Справа 431/2060/14-ц
Провадження 6/431/98/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2014 року. Суддя Старобільського районного суду Луганської області Озеров В.О. при секретарі Дубініній О.О., розглянувши подання заступника начальника відділу державної виконавчої служби Старобільського районного управління юстиції ОСОБА_1 про забезпечення виконання рішення суду,

В С Т А Н О В И В:

Заступник начальника відділу державної виконавчої служби Старобільського районного управління юстиції (далі ВДВС) ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням про забезпечення виконання рішення суду, у якому просить суд для забезпечення виконання вимог УПФУ у Старобільському району про стягнення з ОСОБА_2 боргу на користь УПФУ у Старобільському району в розмірі 1741 грн. 80 коп., тимчасово обмежити право виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України, а також оформлення та видачу паспорта для виїзду за кордон та здійснювати будь-які дії, повязані з оформленням його виїзду.

В обґрунтування подання ВДВС посилається на те, що у ВДВС знаходиться виконавче провадження № 34509964 по виконанню вимоги № Ф 440.1 від 10 квітня 2012 року про стягнення з боржника ОСОБА_3 боргів на користь УПФУ у Старобільському районі 1741 грн. 80 коп.

28 вересня 2012 року на підставі ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження», було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копія якою була направлена сторонам виконавчого провадження.

Згідно ст. ст. 5, 6 ЗУ України «Про виконавче провадження», з метою розшуку майна боржника, на яке можливо звернути стягнення було направлено запити до державних обліково-реєстраційних установ, а саме: ВРЕР, МДПІ, Держкомзему, УПФУ, управління персоніфікації УПФУ, РБТІ.

Згідно відповідей з державних обліково-реєстраційних установ, майно, на яке можливо звернути стягнення, за боржником не виявлено.

14 вересня 2012 року, Управлінням УПФУ в Старобільському районі було здійснено виїзд за адресою боржника з метою вручення вимоги про сплату боргу, але було встановлено, що боржник був відсутнім за місцем проживання.

21 листопада 2012 року, державним виконавцем було здійснено виїзд за адресою боржника, з метою опису й арешту майна: двері ніхто не відчинив, перевірити майновий стан не було можливо, про що було складено акт державного виконавця.

08 липня 2014 року до ВДВС надійшло повідомлення із РВ ГУМВС, що в ході проведення розшуку боржника ОСОБА_3, було встановлено, що боржник знаходиться на території Російської Федерації.

В судове засідання заступник начальника ВДВС ОСОБА_1 не зявився, надав заяву про розгляд подання без його участі.

Розглянувши подання, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню з таких підстав:

Вирішення питання про тимчасове обмеження особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень врегульовано статтею 377-1 ЦПК України.

Відповідно до ст.33 Конституції України, - кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

П. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Відповідно до пункту 18 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець в процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням суду.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Перелік заходів забезпечення позову визначений в ст. 152 ЦПК України.

Ст. 152 ЦПК України не передбачає такого виду забезпечення позову, як встановлення судом тимчасового обмеження особи у виїзді за межі України.

Таким чином, в ЦПК України відсутня правова норма, яка б надала судам повноваження в порядку, передбаченому ст.ст.151-153 ЦПК України, застосувати такий захід забезпечення позову, як тимчасове обмеження у виїзді за межі України.

Крім того, доказів стосовно вчинення інших виконавчих дій заявником не надано, також в матеріалах справи відсутні докази отримання боржником ОСОБА_3 направлених їй виконавчих документів та її ухилення від виконання зобов'язання за вказаними вимогами.

Враховуючи вимоги ст. ст. 21, 33, 43 Конституції України, закріплені в Конституції України право кожного громадянина на відпочинок та охорону здоровя, право на труд, в тому числі і за кордоном, а також, що сума боргу не повязана зі стягненням аліментів і обмеженнями, які витікають з кримінальних справ; враховуючи, що заборона виїзду за кордон є не обовязковою, а також враховуючи можливість проведеня інших виконавчих дій, в тому числі з майном боржника ОСОБА_3, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні подання ВДВС.

На підставі викладеного і ст. 33 Конституції України, ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», керуючись ч.8 ст.8, ст. 3771 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання заступника начальника відділу державної виконавчої служби Старобільського районного управління юстиції ОСОБА_1 про забезпечення виконання рішення суду, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Луганської області через Старобільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.О. Озеров