УХВала

іМенем України

10 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого
Горелкіної Н.А.,

суддів:
Євграфової Є.П.,
Журавель В.І.,

Завгородньої
І.М.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Служба у
справах дітей Дзержинського району
Харківської міської ради, про
визначення порядку користування
житловим приміщенням; за зустрічним
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
ОСОБА_3 про визначення порядку
користування житлом, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 26 травня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 16 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа -
Служба у справах дітей Дзержинського
району Харківської міської ради, про
визначення порядку користування
житловим приміщенням, посилаючись на
те, що в результаті приватизації він,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1, стали власниками
квартири АДРЕСА_1.

Після смерті матері він успадкував 1/5
частини квартири та йому належить 2/5
частини квартири.

У 2011 році його шлюб з ОСОБА_4 було
розірвано. ОСОБА_5 є його донькою, а
ОСОБА_6 - онукою.

Оскільки домовленості між
співвласниками квартири про порядок
користування квартирою не досягнуто,
ОСОБА_3 просив виділити йому в
користування кімнату площею 11,2 кв. м,
відповідачам виділити кімнати площею
16,5 кв. м та 11,3 кв. м, залишивши у
спільному користуванні кухню, ванну
кімнату, вбиральню, коридор, вбудовані
шафи.

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 заявили
зустрічний позов до ОСОБА_3 про
визначення порядку користування
житлом. З урахуванням уточнень просили
визначити наступний порядок
користування спірною квартирою: ОСОБА_5
з двома малолітніми дітьми: ОСОБА_8, 2010
року народження, та ОСОБА_9, 2013 року
народження, виділити кімнату № 5
житловою площею 11,2 кв. м, що має вихід на
балкон; ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у спільне
користування виділити кімнату № 8
житловою площею 15 кв. м; ОСОБА_3 виділити
кімнату № 7 площею 11,3 кв. м.

Уточнені вимоги містять посилання на
варіант № 2 висновку судової
будівельно-технічної експертизи від 10
липня 2013 року № 1751 та те, що у квітні 2013
року ОСОБА_6 стала повнолітньою.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_5 народилась донька
ОСОБА_9.

Оскільки висновком експертизи
визначена можливість в результаті
переобладнання зробити кімнату № 8
окремою, а при визначенні порядку
користування квартирою необхідно
враховувати не тільки частини у
квартирі, а й наявність неповнолітніх
дітей, наполягали на такому порядку
користування.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 26 травня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 16 вересня 2014 року, в задоволенні
позовів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3
просить зазначені судові рішення щодо
його позову скасувати, посилаючись на
порушення судами норм матеріального і
процесуального права, справу передати
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Наведеній нормі ухвалені у справі
судові рішення не відповідають.

Відмовляючи у задоволенні первинного
та зустрічного позовів, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
апеляційний суд, виходив із
безпідставності позовних вимог. При
цьому суд взяв до уваги висновки
додаткової судової
будівельно-технічної експертизи від 31
грудня 2013 року № 9036 (а. с. 150-156, т. 1) та
наявність зареєстрованих у спірній
квартирі неповнолітніх дітей.

Варіант, запропонований в уточненій
позовній заяві ОСОБА_5, суд визнав
таким, що неможливо застосувати,
оскільки він передбачає
перепланування, від фінансування якого
сторони відмовились.

Що стосується вимог зустрічної
позовної заяви з урахуванням доповнень
до неї, суд, надаючи оцінку цим вимогам,
зазначав, що експертним шляхом
встановлена можливість визначення
саме такого порядку користування
спірною квартирою, проте такий варіант
передбачає конструктивні зміни і
переобладнання квартири, які
потребують відповідних узгоджень та
отримання дозволів органів місцевого
самоврядування. Крім того, здійснення
будівельних робіт потребує
матеріальних витрат, які повинні нести
сторони.

У судах першої та апеляційної
інстанцій сторони зазначали, що
займатися отриманням дозволів та
здійсненням будівельних робіт наміру
не мають.

З урахуванням того, що варіант
користування квартирою,
запропонований ОСОБА_3, порушує права
неповнолітніх дітей, а встановлення
порядку, запропонованого у зустрічному
позові, неможливе без висновків та
дозволів органів місцевого
самоврядування і потребує
матеріальних витрат, які сторони
відмовились нести, суд дійшов висновку
про відмову у задоволенні обох позовів.

Проте з висновками судів щодо
необґрунтованості позову ОСОБА_3
погодитися не можна з таких підстав.

Судами встановлено, що спірна квартира
є трикімнатною, загальною площею 58,3 кв.
м, жилою - 39 кв. м, кімнати 11,2 кв. м, 16,5 кв.
м, 11,3 кв. м.

ОСОБА_3 є власником 2/5 частини квартири.

На 2/5 частини квартири припадає площа
23,3 кв. м, в тому числі житлова - 15,6 кв. м.

Заявляючи позов, ОСОБА_3 просив
виділити йому в користування кімнату
площею 11,2 кв. м, що не перевищує розмір
площі пропорційно до належній йому
частці.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України
майно, що є у власності двох або більше
осіб (співвласників), належить їм на
праві спільної власності (спільне
майно).

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність
двох або більше осіб із визначенням
часток кожного з них у праві власності
є спільною частковою власністю.

За положеннями ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Кожен із співвласників має право на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Між тим, відмовляючи в позові ОСОБА_3 з
огляду на наявність зареєстрованих у
спірній квартирі неповнолітніх дітей,
суди не врахували, що неповнолітні діти
не є співвласниками квартири, а отже, їх
інтереси не мають правового значення
при вирішенні спору між співвласниками
відповідно до положень ст. 358 ЦК
України.

Беручи до уваги висновок експерта та
незгоду сторін на здійснення
переобладнання квартири за другим
варіантом висновку, суд не навів жодних
мотивів щодо неможливості визначення
порядку користування квартирою за
варіантом № 1.

Між тим з останнього вбачається, що
саме такий варіант узгоджувався із
позовними вимогами ОСОБА_3, хоча
пропонована йому до виділення в
користування площа й менша за можливу
відповідно до 2/5 частини; додаткових
переобладнань не потрібно.

Суд на порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК
України на зазначене уваги не звернув,
пояснень ОСОБА_3 у достатньому обсязі
не перевірив, не визначився із
характером спірних правовідносин,
висновку експерта належної оцінки не
надав та висновку про відсутність
підстав для задоволення позову ОСОБА_3
дійшов передчасно.

Апеляційний суд на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права уваги не звернув
і помилково залишив рішення суду
першої інстанції без змін.

Оскільки допущені судами порушення
норм матеріального та процесуального
права призвели до неправильного
вирішення справи, рішення судів першої
та апеляційної інстанцій в частині
вирішення позову ОСОБА_3 підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

У частині вирішення позову ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визначення
порядку користування житлом судові
рішення не оскаржуються та, відповідно,
в касаційному порядку не
переглядаються.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 26 травня 2014 року року та
ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 16 вересня 2014 року в частині
вирішення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Служба у
справах дітей Дзержинського району
Харківської міської ради, про
визначення порядку користування
житловим приміщенням скасувати, справу
в цій частині передати на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді: Є.П.
Євграфова

В.І.
Журавель

І.М.
Завгородня

Ю.Г.
Іваненко