Головуючий суду 1 інстанції - Рудська
Доповідач - Максюта І.О.
Справа № 2-147/12
Провадження № 22ц/782/2777/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого судді - Максюти І.О.,

суддів: Матвєйшиної О.Б., Туренка С.І.

при секретарі Аліханян Г.Л. ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу за апеляційними скаргами
ОСОБА_2 та Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«Приватбанк» на рішення Жовтневого
районного суду м.Луганська від 27 травня
2013 року з цивільної справи за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк», третя особа - ОСОБА_4,
приватний нотаріус ОСОБА_5, про
витребування майна з чужого
незаконного володіння, встановлення
факту недійсності договору іпотеки

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2008 року позивач ОСОБА_3
звернувся з даним позовом, змінивши
його у ході розгляду справи, і в
обгрунтування якого зазначив, що на
підставі свідоцтва про право власності
від 05.09.2002 року йому належить на праві
власності будинок АДРЕСА_1, який він
20.08.2002р. придбав з публічних торгів.
Використавши підробне рішення
Артемівського районного суду м.
Луганська від 27 квітня 2007 року ОСОБА_4
незаконно набув права на спірний
будинок, зареєструвавши його за собою
25.05.2007 року, а 23.08.2007 року незаконно
розпорядився будинком на користь
ОСОБА_2, уклавши договір
купівлі-продажу. В свою чергу, ОСОБА_2
використав придбаний будинок у якості
застави за договором іпотеки від 23.08.2007
року під забезпечення зобов'язань за
кредитним договором, укладеним 07
серпня 2007 року із ПАТ«Приватбанк».
Таким чином, спірний будинок перейшов у
власність ОСОБА_2 За фактом
використання підробленого рішення
ОСОБА_6 для незаконної реєстрації права
власності на будинок АДРЕСА_1,
постановою Жовтневого РВ ЛМУ УМВС
України в Луганській області від 14.04.2011
року порушено кримінальну справу №
05/11/644 відносно ОСОБА_6 за ч. З ст. 358 КК
України. Оскільки у провадженні
Артемівського районного суду м.
Луганська не знаходилося станом на
16.08.2010 року цивільної справи за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_3 про визнання
права власності, що спростовує
законність як виникнення прав у ОСОБА_6
на спірний будинок так і законність
використання підробленого рішення
суду. За таких обставин доводиться
факт, що ОСОБА_6 був обізнаний щодо
подання на реєстрацію підробленого
судового рішення, свідомо, незаконно
набув права на будинок АДРЕСА_1, свідомо
порушив право власності позивача на
будинок, якому відповідно до вимог ст.
319 ЦК України належить виключне право
на розпорядження будинком. Вважає, що
розпорядження будинком АДРЕСА_1 на
підставі договору купівлі-продажу від
23.08.2007 року відбулося за відсутності
волевиявлення ОСОБА_3 За відсутності
законних підстав для виникнення у
ОСОБА_2 права на будинок АДРЕСА_1 він, у
порушення ст. 319 ЦК України,
розпорядився спірним будинком за
договором іпотеки від 23.08.2007 року під
заставу отриманих у ПАТ «Приватбанк»
коштів у сумі, еквівалентній 17600
гривень. Таким чином, нікчемність
правочину з переходу прав на будинок до
ОСОБА_2 унеможливлює додержання
загальних умов дійсності договору
іпотеки від 23.08.2010 року, тому що у
ОСОБА_2 відсутня правоздатність
відповідно до ст. 319 ЦК України з
розпорядження неіснуючими правами на
будинок. Позивач просив витребувати із
незаконного володіння ОСОБА_2 будинок
АДРЕСА_1, зобов'язавши передати
зазначений будинок ОСОБА_3, встановити
факт нікчемності договору іпотеки,
укладеного 07.08.2007 року між ПАТ
«Приватбанк» та ОСОБА_2,та застосувати
наслідки для нікчемного правочину,
поклавши зобов'язання на нотаріуса,
який вчинив правочин по виключенню
будинку АДРЕСА_1 із реєстру обтяжень
(а.с.149-151).

Рішенням Жовтневого районного суду
м.Луганська від 27 травня 2013 року
позовні вимоги задоволені. Витребувано
з незаконного володіння ОСОБА_2 будинок
АДРЕСА_1, зобов'язано передати вказаний
будинок ОСОБА_3. Встановлено
нікчемність договору іпотеки,
укладеного 07.08.2007 року від ПАТ КБ
"Приватбанк" та ОСОБА_2, та застосувано
наслідки для нікчемного правочину,
покладено обов'язок на приватного
нотаріуса Луганського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 виключити
будинок АДРЕСА_1 з реєстру обтяжень.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2
та ПАТ «Приватбанк» звернулися до суду
з апеляційними скаргами, в яких просили
рішення скасувати, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, та ухвалити нове,
яким відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення сторін,
заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг, обговоривши доводи апеляційних
скарг, колегія суддів вважає їх такими,
що підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно ст. 10 ЦПК України
обставини цивільних справ
встановлюються судом за принципом
змагальності. Суд же, зберігаючи
об'єктивність і неупередженість, лише
створює необхідні умови для
всебічного і повного дослідження
обставин справи. При дослідженні і
оцінці доказів, встановленні обставин
справи і ухваленні рішення суд
незалежний від висновків органів
влади, експертиз або окремих осіб.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів. Крім того, згідно ст.60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на основу своїх вимог або
заперечень.

Таких вимог закону суд не дотримався
при ухваленні рішення.

Судом встановлено, що житловий будинок
АДРЕСА_1 належав на праві власності
ОСОБА_9 на підставі договору дарування
від 11.04.1990 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Луганська від 13.02.2001 року з ОСОБА_9 на
користь ОСОБА_10 було стягнено борг у
сумі 25290 грн., а також судові витрати в
сумі 55 грн.

Після набрання зазначеним рішенням
законної сили, був виданий виконавчий
лист та направлено його на виконання в
Жовтневий ВДВС м. Луганська.

З метою забезпечення виконання рішення
Жовтневого райсуду м. Луганська від
13.02.2001 року державним виконавцем
Жовтневого ВДВС м. Луганська було
накладено арешт на майно боржника
ОСОБА_9 - житловий будинок за адресою:
АДРЕСА_1.

07 серпня 2002 року позивач ОСОБА_3 на
публічних торгах придбав будинок
АДРЕСА_1, про що 20.08.2002 року відділом
державної виконавчої служби
Жовтневого районного управління
юстиції м. Луганська був складений та
затверджений акт № 1.

На підставі акту № 1 від 20.08.2002 року
приватним нотаріусом Луганського
міського нотаріального округу ОСОБА_11
05.09.2002 року було видане свідоцтво про
право власності ОСОБА_3 на спірний
житловий будинок, яке зареєстроване в
реєстрі за № 4403.

Свідоцтво про право власності ОСОБА_3
на житловий будинок АДРЕСА_1 від 05.09.2002
року, посвідчене приватним нотаріусом
Луганського міського нотаріального
округу ОСОБА_11 ніким не скасоване.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Луганська від 19.12.2003 року по справі за
позовом ОСОБА_10 до Луганської філії
спеціалізованого Державного
підприємства «Укрспецюст», ВДВС
Жовтневого РУЮ м. Луганська про
визнання недійсними публічних торгів
від 07.08.2002 р. з продажу нерухомого майна,
прилюдні торги по продажу нерухомого
майна - домоволодіння за адресою
АДРЕСА_1 визнані недійсними. Зазначене
рішення набрало законної сили.

Рішенням Артемівського районного суду
м. Луганська від 27.04.2007 р. по справі №
2-1725/07 за позовною заявою ОСОБА_4 до
ОСОБА_9. ОСОБА_3 про визнання договору
дарування недійсним, визнання права
власності на житловий будинок договір
дарування від 11.04.1990 року на житловий
будинок АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_9,
визнаний недійсним, визнано право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
за ОСОБА_4

Із відомостей Артемівського районного
суду м. Луганська вбачається, що
цивільної справи № 2-1725/07 за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_9, ОСОБА_3 про визнання
права власності у провадженні
Артемівського районного суду
м.Луганська не перебувало (а.с.323).

В МКП «Бюро технічної інвентаризації»
на підставі вищевказаного рішення суду
було зареєстроване право власності на
домоволодіння, яке розташоване за
адресою АДРЕСА_1, за ОСОБА_4

Постановою Жовтневого РО УМВС
України в Луганській області від 14.04.2011
року було порушено кримінальну справу
стосовно ОСОБА_4 за ознаками злочину,
передбаченого ч. З ст. 358 КК України. Із
вказаної постанови вбачається, що
27.04.2007 р. у невстановлений час, ОСОБА_4, з
метою оформлення права власності на
домоволодіння, розташоване за адресою
АДРЕСА_1, знаходячись у приміщенні МКП
БТІ, надав співробітникам вказаної
установи підроблене рішення
Артемівського районного суду м.
Луганська, яка розслідується Жовтневим
районним відділом Луганського МУ ГУМВС
Украъни в Луганській області ..

На підставі договору купівлі-продажу
житлового будинку від 23.08.2007 року
ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_2 придбав
житловий будинок АДРЕСА_1. Вказаний
договір посвідчено приватним
нотаріусом Луганського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстровано в реєстрі за № 1430. Право
власності власності на будинок
зареєстровано за ОСОБА_2 МКП «Бюро
технічної інвентаризації» 29.08.2007р. за
номером витягу 15737666.

07 серпня 2007 року між ЛФ ЗАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір № LGH1G103900224 про
видкриття непоновлюваної кредитної
лінії у розмірі 21709,42 доларів США. (а.с.
45-47).

23 серпня 2007 року ОСОБА_2 та ЛФ ЗАТ КБ
«ПриватБанк» уклали іпотечний договір,
посвідчений приватним нотаріусом
Луганського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 за реєстровим № 1433 (а.с.
51-53), відповідно до якого предметом
іпотеки є домоволодіння АДРЕСА_1.

Задовольняючи позов, суд виходив з
положень ст.388, 215, ч.ч.1 та 2 ст. 228 ЦК
України, зазначивши, що цивільне право
позивача порушено, оскільки акт за
результатами проведення публічних
торгів є чинним, на підставі акту
позивачу видане свідоцтво про право
власності на будинок від 05.09.2002р., тому
позивач набув права володіння
зазначеним житловим будинком.

З такими висновками суду першої
інстанції не погоджується колегія
суддів, оскільки суд допустився
помилки при застосуванні норм
матеріального права.

На час придбання ОСОБА_3 спірного
будинку з публічних торгів діяли норми
Цивільного кодексу Української РСР від
18.07.1963р. та Закону України «Про
власність».

В силу ч. 2 ст. 12 та ч.1 і 4 ст. 13 Закону
України «Про власність» громадянин
набуває права власності на доходи від
участі в суспільному виробництві,
індивідуальної праці, підприємницької
діяльності, вкладення коштів у
кредитні установи, акціонерні
товариства, а також на майно, одержане
внаслідок успадкування або укладення
інших угод, не заборонених законом.

Об'єктами права приватної власності є
жилі будинки, квартири, предмети
особистого користування, дачі, садові
будинки, предмети домашнього
господарства, продуктивна і робоча
худоба, земельні ділянки, насадження на
земельній ділянці, засоби виробництва,
вироблена продукція, транспортні
засоби, грошові кошти, акції, інші цінні
папери, а також інше майно споживчого і
виробничого призначення.

Законодавчими актами України може
бути встановлено спеціальний порядок
набуття права власності громадянами на
окремі види майна, а також види майна,
що не може перебувати у власності
громадян.

Прилюдні торги є спеціальною
процедурою продажу майна, за
результатами якої власником майна стає
покупець, який у ході торгів
запропонував за нього найвищу ціну.

Відповідно до ст.48 ЦК Української
РСР від 18.07.1963р. недійсною є та угода, що
не відповідає вимогам закону, в тому
числі ущемлює особисті або майнові
права неповнолітніх дітей. По
недійсній угоді кожна з сторін
зобов'язана повернути другій стороні
все одержане за угодою, а при
неможливості повернути одержане в
натурі - відшкодувати його вартість у
грошах, якщо інші наслідки недійсності
угоди не передбачені законом.

Як виходить із рішення Жовтневого
районного суду м.Луганська від 19.12.2003
року по справі за позовом ОСОБА_10 до
Луганської філії спеціалізованого
Державного підприємства «Укрспецюст»,
ВДВС Жовтневого РУЮ м. Луганська, третя
особа ОСОБА_3, про визнання недійсними
публічних торгів від 07.08.2002 р. з продажу
нерухомого майна, публічні торги по
продажу нерухомого майна -
домоволодіння за адресою АДРЕСА_1
визнані недійсними. Підставою визнання
прилюдних торгів недійсними явилося
порушення процедури їх проведення.
Зазначене рішення набрало законної
сили 22.07.2004р. (а.с.326-29).

Відповідно до ст. 49 Закону України
«Про власність» володіння майном
вважається правомірним, якщо інше не
буде встановлено судом, третейським
судом.

За приписами ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Отже, судом встановлено, що спірний
будинок за результатами зазначених
публічних торгів перейшов у володіння
ОСОБА_3 неправомірно.

Доводи позивача про те, що зазначене
судове рішення не має правового
значення та не впливає на наявність у
нього права власності на спірний
будинок не заслуговують на увагу,
оскільки воно стосується правових
підстав набуття права власності на
зазначений будинок.

Суд не звернув уваги, що відпала
правова підстава, на якій було придбане
майно.

Постановою Верховного Суду
України від 24 жовтня 2012р. у справі
6-116цс-12 визначено, що виходячи з аналізу
правової природи процедури реалізації
майна на прилюдних торгах, яка полягає
в продажу майна, тобто в забезпеченні
переходу права власності на майно
боржника, на яке звернуто стягнення, до
покупця - учасника прилюдних торгів, та
ураховуючи особливості, передбачені
законодавством щодо проведення
прилюдних торгів, складання за
результатами їх проведення акта про
проведення прилюдних торгів є
оформленням договірних відносин
купівлі-продажу майна на публічних
торгах, а відтак є правочином.

Враховуючи, те що відчуження майна
з прилюдних торгів відноситься до угод
купівлі-продажу, така угода може
визнаватись недійсною на підставі норм
цивільного законодавства про
недійсність правочину ( у тому числі,
ст. 48 ЦК Української СРСР від 18.07.1963р.)

Результатом прилюдних торгів є
видача нотаріусом свідоцтва про
придбання майна з прилюдних торгів на
підставі складеного та затвердженого в
установленому порядку акта державного
виконавця про проведені торги, що є
оформленням договірних відносин. Акт
не є правовстановлюючим документом.
Видача свідоцтва про придбання
нерухомого майна з прилюдних торгів
передбачена п. 6.4 Тимчасового положення
про порядок проведення прилюдних
торгів з реалізації арештованого
нерухомого майна, затвердженого
Наказом Міністерства юстиції України
№ 68/5 від 27.10.1999р. та зареєстрованого в
Мінстерстві юстиції України 02
листопада 1999 року за № 745/4038, тобто є
завершальною стадією прилюдних торгів.
Отже, ці документи є похідними від
правочину, який визнаний недійсним.
Визнання правочину недійсним тягне за
собою недійсність усіх документів,
якими було оформлено цей правочин, а
тому доводи позивача про те, що на
підставі зазначених документів він має
право на будинок не заслуговують на
увагу.

Як за приписами ст.ст. 144 та 145 ЦК УРСР
від 18.06.1963р., так і відповідно до ст.ст. 387
та 388 ЦК України витребувати майно з
чужого незаконного володіння вправі
лише його власник.

Оскільки публічні торги рішенням суду
визнані недійсними, то позивач не є
законним власником спірного будинку, а
тому не має права вимоги про його
витребування.

Договором купівлі-продажу будинку,
укладненим між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, а
також іпотечним договором, укладеним 23
серпня 2007 року між ОСОБА_2 та ЛФ ЗАТ КБ
«ПриватБанк» права ОСОБА_3 жодним
чином не порушені.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку про необгрунтованість
позову.

Крім того, посилання позивача на
сфальсифіковане рішення Артемівського
районного суду м.Луганська від 27.04.2007р.,
на підставі якого ОСОБА_4 набув права
власності на спірний будинок, що надало
можливість йому розпорядитися ним,
колегія суддів не приймає до уваги, так
як обставини щодо фальсифікації
судового рішення не підтверджені
належними доказами, а саме вироком
суду.

Оскільки судом першої інстанції при
ухваленні рішення у даній справі
неправильно застосовані норми
матеріального права, тому апеляційні
скарги підлягають задоволенню, а
рішення - скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 307, 309, 314-316, 317 ЦПК України, судова
колегія

в и
р і ш и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду
м.Луганська від від 27 травня 2013 року
скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у
задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» про
витребування майна з чужого
незаконного володіння та встановлення
факту недійсності договору іпотеки
відмовити.

Рішення набирає законної сили
негайно після його проголошення, але
може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:
Судді: