АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/791/381/14
суді 1 інстанції: Гонтар Д.О.
Доповідач: Склярська І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року лютого місяця 10 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі :

Головуючого: Склярської І.В.

Суддів: Цуканової І.В.

Вейтас І.В.

При секретарі: Грицак А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка діє
в інтересах ОСОБА_4 на рішення
Суворовського районного суду міста
Херсона від 04 грудня 2013 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Херсонська
теплоелектроцентраль» до ОСОБА_4 про
стягнення боргу за спожиту теплову
енергію, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Херсонська
теплоелектроцентраль» звернулось до
суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення
боргу за спожиту теплову енергію,
зазначаючи, що відповідач є споживачем
теплової енергії, яку товариство
постачає в квартиру АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 не оплачує
споживчі послуги, позивач просив суд
стягнути з нього на користь товариства
заборгованість, що утворилася за
період з лютого 2006року по липень 2013
року в сумі 12 160 грн.20 коп. та судові
витрати.

Рішенням Суворовського районного суду
міста Херсона від 04 грудня 2013 року
позов задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ПАТ «Херсонська
теплоелектроцентраль» заборгованість
за спожиту теплову енергію у розмірі
9024,52 грн. та судові витрати у розмірі
229,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, яка діє в
інтересах ОСОБА_4 посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволені позову в
повному обсязі.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу представник товариства її
доводи не визнав, рішення суду вважає
законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, осіб, які
з'явилися в судове засідання,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив з підстав
доведеності отримання відповідачем
теплової енергії та несвоєчасній її
оплаті у зв'язку з чим у період з
березня 2009 року по вересень 2013 року
утворилась заборгованість за спожиту
теплову енергію в сумі 9024,52 грн.

Судом встановлено, що відповідач є
власником квартири АДРЕСА_1.

Виконавцем житлово-комунальних послуг
з централізованого опалення, що
надавалися в будинок, в якому
розташована квартира ОСОБА_4, у спірний
період було відкрите акціонерне
товариство «Херсонська
теплоелектроцентраль», перейменоване
у публічне акціонерне товариство
«Херсонська теплоелектроцентраль».

З березня 2006 року ОСОБА_4 оплату послуг
з теплопостачання не здійснював.

В обґрунтування правомірності таких
дій посилається на відсутність
письмово укладеного з позивачем
договору, на те, що належної якості
теплопостачання в квартиру не
відбувалося та неотримання послуг з
теплопостачання внаслідок відключення
квартири від мереж централізованого
опалення з його ініціативи.

Обов'язок власника, споживача (особи,
яка отримує або має намір отримати
житлово-комунальну послугу) укласти
договір на надання житлово-комунальних
послуг, підготовлений виконавцем
відповідно до типового договору та
оплачувати надані житлово-комунальні
послуги у строки, встановлені
договором або законом передбачений
Законом України «Про
житлово-комунальні послуги» та
Правилами користування приміщеннями
житлових будинків, затвердженими
постановою Кабінету міністрів України
від 08.10.1992 року №572 в редакції постанови
Кабінету Міністрів від 24.01.2006року №45.

При цьому зазначений Закон передбачає
обов'язкову письмову форму договору,
яка як встановив суд, у спірних
правовідносинах не додержана.

Однак відповідно до ч.1 ст.218 ЦК України
недодержання сторонами письмової
форми правочину, яка встановлена
законом, не має наслідком його
недійсності, крім випадків,
встановлених законом, а, як зазначалося
вище, обов'язок по укладенню договору
про надання житлово-комунальних послуг
покладений як на виконавця цих послуг,
так і на споживача, у тому числі,
власника житла.

Враховуючи, що факт надання послуг з
централізованого опалення будинку в
якому розташована квартира
відповідача, позивачем доведений, і
ОСОБА_4 надані послуги приймав на тих
умовах, на яких вони надавалися
товариством протягом тривалого часу і
не вчиняв передбачених законом дій для
укладення договору в письмовій формі,
та його відсутність не може слугувати
підставою для звільнення відповідача
від оплати отриманих послуг, колегія
суддів погоджується з висновком суду
про те, що ОСОБА_4 зобов'язаний сплатити
на користь ПАТ «Херсонська
теплоелектроцентраль» заборгованість,
пов'язану з централізованим опаленням
у витребуваному ним розмірі в межах
позовної давності, про застосування
якої заявила представник відповідача.

Колегія суддів вважає
необґрунтованими доводи апеляційної
скарги про відсутність наведених вище
житлово-комунальних послуг з боку
позивача, оскільки надані на
спростування доводів апеляційної
скарги довідки про наявність опалення
у абонентів Херсонської ТЕЦ свідчать
про те, що централізоване опалення
будинку 16 по вул.. Комсомольська в м.
Херсоні у спірний період відбувалося.

Доводи представника відповідача про
те, що надавалася послуга неналежної
якості не підтверджена належними
доказами, якими у спірних
правовідносинах відповідно до
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 21 липня 2005 року
№630 Типового договору про надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення є акти - претензії, які
відповідачем не складалися та в
установленому законом порядку не
підписувалися і позивачеві не
подавалися.

Доводи апеляційної скарги про
відсутність підстав для стягнення
заборгованості за послуги
теплопостачання внаслідок їх
фактичного неотримання оскільки
відповідач відключився від мереж
централізованого опалення колегія
суддів не приймає до уваги виходячи з
наступного.

Питання відключення від мереж
централізованого опалення регулюється
Правилами надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 21.07.2005 року №630, Порядком
відключення окремих житлових будинків
від мереж централізованого опалення та
постачання гарячої води при відмові
споживачів від централізованого
теплопостачання», затвердженим
наказом Міністерства будівництва
архітектури та житлово-комунального
господарства України №4 від 22.11.2005 року,
які з метою захисту усіх мешканців
багатоквартирних будинків
передбачають відключення від мереж
центрального опалення не окремих
квартир багатоквартирного будинку, а
відключення цілих багатоквартирних
будинків з ініціативи споживачів.

Названим Порядком установлено, що таке
відключення відбувається на підставі
рішення постійно діючої міжвідомчої
комісії, створеної органом місцевого
самоврядування або місцевим органом
виконавчої влади та тільки після
затвердження відповідного акта про
відключення власник має право на
припинення йому нарахувань за послуги
теплопостачання з підстав його
неотримання.

Самовільне відключення від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води забороняється.

25.09.2012 року відповідач відключив
квартиру від внутрішньо будинкових
мереж ЦО і ГВП, про що складено акт, в
якому наявні підписи представника
власника будинку, представника
монтажної організації, але відсутній
підпис представника теплопостачальної
організації, крім того, акт не
затверджено комісією з питань
відключення (а.с.49).

Враховуючи те, що відомості про
прийняття відповідного рішення
міжвідомчою Комісією в матеріалах
справи відсутні, слід вважати, що
відключення квартири було здійснено з
порушенням установленого порядку.

Таким чином, зважаючи на те, що у
визначеному порядку квартиру
відповідача не було відключено від
мереж централізованого опалення,
правильним є висновок суду про те
відмова відповідача від надання послуг
не звільняє його від обов'язку
сплачувати за надані позивачем
послуги.

Твердження апелянта, що відключення
від мереж централізованого опалення у
визначеному порядку не відбулося з
вини відповідача, колегія суддів до
уваги не приймає, оскільки в
установленому законом порядку
неправомірні дії позивача
відповідачем не доводилися та не
встановлювалися.

Посилання апелянта на невиконання
позивачем рішення виконавчого
комітету Херсонської міської ради №426
від 28.08.2008року «Про встановлення систем
автономного опалення в квартирах
житлових будинків та організаціях і
безкоштовну видачу технічних умов»,
спростовуються рішенням цього органу
за №503 від 21.10.2008 року відповідно до п.4
якого рішення №426 втратило чинність.

Твердження апелянта, що відключення
від мереж централізованого опалення у
визначеному порядку не відбулося з
вини відповідача, колегія суддів до
уваги не приймає, оскільки в
установленому законом порядку
неправомірні дії позивача
відповідачем не встановлювалися.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги про порушення судом
вимог ч.2 ст.264 ЦК України щодо
переривання позовної давності не
ґрунтуються на належних доказах,
нормах права та обставинах справи.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 264 ЦК України
позовна давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач. Після
переривання перебіг позовної давності
починається заново. Час, що минув до
переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується.

За частиною 1 ст.95 ЦПК України, судовий
наказ є особливою формою судового
рішення, що видається судом за
результатами розгляду вимог,
передбачених ст..96 цього Кодексу.

За змістом вказаних норм перебіг
позовної давності переривається
поданням заяви про видачу судового
наказу, як особливою формою судового
рішення та починається заново з
поданням відповідного позову після
скасування судового наказу.

Враховуючи, що у березні 2012 року
товариство зверталася з заявою про
видачу судового наказу, який був
виданий 05.04.2012 року та в наступному був
змінений (17.05.2012 року) скасований
25.09.2012року (а.с.4) колегія суддів
приходить до висновку що суд правильно
визначився з правовідносинами щодо
застосування строку позовної давності.

За викладених обставин, колегія суддів
вважає, що висновки суду відповідають
обставинам справи в межах наданих
сторонами і досліджених в судовому
засіданні доказів та нормам
матеріального прав, що регулюють
спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на законі, належних
доказах і, як такі, що висновки суду не
спростовують підлягають відхиленню.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що рішення ухвалено судом
з додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстави для
його скасування та ухвалення нового
рішення про задоволення позовних вимог
відсутні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 315
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в
інтересах ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
міста Херсона від 04 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: