Справа № 426/1098/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2014 року Сватівський районний суд Луганської області

в складі головуючого - судді Пчолкіна С. А.

при секретарі Покотилової І.М.

за участю позивача - Сватівської міської ради

представника позовича ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4, видання територіальної громади району «Новини Сватівщини»

представника відповідача - ОСОБА_5

третьої особи Сватівської районної ради, Сватівської районної державної адміністрації

представника третьої особи ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

розглянув в судовому засіданні в залі суду м. Сватове цивільну справу № 426-1098-13- ц за позовом

Сватівської міської ради

до

ОСОБА_4, видання територіальної громади району «Новини Сватівщіни»

про спростування неправдивих відомостей та захист ділової репутації, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач 17.06.2013 року звернувся до суду з даним позовом, в якому просить суд зобовязати відповідача ОСОБА_4 та видання територіальної громади району «Новини Сватівщини» спростувати протягом тижня, з дня набрання рішенням суду законної сили, недостовірну інформацію про Сватівську міську раду аналогічним способом шляхом опублікування в виданні територіальної громаду району «Новини Сватівщини» спростування, текст якого надав.

31.01.2014 року позивач уточнив свої позовні вимоги та просив суд визнати недостовірною інформацію що відшкодування компенсації перевізникам пільгових категорій громадян є обовязком міської ради; щодо звернення до прокуратури з приводу забезпечення пільгових перевезень громадян м. Сватове; щодо бездіяльності міської ради в упорядкуванні міста та утриманні території громади у належному стані і ліквідації сміттєзвалища; щодо відмови міської ради і міського голови прийняти до комунальної власності дренажні системи і колодязі у місті Сватове є безгосподарськими і ніким не обслуговуються; щодо бездіяльності міської ради в організації створення обєднань співвласників багатоквартирних будинків.

Зобовязати ОСОБА_9 та видання територіальної громади району «Новини Сватівщини» спростувати протягом тижня, з дня набрання рішенням суду законної сили, недостовірну інформацію про Сватівську міську раду, шляхом опублікування у виданні територіальної громади району «Новини Сватівщини» інформації, текст якого надав.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 підтримали позовні вимоги, обґрунтувавши їх вимогами викладеними в позовній заяві та суду пояснили, давши аналогічні пояснення, що не відповідають дійсності відомості викладені у статті,

такі функції не покладаються на органи самоврядування, автор статті не дотримувався на вимог Закону України «Про друковані засоби масової інформації».

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав, що інформація наведена ним у статті є офіційною та отримана ним із Сватівської райдержадміністрації та Сватівської районної ради, тому є достовірною. Ним у статті була застосована алегорична форма, викладена інформація носить оціночний характер та не торкається особисто будь-кого з працівників міської ради.

Представник третьої особи Сватівської районної державної адміністрації Луганської області в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що інформація, викладена відповідачем у статті, є правдивою.

Представник третьої особи Сватівської районної ради Луганської області в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що інформація, викладена відповідачем у статті, є правдивою та відповідає дійсності, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснили, що міською радою здійснювалися спроби створити ОСББ, але на теперішній час вони так і не створені.

Свідок ОСОБА_16, ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснили, що Сватівська міськради проводить місячники з благоустрою за участю підприємств та жителів міста, прибирають територію, постійно проводять інформаційну роботу.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснив, що міськрада приймала заходи для створення ОСББ, дренажна система на теперішній час не прийнята на баланс міськради.

Стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як і ст.34 Конституції України, передбачає, що кожна людина має право на свободу виявлення поглядів, змістом чого є свобода дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Однак, як відзначив Європейський Суд з прав людини, таке право в демократичному суспільстві не може бути абсолютним, через що зазначені статті надають Державі певну свободу розсуду втрутитися у здійснення цього права задля, зокрема, і захисту здоров'я і моралі, для захисту репутації або прав інших людей, коли таке втручання здійснюється на підставі та в порядку визначеному законом.

Відповідно до ч.1 ст.94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Відповідно до ч.1 ст.201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Як роз'яснено в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» ( далі Постанова ППВСУ) відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Якщо позов пред'явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі ст.21 Закону про пресу редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації.

У разі, коли редакція друкованого засобу масової інформації не має статусу юридичної особи, належним відповідачем є юридична особа, структурним підрозділом якої є редакція. Якщо редакція не є структурним підрозділом юридичної особи, то належним відповідачем виступає засновник друкованого засобу масової інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем.

При опублікуванні чи іншому поширенні оспорюваної інформації без зазначення автора (наприклад, у редакційній статті) відповідачем у справі має бути орган, що здійснив випуск засобу масової інформації.

Відповідно до п.15 постанови ППВСУ при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Як зазначено в п.19 вказаної постанови ППВСУ, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до п.25 постанови ППВСУ спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Крім того, визначаючи спосіб спростування відомостей, суд відповідно до вимог ст.37 Закону про пресу та положень іншого відповідного законодавства може зобов'язати редакцію (видавництво) опублікувати спростування в спеціальній рубриці або на тій самій шпальті й тим самим шрифтом, що й спростовуване повідомлення: у газеті - не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили, в інших періодичних виданнях - у запланованому найближчому випуску.

Відповідно до ст.37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність.

Відповідно до ст. 47-1 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Суд, вислухавши представників сторін, допитавши свідків, приходить до наступного: в газеті «Новини Сватівщини» від 26.04.2013 року №№33-34 на 3 сторінці було надруковано статтю «Горсовет утонул в безделии. Нужен дренаж».

Сватівська міська рада не погодилась зі статтею та вважає, що було поширено інформацію, яка є недостовірною та принижує ділову репутацію Сватівської міської ради, вважає, що в цілому міська рада обвинувачується у бездіяльності, невиконанні обовязків і повноважень, покладених на неї законом та у відсутності організації дозвілля сватівчан. Зокрема у тому, що міська рада не здійснює компенсацію за пільговий проїзд окремих громадян у міському транспорті, у порушенні та невиконанні Правил благоустрою міста, у бездіяльності стосовно створення товариств власників житлових багатоквартирних будинків та небажанні приймати до своєї власності дренажну систему.

В судовому засіданні встановлено, що дійсно Сватівська міська рада не здійснює

компенсацію перевізникам за пільговий проїзд окремих громадян у міському транспорті, проводить місячники та суботники по прибиранню території міста, з об"єктивних підстав не приняла на свій баланс дренажну систему, проводила збори по створенню товариств власників житлових багатоквартирних будинків, але на теперішій час товариства власників житлових багатоквартирних будинків так і не створені.

Опублікована стаття стосується діяльності Сватівської міської ради, вона містить критичну оцінку певних обставин, разом з тим не містить будь-яких конкретних прямих звинувачень, у тому числі у вчиненні корупційних діянь на адресу позивача, а є оціночними судженнями, які є вираженням суб'єктивної думки і поглядів автора статті на певні події.

При вирішенні питання щодо розповсюдження недостовірної інформації, на думку позивача, у засобах масової інформації судом враховано положення п.19 ППВСУ, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч.2 ст.47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведеності їх правдивості.

Згідно ст.. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», редакція журналіст не несуть відповідальності, якщо, зокрема ці відомості одержано від інформаційних агентств або засновника (співзасновника), як встановлено в судовому засіданні Сватівська районна рада є засновником видання територіальної громади району «Новини Сватівщіни», з пояснень відповідача ОСОБА_4 вбачається, що інформацію ним отримано від голови Сватівської райдержадміністрації та голови Сватівської районної ради.

На думку суду помилковими є посилання позивача на вимоги ст. 277 ЦК України, оскільки зазначена стаття регулює право фізичної, а не юридичної особи на відповідь та на спростування недостовірної інформації, оскільки згідно ч.2 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, та відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Сватівська міська рада є юридичною особою, тому дані спірні правовідносини регулюються главою 3 Цивільного Кодексу України.

У своєму позові позивач посилається на те, що порушено ділову репутацію Сватівської міської ради, але остання є органом місцевого самоврядування, та підлягає ретельному громадському контролю і потенційно може зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вона виконувала або виконує свої функції, межа допустимої критики є значно ширшою ніж іншої юридичної особи.

За такими обставинами суд вважає, що позов не підлягає задоволенню за безпідставністю позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ч.1 ст.94, ч. ст.201 ЦК України, ст.37, 47-1 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 р. 2657-ХІІ, ч.2 ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позивних вимог Сватівської міської ради до ОСОБА_4, видання територіальної громади району «Новини Сватівщіни» про спростування неправдивих відомостей та захист ділової репутації - відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Луганської області через Сватівський районний суд шляхом подачі в 10- денний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення, а особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С.А. Пчолкін