Справа № 182/218/14-ц
Провадження № 2/0182/1382/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ.

03.02.2014 року
м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд
Дніпропетровської області

у складі: головуючого - судді
Шестакової З.С.

при секретарі -
Пометій Є.Т.

за участю позивача -
ОСОБА_1

відповідача -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Нікополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Товариство з обмеженою
відповідальністю „Леком" про визнання
договору купівлі-продажу квартири
частково недійсним у відношенні до
покупця і визнання покупцем іншої
особи, суд

встановив:

Позивач звернувся до суду із
позовом про визнання договору
купівлі-продажу квартири частково
недійсним у відношенні до покупця та
визнання покупцем іншої особи.

Свої вимоги мотивує тим, що в
серпні 2011 року він та відповідач ОСОБА_2
вирішили здійснювати підприємницьку
діяльність з виготовлення та
реалізації меблів та виробів з
деревини. Для цього було вирішено
придбати складські приміщення за кошти
позивача, з подальшим оформленням
права власності на його ім'я, які
останній передав відповідачу 20 серпня
2011 року в розмірі 170 000 грн., про що
ОСОБА_2 власноручно написав розписку.

03 жовтня 2011 року ОСОБА_2 за кошти
позивача придбав складські приміщення
- бокси, господарський двір, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.
Враховуючи те, що на той час позивач був
відсутній в м. Нікополі та не міг взяти
участь при укладенні договору
купівлі-продажу, право власності на
нерухоме майно було оформлено на
відповідача, який зобов'язався в
подальшому переоформити нерухомість
на ім'я ОСОБА_1

У жовтні 2013 року з метою збільшення
обігових коштів для виробництва,
позивач вирішив звернутися до
банківської установи і отримати кредит
під заставу спірного майна. Для цього
він звернувся до ОСОБА_2 з проханням
переоформити придбану нерухомість на
його ім'я з урахуванням домовленостей,
але останній відмовився без будь яких
пояснень.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 передав
ОСОБА_2 кошти для придбання складських
приміщень на його ім'я, ОСОБА_2 вчинив
правочин купівлі-продажу за його кошти
і в його інтересах, оскільки не мав
наміру купувати спірне нерухоме майно
для себе, позивач просив суд
задовольнити позов та визнати договір
купівлі-продажі складських приміщень -
боксів, господарського двору,
споруджень за адресою: АДРЕСА_1,
укладений між ТОВ „Леком" та ОСОБА_2 та
посвідчений 03 жовтня 2011 року приватним
нотаріусом Нікопольського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, недійсним
в частині, що стосується покупця,
визнавши його покупцем цього
нерухомого майна.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги
ОСОБА_1 не визнав. Не оспорював факт
придбання складських приміщень -
боксів, господарського двору,
споруджень за адресою: АДРЕСА_1, за
кошти позивача, однак вважає
недоцільним переоформляти нерухоме
майно на ім'я ОСОБА_1, через складність
оформлення та бажанням не збільшувати
вартість процедури переоформлення. До
того ж, вони спільно здійснюють у даних
приміщеннях підприємницьку діяльність
з виготовлення та реалізації меблів та
виробів з деревини.

Виходячи з того, що договір
купівлі-продажу укладав саме ОСОБА_2,
передачу коштів за нерухоме майно
здійснював також він, ОСОБА_2, а ОСОБА_1
ніколи не уповноважував його
здійснювати такий правочин від його
імені, відповідач просив суд відмовити
ОСОБА_1 в позові.

ТОВ „Леком" з позовом ознайомлений, про
день розгляду справи належним чином
повідомлений, в судове засідання його
представник не з'явився.

03 лютого 2014 року до суду надійшов лист
№ 4 від 29.01.2014 за підписом директора ТОВ
„Леком" Суленко Л.О., в якому вона
підтвердила, що 03 жовтня 2011 року ОСОБА_2
придбав у ТОВ „Леком" складські
приміщення - бокси, господарський двір
за адресою: АДРЕСА_1, про що укладено
відповідну угоду. Під час перемовин про
укладення угоди був присутній ОСОБА_1, і
з їх змісту було зрозуміло, що ОСОБА_2
та ОСОБА_1 діють спільно та ОСОБА_2 діяв
в інтересах ОСОБА_1. Просила суд
розглянути справу без участі
представника ТОВ „Леком".

Заслухавши сторони, вивчивши матеріали
справи, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 235 ЦК України удаваним є
правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Відповідно до ст. 217 ЦК України
недійсність окремої частини правочину
не має наслідком недійсності інших
його частин і правочину в цілому, якщо
можна припустити, що правочин був би
вчинений і без включення до нього
недійсної частини.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 в серпні 2011 року домовились про
спільну підприємницьку діяльність з
виготовлення та реалізації меблів та
виробів з деревини.

Для здійснення підприємницької
діяльності вони вирішили придбати
складські приміщення за кошти ОСОБА_1, з
подальшим оформленням права власності
на його ім'я, а обладнання та матеріали
придбати за кошти ОСОБА_2

20 серпня 2011 року ОСОБА_1 передав
ОСОБА_2 для придбання нерухомого майна
за адресою: АДРЕСА_1, власні кошти в
сумі 170 000 грн., про що ОСОБА_2
власноручно написав розписку. У
судовому засіданні ОСОБА_2 цей факт не
спростовував.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 на той час
знаходився за межами міста та
посвідчити договір купівлі-продажу
нерухомості в інший час не
представилось можливим, 03 жовтня 2011
року між ТОВ „Леком" в особі директора
Суленко Л.О. та ОСОБА_2 був укладений
договір купівлі-продажу нерухомості,
яке складається з складських приміщень
- боксів, господарського двору (інв. №
51), а саме: „А" - складські приміщення,
загальною площею 379,4 кв.м; „Б" -
господарський двір, площею 302,5 кв.м; „В"
- бокси, площею 86,5 кв.м; „Г" - бокси,
площею 67,5 кв.м; „Д" - вбиральня; 1,2
спорудження, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1, який був посвідчений
приватним нотаріусом Нікопольського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
та зареєстровано в реєстрі за № 1184. 02
грудня 2011 року відповідачем була
проведена державна реєстрація права
власності на об'єкт інв. № 51 (складські
приміщення - бокси, господарський двір)
за реєстраційним № 9845090.

Доводи відповідача про те, що ОСОБА_1 не
уповноважив його здійснити правочин
від його імені, а також те, що договір
купівлі-продажу спірного нерухомого
майна був укладений ОСОБА_2, який
передав кошти за нерухоме майно
продавцю, не можуть бути взяти судом до
уваги з наступних підстав.

Так, з розписки ОСОБА_2 вбачається, що 20
серпня 2011 року він отримав від ОСОБА_1
кошти в сумі 170 000 грн. для придбання
нерухомого майна, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, з подальшим
оформленням на його ім'я.

У судовому засіданні ОСОБА_2 підтвердив
цей факт, однак не бажає здійснювати
переоформлення спірного майна на ім'я
позивача з підстав, які суд вважає не
обґрунтованими.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 57 ЦПК
України доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин,
що обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

В той же час доказів, які б
спростовували позовні вимоги ОСОБА_1 та
доводили заперечення відповідача
ОСОБА_2, останнім суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, суд приходить висновку, що
ОСОБА_2 розпорядився своїми правами
щодо предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи те, що під час судового
засідання відповідач ОСОБА_2
підтвердив той факт, що нерухомість за
адресою: АДРЕСА_1 була придбана за кошти
ОСОБА_1 і для нього, з подальшим
оформленням права власності на його
ім'я, суд приходить висновку, що договір
купівлі-продажу нерухомості, яке
складається з складських приміщень -
боксів, господарського двору (інв. № 51),
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
укладений 03 жовтня 2011 року між ТОВ
„Ліком" в особі директора в особі
директора Суленко Л.О. та ОСОБА_2
відповідно до вимог ст. 235 ЦК України в
частині, що стосується покупця, є
мнимою угодою і що дійсним покупцем за
цим договором є ОСОБА_1, для якого за
його кошти була куплена спірна
нерухомість.

Оскільки, судом встановлено, що
фактично складські приміщення - бокси,
господарській двір (інв. № 51), що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, були
придбані за власні кошти ОСОБА_1 і для
нього, інших підстав для визнання
даної угоди недійсною немає, вказаний
договір купівлі-продажу нерухомості
відповідно до ст. 217 ЦК України підлягає
визнанню недійсним лише в частині, що
стосується покупця, і покупцем за цим
договором необхідно визнати ОСОБА_1,
задовольнивши тим самим позовні вимоги
позивача.

Згідно ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2
підлягають стягненню на користь
ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 243,60
грн. (двісті сорок три грн. 60 коп.).

Керуючись ст. ст.
10,11,14,15,57,60,88,212,213-215,217,218,224-229 ЦПК України,
217,235 ЦК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу
нерухомості, яке складається з
складських приміщень - боксів,
господарського двору (інв. № 51), а саме:
„А" - складські приміщення, загальною
площею 379,4 кв.м; „Б" - господарський
двір, площею 302,5 кв.м; „В" - бокси, площею
86,5 кв.м; „Г" - бокси, площею 67,5 кв.м; „Д" -
вбиральня; 1,2 спорудження, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1,
укладений 03 жовтня 2011 року між
Товариством з обмеженою
відповідальністю „Леком" в особі
директора Суленко Людмили
Олександрівни та ОСОБА_2, посвідчений
приватним нотаріусом Нікопольського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
та зареєстрований в реєстрі за № 1184,
недійсним в частині, що стосується
покупця.

Визнати покупцем за договором
купівлі-продажу нерухомості, яке
складається з складських приміщень -
боксів, господарського двору (інв. № 51),
а саме: „А" - складські приміщення,
загальною площею 379,4 кв.м; „Б" -
господарський двір, площею 302,5 кв.м; „В"
- бокси, площею 86,5 кв.м; „Г" - бокси,
площею 67,5 кв.м; „Д" - вбиральня; 1,2
спорудження, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1, укладеного 03 жовтня 2011 року
між Товариством з обмеженою
відповідальністю „Леком" в особі
директора Суленко Людмили
Олександрівни та ОСОБА_2, посвідченого
приватним нотаріусом Нікопольського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
та зареєстрованого в реєстрі за № 1184, -
ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати в розмірі 121,80 грн. (сто
двадцять одна грн. 80 коп.) та на користь
держави 121,80 грн. (сто двадцять одна грн.
80 коп.)

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду
Дніпропетровської області протягом
десяти днів з дня його проголошення
через Нікопольський міськрайонний суд.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: З. С. Шестакова