Справа № 636/4060/13-ц
«21» березня 2014 р. м. Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області у складі:
головуючого - судді Карімова І.В.,
за участю секретаря Вікторової Ю. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чугуєва цивільну справу за позовом Чугуївського міжрайонного прокурора Харківської області в інтересах держави в особі: Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області, ДП «Чугуєво-Бабачанське лісове господарство», треті особи на стороні позивача: Есхарівська селищна рада Чугуївського району Харківської області, Чугуївська міська рада Харківської області до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідачів: управління Держземагенства в Харківській області про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним, скасування запису про його державну реєстрацію, повернення земельної ділянки,
Подалі Чугуївський міжрайонний прокурор Харківської області в інтересах держави в особі: Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області, ДП «Чугуєво-Бабачанське лісове господарство» уточнив та доповнив свої вимоги про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування запису про його державну реєстрацію, повернення земельної ділянки, заявивши цей позов до ОСОБА_1 та ОСОБА_2
В обґрунтування позову прокурор посилається на те, що у червні 2013 року Чугуївською міжрайонною прокуратурою Харківської області була проведена перевірка щодо додержання органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування вимог земельного законодавства при наданні земельних ділянок водного фонду та лісогосподарського призначення, а також щодо цільового використання та охорони цих земель. В результаті цієї перевірки встановлено, що на земельну ділянку , яка розташована на території Есхарівської селищної ради Чугуївського району Харківської області, 04.09.1996 року видано державний акт на право власності на землю серії ХР № НОМЕР_1 від 04.09.1996 р на право власності на земельну ділянку площею 0,60 га, виданого на імя ОСОБА_1 для ведення особистого підсобного господарства.
Цей акт видано на підставі рішення виконавчого комітету Есхарівської селищної ради Чугуївського району Харківської області за № 8/16 від 06.02.1996 р., однак за даними Есхарівської селищної ради відповідне рішення про надання ОСОБА_1 вказаної земельної ділянки не розглядалося та не приймалося.
Крім того вказана земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення, яка розташована в прибережній захисній смузі річки Сіверський Донець, і відповідно до матеріалів лісовпорядкування постійним користувачем цієї земельної ділянки є ДП «Чугуєво-Бабачанське лісове господарство», яке не надавало свого погодження на тимчасове користування земельною ділянкою, яка знаходиться за межами населеного пункту, а відповідно до ст.. 4 ЗК України в редакції від 18.12.1990 р., не може бути передана в приватну власність.
У зв'язку з чим та всупереч вимогам ст.ст. 4, 6, 11, 17, 56,76,77,100 ЗК України в редакції від 18.12.1990 р., який діяв на час надання спірної земельної ділянки, прокурор вважає, що підстави для виникнення у ОСОБА_1 права власності на цю земельну ділянку, відсутні. Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на імя ОСОБА_1 є лише посвідчувальним документом права власності, і сам по собі не може бути підставою для виникнення права власності, тому його слід визнати недійсним, а державну реєстрацію цього акту слід скасувати.
Крім того, посилається й на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 21.12.2010 р. ОСОБА_1 продав спірну земельну ділянку ОСОБА_2, однак цей договір порушує публічний порядок, тому є нікчемним, тому відповідно до ст.. 388 ЦК України спірна земельна ділянка повинна бути витребувана у добросовісного набувача ОСОБА_2 в належному для використання стані.
Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надав письмові заперечення на уточнений позов, посилаючись на його недоведеність. Вказує, що на час укладання нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки між покупцем ОСОБА_2 та продавцем ОСОБА_1 останньому на підставі правовстановлюючих документів належала на праві власності вказана земельна ділянка. Доказів того, що вказаний правочин не відповідає вимогам закону і є нікчемним, матеріали справи не містять, а посилання на те, що рішення № 8/16 від 06.02.1996 Есхарівською селищною радою не приймалося спростовується тим, що кримінальне провадження щодо цих обставин не було відкрито.
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не зявилися, повідомлялися належним чином про час та місце розгляду справи відповідно до вимог чинного процесуального закону, у зв'язку з чим та за згодою позивача суд розглядає справу відповідно до вимог ст.ст. 224-226 ЦПК України.
Представники Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області, ДП «Чугуєво-Бабачанське лісове господарство» та третіх осіб в судове засідання не зявилися, заперечень на позов не надали.
Вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Постановою Чугуївського міжрайонного прокурора Харківської області від 07.06.2013 р. була призначена перевірка в порядку прокурорського нагляду за додержанням та застосуванням законів у Чугуївській РДА з питань додержання вимог законодавства при розпорядженні земельними ділянками (а.с. 8-9).
Відповідно до форми 6-зем ця земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення та розташована в прибережній захисній смузі річки Сіверський Донець, що підтверджується матеріалами лісовпорядкування, згідно яких постійним користувачем цієї ділянки є ДП «Чугуєво-Бабачанське лісове господарство».
Згідно ст.. 4 ЗК України в редакції 1992 року, який діяв на час надання цієї земельної ділянки ОСОБА_1., землі лісового фонду за винятком невеликих (до 5 гектарів) ділянок лісів, що входять до складу угідь сільськогосподарських підприємств, селянських (фермерських) господарств, та землі водного фонду, за винятком невеликих (до 3 гектарів) ділянок водойм і боліт, що що входять до складу угідь сільськогосподарських підприємств, селянських (фермерських) господарств, не можуть передаватися у колективну та приватну власність.
Для ведення особистого підсобного господарства відповідно до ст.. 48 цього ж Кодексу надавалися земельні ділянки тільки сільськогосподарського призначення.
Відповідно до ст.. 56 цього Кодексу для ведення особистого підсобного господарства за рішенням сільської, селищної, міської ради народних депутатів передавалися безоплатно у власність громадян земельні ділянки в межах населених пунктів у розмірах, вказаних в земельно-облікових документах.
Згідно відповіді Державної інспекції сільського господарства в Харківській області від 12.08.2013 р. № 04.1 28/7706 в архівному фонді документації із землеустрою Управління Дерземагенства відсутня інформація щодо первинного відведення спірної земельної ділянки ОСОБА_1, яка розташована за межами смт. Есхар.
Зазначені обставини узгоджуються з відповіддю селищного голови Есхарівської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 13.08.2013 р. № 02-27/627 про те, що ОСОБА_1 до виконкому щодо виділення земельної ділянки не звертався, земельна ділянка йому не виділялася і рішення виконкому по виділенню зазначеної земельної ділянки не приймалося, а також з протоколом №1 від 06.02.1996 р. виконкому Есхарівської селищної ради Чугуївського району Харківської області щодо вказаних обставин (а.с. 6-7,19-21).
Наведене свідчить про те, що спірна земельна ділянка первинному її власнику ОСОБА_1 за встановленим законом порядком не надавалася і рішення селищної ради, на підставі якої відповідачу ОСОБА_1 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку, є підробленим оскільки не приймалося цією радою. Крім того спірна земельна ділянка відносяться до земель лісного фонду та знаходиться в межах прибережної захисної смуги, тому згідно з нормами діючого на той час Земельного кодексу України та вимог пункту 12 Перехідних положень розділу X ЗК України, не могла бути надана ОСОБА_1 для зазначеного в державному акті цільового призначення.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється представником відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в письмових запереченнях на позов (а.с. 95-99) 21 грудня 2010 року ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 4643 продав вказану земельну ділянку ОСОБА_2 за 62 392,31 грн., про що нотаріусом 21.12.2010 р. зроблено запис про перехід права власності на земельну ділянку до ОСОБА_2
Відповідно до ст. 387 ЦК України особа має право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише у разі, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком договору, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння.
Така ж правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 31 жовтня 2012 р. у справі № 6-53цс12 та від 21 листопада 2012 р. у справі 6-136цс12, де зазначено, що права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого ст.ст. 215, 216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, у разі якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно в добросовісного набувача.
Тому посилання прокурора в позові на застосування до виниклих правовідносин крім віндикації земельної ділянки від ОСОБА_2 як добросовісного її набувача, вимог ст.ст. 215 та 216 ЦК України є неправильним та в цій частині позов не підлягає задоволенню.
Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд вважає, що земельна ділянка вибула з володіння держави в особі позивачів за цим позовом не з їхньої волі, тому відповідно до п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України є підстави для витребування спірної земельної ділянки від ОСОБА_2 як добросовісного набувача, зобовязавши ОСОБА_2 повернути цю земельну ділянку у придатному для використання стані державі в особі органу, який уповноважений розпоряджатися земельною ділянкою.
Крім того відповідно до вимог ст.ст. 80,88 ЦПК України з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір на користь держави в сумі по 114грн. 70 коп з кожного.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 80,88, 209, 212, 214, 215, 223,224-226 ЦПК України, ст.ст. 12,80, 83,84, 122,152 ЗК України, ст.ст. 328, 378, 388 ЦК України, суд
Позовні вимоги Чугуївського міжрайонного прокурора Харківської області в інтересах держави в особі: Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області, ДП «Чугуєво-Бабачанське лісове господарство», треті особи на стороні позивача: Есхарівська селищна рада Чугуївського району Харківської області, Чугуївська міська рада Харківської області до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідачів: управління Держземагенства в Харківській області про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним, скасування запису про його державну реєстрацію, повернення земельної ділянки - задовольнити частково.
Витребувати у ОСОБА_2 вищевказану земельну ділянку площею 0,60 га, яка розташована за межами населеного пункту на території Есхарівської селищної ради Чугуївського району Харківської області, зобовязавши ОСОБА_2 повернути цю земельну ділянку у придатному для використання стані державі в особі органу, який уповноважений розпоряджатися земельною ділянкою.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі по 114(сто чотирнадцять) гривень 70 копійок з кожного.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Чугуївський міський суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з наступного дня після його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: