару, у зв'язку з чим є
помилковими та такими, що не
відповідають дійсним обставинам
справи висновки суду щодо здійснення
відповідачем нечесної підприємницької
діяльності, яка полягає, зокрема, у
введенні в оману споживачів шляхом
залучення їхніх коштів з метою
реалізації діяльності пірамідальної
схеми.

Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст. 230 ЦК
України обман має місце, якщо сторона
заперечує наявність обставин, які
можуть перешкодити вчиненню правочину,
або якщо вона замовчує їх існування.

Договором зазначено, що сторони
повністю розуміють значення, мову та
умови цього договору, його правові
наслідки та те, що цей договір не носить
характеру фіктивного або удаваного
правочину. Підписання цього договору
та додатків до нього є свідченням того,
що сторони дійшли повного порозуміння
і визначили, що договірні умови є
зрозумілими та обов'язковими для
виконання сторонами .

В п.4.8 договору ОСОБА_1 засвідчує, що
отримав усі пояснення від
консультанта, уважно прочитав та
зрозумів умови договору за програмою
«Альянс Україна» , що і підтверджує
своїм підписом.

Крім того, суд на підставі ст. 18 Закону
України "Про захист прав споживачів"
дійшов висновку про те, що укладений
сторонами договір порушує права
позивача, оскільки містить
несправедливі умови договору.

Однак , суд не врахував, що ст. ст. 18, 19
Закону України "Про захист прав
споживачів" передбачають різні
взаємовиключні підстави визнання угод
недійсними.

Визначення поняття "несправедливі
умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18
цього Закону - умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача.

Таким чином, відповідно до ст. 18 Закону
України "Про захист прав споживачів",
для кваліфікації умов договору
несправедливими необхідна наявність
одночасно таких ознак: по-перше, умови
договору порушують принцип
добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509
ЦК України); по-друге, умови договору
призводять до істотного дисбалансу
договірних прав та обов'язків сторін;
по-третє, умови договору завдають шкоди
споживачеві.

Застосовуючи цю норму, суд зазначених
положень не врахував.

Крім того , відповідно до ч.5 ст. 1 Закону
України "Про фінансові послуги та
регулювання ринків фінансових послуг"
під поняттям "фінансова послуга"
розуміється операція з фінансовими
активами, що здійснюється в інтересах
третіх осіб за власний рахунок чи за
рахунок цих осіб, а у випадках,
передбачених законодавством, - і за
рахунок залучених від інших осіб
фінансових активів, з метою отримання
прибутку або збереження реальної
вартості фінансових активів.

Законом України від 02 червня 2011 року №
3462 "Про внесення змін до деяких законів
України щодо регулювання ринків
фінансових послуг" (введено в дію з 09
січня 2012 року) внесено зміни до ч.1 ст. 4
Закону України "Про фінансові послуги
та регулювання ринків фінансових
послуг" та доповнено п.11-1, відповідно до
якого до фінансових послуг віднесено
послуги з адміністрування фінансових
активів для придбання товарів у групах.

Договір № 205813 було укладено 22 жовтня 2011
року між позивачем та відповідачем.

Таким чином, на час укладення договору
діяльність ПП «Гранфінресурс»
відповідала вимогам законодавства.

Враховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом повністю не
встановлені, заочне рішення
Первомайського міськрайонного суду
Харківської області від 17 червня 2013
року не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені порушення
призвели до неправильного вирішення
спору про задоволення позовних вимог
ОСОБА_1, що в силу ст. 309 ЦПК України є
підставою для його скасування з
постановленням нового рішення про
відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 313, 316,317,319
ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ПП «Грандфінресурс»
- задовольнити.

Заочне рішення Первомайського
міськрайонного суду Харківської
області від 17 червня 2013 року -
скасувати.

Ухвалити нове рішення.

ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до
Приватного підприємства
«Грандфінресурс» про визнання
договору недійсним та стягнення коштів
- відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення , однак може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: