АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/56/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 2 Горячківська Л.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Храпко В. Д. РІШЕННЯ
13 лютого 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Храпко В. Д. суддів
Бондаренко С. І. , Вініченко Б. Б. при
секретарі Анкудінов О.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ТОВ «ВІО-ЛЕ» на рішення
Уманського міськрайонного суду
Черкаської області від 25 грудня 2008 року
по справі за позовом ОСОБА_6 до ВАТ
власності на частку майна товариства
та виділення його в натурі та за
зустрічним позовом ВАТ «Уманське
власності на нерухоме майно, -
в с т а н о в и л а :
У вересні 2008 року ОСОБА_6 пред'явив
визнання права власності на частку
майна товариства та виділення його в
натурі. В обґрунтування своїх вимог
вказував, що йому належать акції
товариства на суму 71 603 грн. 75 коп., що
становить 20,495 % від загальної кількості
акцій, відповідно до нині діючого
статутний фонд якого сформовано за
рахунок майна реорганізованого
статутного капіталу за рахунок майна
підтверджується листом регіонального
відділення фонду держмайна України по
Черкаській області та додатком до
нього - Переліком майна, що увійшло до
що свідчить про те що він є власником
майна у спільній частковій власності
та має переважне право купівлі частки,
що відчужується. Позивач вказує, що
йому стало відомо про те, що ВАТ
частину майна - будинок відпочинку.
Тому звернувся із заявою про визнання
права власності на частку майна
товариства пропорційного розміру
внеску до статутного фонду та
вилучення його в натурі, але відповіді
так і не отримав. Просив суд визнати за
ОСОБА_6 право власності на частку майна
виділити його в натурі.
до суду із зустрічною позовною заявою
до ОСОБА_6 про визнання права власності
на нерухоме майно, мотивуючи свої
правонаступником всіх прав та
обов'язків реорганізованого
яке приймало дольову участь в
будівництві бази відпочинку на
узбережжі Чорного моря в
адміністративних межах Затоківської
селищної ради Білгород-Дністровського
району Одеської області. Під час
приватизації та при реорганізації АТП
п'ять типових будинків для відпочинку і
вони включені до статутного фонду та
являються власністю ВАТ. У 2008 році було
проведено капітальний ремонт з
частковою реконструкцією будівель та
споруд бази відпочинку «Лада», в
результаті чого суттєво змінилася
вартість майна. ОСОБА_6 не вносив
відповідних членських внесків в
реконструкцію. Тому дане майно повинно
добровільному порядку дане питання
сторони вирішити не можуть. ВАТ
за ним право власності на 25/100 частин
нерухомого майна бази відпочинку
«Лада», що знаходиться за адресою :
Рішенням Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 25 грудня 2008 року в позові
ОСОБА_6 до ВАТ «Уманське АТП 17107» про
визнання права власності на частину
майна ВАТ «Уманське АТП 17107» та
виділення його в натурі - відмовлено , в
зв'язку з відмовою позивача від
позовних вимог.

Зустрічний позов ВАТ «Уманське
АТП 17107» до ОСОБА_6 про визнання права
власності на нерухоме майно -
задоволено повністю.

Визнано за ВАТ «Уманське АТП 17107»
право власності на 25/100 частин
нерухомого майна (будівлі, споруди)
бази відпочинку «Лада», зазначені в
технічному паспорті під літерами : «2Т,
2У, 2Ф, 2Ц, 2Ш, 2Щ, 2Ч, 2Ю, 2Я, 2Р, 2С - з
прибудовою», що знаходяться за адресою
: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ТОВ «ВІО-ЛЕ»
просить рішення суду скасувати, як
незаконне, необгрунтоване та
постановлене із неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи
та з порушенням норм матеріального і
процесуального права та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
як первісного так і зустрічного
позову.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, судова колегія проходить до
висновку про часткове задоволення
апеляційної скарги:

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, а також особи, які не
брали участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їх права та обов'язки мають
право оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Відповідно до ухвали господарського
суду Одеської області від 04 серпня 2008
року визнано за ТОВ «ВІО-ЛЕ» право
власності на базу відпочинку «Лада» в
тому числі і на будиночки за якими
право власності визнано оскаржуваним
рішенням.

Тому ТОВ «ВІО-ЛЕ»має право на
оскарження рішення суду.

Згідно ст. 12 Закону України «Про
господарські товариства» акціонерне
товариство є власником майна,
переданого йому засновниками та
учасниками у власність, придбаного за
рахунок продажу акцій, одержаного в
результаті його господарської
діяльності, а також іншого майна,
набутого на підставах, не заборонених
законом, а акціонер є лише власником
акцій.

Відповідно до ст. Закону України «Про
господарські товариства» акціонери
мають право : брати участь в управлінні
справами товариства в порядку,
визначеному в установчих документах,
за винятком випадків, передбачених
зазначеним Законом; брати участь у
розподілі прибутку товариства та
одержувати його частку (дивіденди);
вийти в установленому порядку з
товариства; одержувати інформацію про
діяльність товариства, а також можуть
мати інші права, передбачені
законодавством і установчими
документами товариства.

Таким чином, акціонер не має право на
визнання за ним права власності на
майно акціонерного товариства.

Тому в задоволенні позову ОСОБА_6 до ВАТ
«Уманське АТП 17107» про визнання права
власності на частку майна товариства
та виділення його в натурі необхідно
відмовити.

Поскільки ОСОБА_6 на даний час не є
акціонером, то його спір не підлягає
розгляду в судах загальної юрисдикції
(п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24.10.2008 року № 13 «Про
практику розгляду судами
корпоративних справ»).

Згідно з ч. 4 ст. 41 Основного закону та ч.
1 ст. 321 ЦК України право приватної
власності є непорушним та ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено,
що кожна особа має право на захист
свого цивільного права в разі
порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями ст. 392 ЦК України
позов про визнання права власності
може бути заявлений до особи, яка
оспорює або не визнає таке право
власника, а також у разі втрати
документа, який засвідчує його право
власності.

Таким чином, вказаною нормою
встановлена обов'язкова умова, за
наявності якої власник майна може
пред'явити позов про визнання за ним
права власності, зокрема це не визнання
права його власності особою, яка
вказана відповідачем.

Позивачем у позові про визнання права
власності може бути будь-який учасник
цивільних відносин, який вважає себе
власником певного майна, однак не може
належним чином реалізувати свої
правомочності у зв'язку з наявністю
щодо цього права сумнівів або
претензій з боку третіх осіб.

Відповідачем у позові про визнання
права власності виступає будь-яка
особа, яка сумнівається у належності
майна позивачеві, або не визнає на ним
права здійснювати правомочності
володіння, користування і
розпорядження таким майном, або має
власний інтерес у межах існуючих
правовідносин.

Отже, сторонами у справі є особи,
правовий спір яких вирішується в суді,
що мають юридичну заінтересованість у
результаті справи, мають комплекс
процесуальних прав і обов'язків,
необхідних для захисту прав, свобод та
інтересів.

Приписами ч. 1 ст. 376 ЦК України ( в
редакції, чинній на час здійснення
будівництва) визначено, що житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Частиною 2 вказаної статті чітко
передбачено, що особа, яка здійснила
або здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ «Про практику застосування
судами ст. 376 ЦК України ( про правовий
режим самочинного будівництва)» від
30.03.2012 року № 6 за загальним правилом
кожна особа має право на захист свого
цивільного права на захист свого
цивільного права лише в разі його
порушення, невизнання або оспорювання (
ч. 1 ст. 51 ЦК України, ч. 1 ст. 3 ЦК України).
У зв'язку із цим звернення до суду з
позовом про визнання права власності
на самочинне будівництво має
здійснювати за наявності даних про те,
що порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи його
відсутність дають підстави вважати про
наявність спору про право (далі
постанова Пленуму від 30.03.2012 року № 6).

Відповідачем по справі вказано одного
із акціонерів акціонерного товариства.
В чому полягає невизнання, або
порушення будь-якого права позивача
відповідачем в позовній заяві не
вказано.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму
від 30.03.2012 року № 6 - у разі пред'явлення
позову про визнання права власності на
самочинно збудований об'єкт
нерухомості до належного відповідача (
наприклад, до бюро технічної
інвентаризації чи лише до певної
фізичної особи) суд залежно від
предмета позову та обставин справи у
порядку, передбаченому частиною першою
ст. 33 ЦПК України, має вирішити питання
про його заміну на належного
відповідача або із власної ініціативи
у порядку , передбаченому ч. 2 ст. 35 ЦПК
України, залучає відповідний державний
орган чи орган місцевого
самоврядування як третю особу, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета позову, також відповідно до ч.3
ст. 45 ЦПК України залучає до участі у
справі відповідну інспекцію
державного архітектурно-будівельного
контролю для надання висновків на
виконання її повноважень.

Суд першої інстанції вказані вимоги не
виконав і не притягнув до розгляду в
справі належних відповідачів.

Тому в задоволенні позову ВАТ
«Уманське АТП 17107» до ОСОБА_6 про
визнання права власності на нерухоме
майно необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України,
судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ТОВ
«ВІО-ЛЕ»задоволити частково.

Рішення Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 25 грудня 2008
року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до ВАТ
«Уманське АТП 17107» про визнання права
власності на частку майна товариства
та виділення його в натурі - відмовити.

В задоволенні позову ВАТ «Уманське АТП
17107» до ОСОБА_6 про визнання права
власності на нерухоме майно -
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з часу проголошення і
може бути оскаржено в касаційному
порядку протягом двадцяти днів до суду
касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :