У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі
суддів: Бондаренко Н.В., Малько О.С.,
Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Пиляй
І.С.,з участю позивачки

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 10 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, що з'явилися у судове засідання,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду
від 10 грудня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2 аліменти на
утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в
розмірі по 643 грн. щомісячно та на
утримання дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 в
розмірі по 516грн. щомісячно, починаючи з
7 листопада 2013 року і до досягнення
дітьми повноліття.

Стягнуто з відповідача судовий збір в
розмірі 114 грн. 70 коп. та зараховано до
спеціального фонду Державного бюджету
України.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1
вказує, що рішення суду першої
інстанції є незаконним та
необґрунтованим в зв'язку з
невідповідністю висновків суду
обставинам справи, неповним
з'ясуванням судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеністю
обставин, що мають значення для справи
та порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Вважає, що суд невірно зробив висновок
про ненадання ним у добровільному
порядку позивачці у належному розмірі
коштів на утримання дітей, оскільки він
постійно в добровільному порядку по
мірі можливості надавав матеріальну
допомогу своїм дітям та позивачці.

Зазначає про неправильний висновок
суду щодо отримання ним заробітку в
розмірі 1400 грн., так як в судовому
засіданні було встановлено, що він є
безробітним, що підтверджується
записами його трудової книжки.

Вказує, що проживає однією сім'ю без
реєстрації шлюбу з іншою жінкою, яка
ніде не працює, є вагітною, перебуває на
збереженні та потребує покращеного
харчування, спеціальних лікарських
препаратів і матеріальної допомоги.

Також щомісячно надає матеріальну
допомогу на лікування в розмірі
близько 800-1000 грн. своєму
неповнолітньому сину ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3, який з чотирьох років
хворіє, потребує постійного прийому
дорогих медичних препаратів та кожних 3
місяці змушений лікуватися у
стаціонарі.

Вважає визначений судом розмір
аліментів необгрунтованим, явно
завищеним та таким, що перевищує
мінімальний розмір, передбачений ч.2 ст.
182 СК України та не заперечує проти
стягнення аліментів в розмірі 500 грн. на
обох дітей щомісячно.

Просить змінити рішення суду першої
інстанції та стягнути з нього на
користь ОСОБА_2 аліменти на утримання
дочок по 250 грн. щомісячно на кожну
дитину.

В запереченнях на апеляційну скаргу
позивачка стверджує, що не
відповідають дійсності доводи скарги
про добровільність надання
відповідачем матеріальної допомоги на
утримання спільних дітей та утримання
сина від іншого шлюбу. Вважає, що доводи
скарги висновків суду першої інстанції
не спростовують, просить її відхилити.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд
вірно виходив з положень ст. 184 СК
України та розміру прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
доведеності того, що відповідач має
нерегулярний, мінливий дохід, а також
положень ст.180 цього Кодексу,
відповідно до яких батьки зобов'язані
утримувати дитину до досягнення нею
повноліття.

На підтвердження такого висновку в
рішенні наведені відповідні мотиви та
докази, які ґрунтуються на вимогах
закону та відповідають матеріалам
справи.

Встановлено, що сторони є батьками
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_1 проживає окремо від дітей, однак
це не впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє його від обов'язків щодо
дітей.

Дані про офіційне працевлаштування
відповідача та про наявність у нього
постійного доходу у матеріалах справи
відсутні. Як вбачається із самої
апеляційної скарги він працює
неофіційно, має дохід з якого щомісячно
надає матеріальну допомогу сину ОСОБА_5
розмірі 800-1000грн. та утримує дружину з
якою перебуває у цивільному шлюбі.

Стаття 184 СК України передбачає
стягнення аліментів в твердій грошовій
сумі, якщо платник має нерегулярні
щомісячні доходи.

Посилаючись на незаконність судового
рішення, відповідач не навів жодних
обставин, встановлених вказаною нормою
закону, які суд повинен був би
врахувати при визначенні розміру
аліментів, не надав суду доказів
про те, що він не має можливості
сплачувати аліменти саме у такому
розмірі.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновок суду першої
інстанції, який врахував матеріальний
стан ОСОБА_1, можливість сплачувати
аліменти на утримання доньок в межах
прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку, визначеного Законом
України „Про державний бюджет України
на 2013 рік".

Суми аліментів стягнутих на дітей не є
завищеними в нинішніх умовах
проживання, з урахуванням їх віку,
потреб та не є такими, що створюють
відповідачу додаткові труднощі
матеріального характеру.

Відсутність постійної роботи у
платника аліментів не звільняє батька
від обов'язку утримувати своїх дітей до
досягнення ними повноліття.

Рішення суду першої інстанції ухвалене
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, викладених в рішенні.

Керуючись ст.ст.303,304,п.1 ч.1
ст.307,ст.ст.308,313,314,315,317,325 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 10 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді:
Бондаренко Н.В.

Малько О.С.

Шимків С.С.