Ухвала

іменем україни

29 січня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Кафідової О.В.,
Коротуна В.М.,

Ступак О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитним договором, за касаційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Акцент - Банк» на заочне
рішення Баштанського районного суду
Миколаївської області від 15 серпня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Миколаївської області від 02 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Публічне акціонерне
товариство (далі - ПАТ
«Акцент-Банк») звернулось до суду із
зазначеним позовом, в обґрунтування
якого зазначило, що 23 вересня 2008 року з
ОСОБА_3 було укладено договір
кредиту, за умовами якого останній
отримав 6 177 грн 00 коп. та зобов'язався їх
повернути до 23 вересня 2010 року.

За умовами цього договору він мав
щомісячними платежами погашати
заборгованість перед банком, у тому
числі, здійснювати сплату частки
кредиту, процентів за його
користування у розмірі 12 % річних,
винагороди за надання фінансового
інструменту у розмірі 148 грн 25 коп.,
комісії та інших винагород відповідно
до Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам, Тарифів банку та заяви
позичальника, які є невід'ємною
частиною кредитного договору.

Внаслідок невиконання позичальником
взятих на себе договірних зобов'язань у
останнього утворилася заборгованість,
яка станом на 07 червня 2013 року
становить 148 973 грн 98 коп., яку банк
просить стягнути на свою користь.

Заочним рішенням Баштанського
районного суду Миколаївської області
від 15 серпня 2013 року, яке залишено без
змін ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 02 жовтня 2013
року, позовні вимоги задоволено
частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ПАТ «Акцент- Банк» у рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором 9 488 грн 25 коп. У задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових
витрат.

У касаційній скарзі заявник, мотивуючи
свою вимогу порушенням судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати заочне рішення
Баштанського районного суду
Миколаївської області від 15 серпня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Миколаївської області від 02 жовтня 2013
року в частині зменшення розміру
стягнутих штрафів та відмови в
задоволенні вимог із стягнення пені,
ухвалити в цій частині нове рішення про
задоволення зазначених позовних вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 23 вересня 2008
року між банком та ОСОБА_3 було укладено
договір кредиту, за умовами якого
останній отримав 6 177 грн 00 коп. та
зобов'язався їх повернути до 23
вересня 2010 року.

При цьому, за умовами цього договору
позичальник мав щомісячними платежами
погашати заборгованість перед банком,
у тому числі здійснювати сплату частки
кредиту, процентів за його
користування, винагороди за надання
фінансового інструменту у розмірі 148
грн 25 коп., комісії та інших винагород
відповідно до Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам, тарифів банку
та заяви позичальника, які є
невід'ємною частиною кредитного
договору.

Відповідно до п. 5.1 умов надання
споживчого кредиту фізичним особам при
порушенні позичальником будь-якого із
зобов'язань, передбачених заявою та п.п.
3.2.2, 3.2.3 даних Умов, банк має право
нарахувати, а позичальник
зобов'язується сплатити банку пеню в
розмірі 1,25% від суми.

Згідно з п. 5.3 вказаних Умов при
порушенні позичальником строків
платежів по будь-якому з грошових
зобов'язань, передбачених договором,
більш ніж за 30 днів, позичальник
зобов'язаний сплатити банку штраф у
розмірі 500 грн + 5% від суми
заборгованості.

Внаслідок невиконання позичальником
взятих на себе договірних зобов'язань у
останнього утворилася заборгованість,
яка станом на 07 червня 2013 року складає
148 973 грн 98 коп., із яких: 5 224,74 грн -
заборгованість за кредитом; 518,75 грн -
заборгованість зі сплати процентів; 2
816,75 грн - заборгованість по комісії; 132
843,55 грн - пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором, 500,00 грн -
фіксований штраф та 7 070 грн 19 коп -
процентна складова штрафу.

Суд першої інстанції, з висновками
якого погодився й суд апеляційної
інстанції, відмовляючи у стягненні
пені та зменшуючи розмір штрафу,
виходив із недопустимості подвійної
відповідальності за одне і теж саме
порушення.

Проте з такими висновками судів
попередніх інстанцій погодитись не
можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинно виконуватись
належним чином згідно з умовами
договору та вимогами ЦК України, інших
актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України
виконання зобов'язання забезпечується,
зокрема, неустойкою, яка визначається
як пеня та штраф і є грошовою сумою або
іншим майном, які боржник повинен
передати кредиторові у разі порушення
зобов'язання. Сплата неустойки є
правовим наслідком у разі порушення
боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання
(ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч. 3
ст. 549 ЦК України).

Штраф є відповідальністю, яка залежить
лише від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання й у
часі визначається з настанням однієї з
подій як невиконання або неналежне
виконання зобов'язання; має разовий
характер, тобто вичерпується з
настанням самого факту порушення
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання,
тобто встановлює певні юридичні
наслідки у вигляді обов'язку сплатити
певну суму, яка залежить не тільки від
суми несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання, а й від часу такого
невиконання.

Тобто пеня та штраф є різними видами
неустойки як засобу юридичної
відповідальності, а не окремими видами
штрафних санкцій.

Враховуючи, що суди, частково
задовольняючи позовні вимоги, на
зазначене не звернули уваги, не
встановили фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є
підставою для їх скасування із
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»
задовольнити частково.

Заочне рішення Баштанського районного
суду Миколаївської області від 15
серпня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Миколаївської області від 02
жовтня 2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О.
Дьоміна

Судді:

О.В. Кафідова

В.М. Коротун

О.В. Ступак

С.П. Штелик