Справа № 350/1735/13-ц
Провадження № 22-ц/779/478/2014
Головуючий у 1 інстанції Пулик М.В.
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Бойчука І.В., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря: Гавриляк Є.М.

сторін: позивачки ОСОБА_2, її
представника ОСОБА_3, представника
відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, Сваричівської сільської ради
про визнання недійсним рішення
виконкому Сваричівської сільської
ради Рожнятівського району та
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Рожнятівського
районного суду від 20 грудня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

03.09.2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду із
зазначеним позовом посилаючись на те,
що ОСОБА_4 з 20.02.2001 року перебував в
шлюбі з її дочкою ОСОБА_6, який
розірвано рішенням Рожнятівського
районного суду від 06.08.2013 року.
Позивачка разом з чоловіком ОСОБА_7,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, дочкою
ОСОБА_6, колишнім зятем ОСОБА_4 та
внучкою ОСОБА_8 проживали в ? частині
житлового будинку, який знаходиться в
АДРЕСА_1. Згідно рішення виконкому
Сваричівської сільської ради від 30.09.1991
року їй надано дозвіл для будівництва
індивідуального житлового будинку на
земельній ділянці площею 0,12 га в
АДРЕСА_2 та Рожнятівською районною
архітектурою в 1991 році виготовлено
будівельний паспорт на забудову
земельної ділянки, на підставі якго
вона з чоловіком побудувала житловий
будинок. Після розірвання шлюбу
між дочкою та відповідачем, в серпні
2013 року їй стало відомо, що згідно
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, виданого 16.05.2004 року
Сваричівською сільською радою, ОСОБА_4
є власником її житлового будинку.
Рішення виконкому Сваричівської
сільської ради від 09.03.2004 року та
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно істотно порушують її
майнові права, тому що її безпідставно
позбавили її права власності на
домоволодіння.

Просила задовольнити позов і визнати
недійсним свідоцтво про право
власності на житловий будинок, який
знаходиться в АДРЕСА_2, видане ОСОБА_4
16.05.2004 року, та визнати незаконним
рішення №14 виконавчого комітету
Рівнянської сільської ради від 09.03.2004
року про оформлення права власності за
відповідачем на вищевказаний житловий
будинок і скасувати його.

Рішенням Рожнятівського районного
суду від 20.12.2013 року у задоволенні
позову відмовлено за безпідставністю
позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій посилається
на те, що воно ухвалене з порушенням
норм матеріального і процесуального
права.

Вказала, що відмовляючи їй в позові, суд
виходив з того, що відповідач ОСОБА_4,
перебуваючи в шлюбі, побудував спірний
житловий будинок, право власності на
який зареєстровано в
Івано-Франківському ОБТІ, який вона за
власним волевиявленням йому передала.
Вона не погоджується з таким висновком
суду.

Судом достовірно встановлено, що
згідно рішення виконкому
Сваричівської сільської ради від 30.09.1991
року їй надано дозвіл для будівництва
індивідуального житлового будинку на
земельній ділянці, площею 0,12 га в
АДРЕСА_2. Рожнятівською районною
державною архітектурою в 1991 році їй
виготовлено будівельний паспорт на
забудову земельної ділянки. На
підставі даних документів вона в 2001
році, ще до одруження дочки ОСОБА_6,
разом із своїм чоловіком ОСОБА_7 звели
дерев'яні стіни, накрили будинок
шифером і в 2004 році з допомогою дочки
та її чоловіка закінчили будівництво
житлового будинку.

Відповідач, оформляючи на себе право
власності на житловий будинок, подав у
виконком сільської ради тільки одну
заяву, ні рішення на земельну ділянку,
ні акту вводу будинку в експлуатацію,
який є складовою будівельного
паспорта, ні сам будівельний паспорт
виконкому не надав. Представник
сільської ради визнала, що оформлення
права власності на ОСОБА_4 проведено
незаконно, тому що відповідно до
діючого на той час законодавства право
на оформлення права власності на
новозбудований житловий будинок має
право тільки забудівник.

Після розірвання шлюбу з ініціативи
дочки в серпні 2013 року відповідач почав
скандалити, виганяти її та дочку з
неповнолітніми дітьми з будинку.

Просила скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким задоволити її позовні вимоги.

Колегія суддів, вислухавши доповідача,
позивачку таїї представника,
представника відповідача, перевіривши
матеріали справи, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що згідно копії
будівельного паспорта на забудову
земельної ділянки, ОСОБА_2 рішенням
виконкому Сваричівської сільської
ради Рожнятівського району від 30.09.1991
року надано дозвіл на будівництво
індивідуального житлового будинку на
земельній ділянці площею 0,12 га в с.
Сваричів Рожнятівського району
(а.с.14-16), а також надано дозвіл №244 на
право виконання будівельних робіт
(а.с.17).

Проте, висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи, судом
першої інстанції неправильно
застосовані норми матеріального права,
а тому відповідно до вимог ст. 309 ЦПК
України, рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
виходив з того, що ОСОБА_4, перебуваючи в
шлюбі, побудував (створив) спірний
житловий будинок, право власності на
який зареєстровано в
Івано-Франківському ОБТІ.

Оскільки рішення виконавчого комітету
є законним, то видане на його підставі
свідоцтво про право власності на
спірний будинок також відповідає
вимогам чинного законодавства.

Позивачка, будучи землекористувачем,
земельної ділянки площею 0,12 га на
підставі рішення Сваричевської
сільської ради від 30.09.1991 року отримала
дозвід на право виконання будівельних
робіт, отримала проект забудови
земельної ділянки і разом із своїм
чоловіком розпочала будівництво.
Частково збудувала будинок. Визнаючи
за відповідачем право власності на
житловий будинок на підставі рішення
від 09 березня 2004 року, сільська рада не
врахувала того, що ОСОБА_4 не був
належним землекористувачем земельної
ділянки, на якій проводилось
будівництво, не був забудівником на
земельній ділянці, яка належала
позивачці і яка була забудівником, тому
підстав для видачі йому свідоцтва про
право власності на житловий будинок не
було.

Відповідно до вимог ст. 331 ЦК України,
право власності на новостворене майно
може бути набуте, якщо законом не
встановлено порядок набуття такого
права. Щодо набуття права на
новостворене нерухоме майно, законом
визначено порядок набуття такого
права.

Між сторонами виник спір про право
власності на нерухоме майно, зокрема
житловий будинок, тому вони можуть
вирішувати питання про право власності
добровільно, у випадку незгоди в
судовому порядку, подаючи для цього
докази. Сваричевська сільська рада, за
таких обставин не вправі була
ухвалювати рішення про визнання за
відповідачем права власності на
домоволодіння і видавати з цього
приводу свідоцтво про право власності.
Зазначеним рішенням та свідоцтвом про
право власності суттєво порушені права
позивачки, тому вони підлягають
скасуванню. Доводи відповідача про те,
що позивачка давала згоду та визнавала
за ним право власності на
домоволодіння, належними доказами не
підтверджені, землекористувачем та
забудівникаом є вона і у встановленому
законом порядку своє право вона не
передала.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 316 ЦК України,
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб, також відповідно до
вимог ч.1 ст 321 ЦК України, зазначене
право є непорушним і ніхто не може бути
позбавлений у здійсненні цьго права чи
обмежений у його здійсненні. Сторони не
заперечують того що позивачка отримала
земельну ділянку під забудову, як
забудівник частково реалізувала своє
право на будівництво, яке не завершила.

Про порушення свого права, позивачка
дізналась у серпні 2013 року, коли
відповідач почав чинити перешкоди у
користуванні житлом, тому строк
позовної давності вона не пропустила,
більше того про застосування такого
строку, відповідач письмово не заявляв
і суд першої інстанції відмовив у
позові за безпідставністю позовних
вимог.

Розглянувши справу в межах позовної
заяви та в межах поданої апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з порушенням
матеріального і процесуального права,
а тому підлягає до скасування з
ухваленням рішення про задоволення
позову.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України,
колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Рожнятівського районного суду
від 20 грудня 2013 року скасувати і
ухвалити нове рішення, яким позов
ОСОБА_2 задовольнити, визнати
незаконним рішення Сваричівської
сільської ради від 09 березня 2004 року №
14 про оформлення права власності на
житловий будинок АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 та
визнати незаконним свідоцтво про
право власності на житловий будинок,
який знаходиться по АДРЕСА_2, видане
ОСОБА_4 16 травня 2004 року, Сваричівською
сільською радою Рожнятівського району.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене в касаційному порядку,
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
П.І. Проскурніцький

Судді:
І.В. Бойчук

Л.В. Ясеновенко