Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/1647/14
Головуючий у 1 інстанції: Галянчук Н.М.
Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
Головуючого: Бондаря М.С., суддів
Маловічко С.В., Воробйової І.А.
при секретарі: Мельнику З.П.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Вільнянського районного суду
Запорізької області від 20 лютого 2014
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
права власності на частки у спадковому
майні, визнання недійсним договору
дарування, скасування реєстрації права
власності на нерухоме майно, розподіл
спадкового майна в натурі та
визначення порядку користування
земельної ділянкою,-

В С Т
А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
права власності на частки у спадковому
майні, визнання недійсним договору
дарування, скасування реєстрації прав
власності на спадкове домоволодіння,
розподіл спадкового майна в натурі та
визначення порядку користування
земельною ділянкою.

В обґрунтування своїх вимог зазначав,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати
ОСОБА_6. Після її смерті відкрилась
спадщина у вигляді житлового будинку
АДРЕСА_1. Заповіту померла не залишила.
Спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_6 є її діти - сторони по справі
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 Рішенням
Вільнянського районного суду
Запорізької області від 20.01.2010р.
здійснено розподіл спадщини між
спадкоємцями ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5
Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_5 право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
по 1/2 частці за кожним, за ОСОБА_2
визнано право на компенсаційні виплати
по рахункам Ощадбанку.

На підставі цього судового рішення
відповідачі у передбаченому законом
порядку зареєстрували право власності
на вищевказаний житловий будинок.
22.08.2012р. за нотаріально посвідченим
договором відповідач ОСОБА_3 подарував
належну йому 1/2 частку спірного
житлового будинку ОСОБА_4, який
зареєстрував право власності на
подаровану частку будинку за собою.
Проте 09.07.2013р. рішенням апеляційного
суду Запорізької області рішення
Вільнянського районного суду
Запорізької області від 20.01.2010р.
скасовано та у задоволенні позову про
розподіл спадщини відмовлено. Позивач
зазначав, що не відмовлявся від своєї
частки у спадковому домоволодінні, а
розподіл спадкового майна у
запропонований відповідачами спосіб
фактично позбавив його права на
спадщину, у зв'язку з чим просив суд
визнати за кожним із спадкоємців право
власності на 1/3 частину спадкового
домоволодіння, визнати недійсним
договір дарування 1/2 частки житлового
будинку АДРЕСА_1, укладений 22.08.2012р. між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, скасувати державну
реєстрацію нерухомого майна за
відповідачами, виділити його 1/3 частку
домоволодіння в натурі і визначити
порядок користування земельною
ділянкою.

Рішенням Вільнянського районного суду
Запорізької області від 20 лютого 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

На зазначене рішення ОСОБА_2 в особі
представника - ОСОБА_7 подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
необґрунтованість рішення,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить його
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі. Також оскаржує відмову суду в
задоволенні клопотання про проведення
судової будівельно-технічної
експертизи щодо можливих варіантів
поділу будинку та визначення порядку
користування земельною ділянкою.

Справа розглядалася в апеляційному
суді із проведенням декількох судових
засідань, у які всі сторони з»являлись
та надавали свої пояснення.

В судове засідання 16 жовтня 2014р.
з»явились позивач ОСОБА_2, його
представник ОСОБА_7, представник
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_8, відповідач
ОСОБА_9

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання
не з»явився, будучи належним чином
повідомлений про день та час розгляду
справи, ніяких клопотань щодо
відкладення розгляду справи до суду
від нього не надходило. За поясненнями
представника ОСОБА_8, відповідач ОСОБА_4
не зміг з»явитись до суду через
обставини, пов»язані із роботою, але
відкласти справу не прохав.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, вивчивши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла ОСОБА_6. Після її смерті
відкрилась спадщина у вигляді
житлового будинку АДРЕСА_1, який
належить їй: ? частина в порядку
спадкування за законом після смерті
матері ОСОБА_10, 2/3 частини в порядку
спадкування за законом після смерті
чоловіка ОСОБА_11 ( Т. а.с. 38, 42).

Заповіту померла не залишила, тому
спадкування здійснювалось за законом.
Спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_6 є її діти - сторони по справі
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5

02 грудня 2008р. до Вільнянського
державної нотаріальної контори із
заявами про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_6 звернулись всі троє
спадкоємців. Згідно з поданими ними
заявами вони фактично прийняли
спадщину, вступивши у володіння
спадковим майном, а саме, маючи на руках
декілька ощадних книжок, відкритих на
ім»я спадкодавця ( Т. 2 а.с. 73-76). Крім
того, ОСОБА_2 був зареєстрований у
житловому будинку АДРЕСА_1 та проживав
в цьому будинку разом із спадкодавцем (
Т. а.с. 6, 8).

З огляду на час відкриття спадщини,
суд правильно визнав, що спадкування
відбувалось за чинним на той час
цивільним кодексом УРСР в редакції
1963р., та фактичне вступлення в
управління майном або володіння майном
у відповідності до вимог ч. 1 ст. 549 ЦК
УРСР є свідченням прийняття спадщини.
Тому обґрунтовано визнав, що всі
спадкоємці прийняли спадщину.

Ці висновки суду апелянтом в
апеляційній скарзі не оскаржувались,
який погоджується з тими обставинами,
що всі спадкоємці мають право на
спадщину після смерті матері.

Представник відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_8 вказує, що для вирішення
позовних вимог про поділ спадкового
майна є необхідним встановлення факту
прийняття

спадщини спадкоємцями та наголошує на
тому, що на теперішній час
розглядається інша цивільна справи між
тими ж сторонами, де ставиться питання
про визнання факту прийняття ОСОБА_3
спадщини та факту не прийняття
спадщини у встановленому законом
порядку спадкоємцем ОСОБА_5 Проте ним
не звернуто уваги на те, що обставини
щодо прийняття спадщини спадкоємцями
вже встановлені у цій справі судом, та
апеляційної скарги щодо
неправильності таких висновків суду
відповідачем ОСОБА_3 не подавалось.

Як встановлено судом, прийнявши
спадщину, спадкоємці в подальшому до
нотаріальної контори із заявами про
видачу їм свідоцтва про право на
спадщину у відповідності до ст. 560 ЦК
УРСР не звертались.

Відмовляючи в позовних вимогах
про визнання права власності за кожним
спадкоємцем на 1/3 частину
домоволодіння, суд послався на те, що
позивач таких вимог не заявляв.

Але суд не взяв до уваги ті
обставини, що позивач є особою похилого
віку, інвалідом ІІ групи,
малограмотним, та не з»ясував ретельно
зміст його позовних вимог. Натомість,
декілька разів залишав позов без руху
та визнавав неподаним ухвалами, які в
подальшому скасовувались апеляційним
судом.

До того ж, вказані висновки суду є
неспроможними, оскільки в позовній
заяві зазначено прохання про поділ
домоволодіння між спадкоємцями по 1/3
частині, що фактично і є вимогами про
визнання права власності на такі
частки за кожним із спадкоємців,
оскільки згоди інших спадкоємців саме
на такі частки не мається, що слідує із
їх заперечень проти позову.

З»ясовуючи обставини справи в
цій частині, колегія встановила
слідуюче.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України від
01.01.2004р., щодо цивільних відносин, які
виникли до набрання чинності цим
кодексом, його положення
застосовуються до тих прав і
обов»язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Оскільки спадщина відкрилась у
вересні 2003р., а шестимісячний строк для
прийняття спадщини сплив у лютому 2004р.,
то відносини щодо спадкування між
сторонами регулюються також цивільним
кодексом України від 01.01.2014р.

Згідно з вимогами статті 1267 ЦК України
частки у спадщині кожного із
спадкоємців за законом є рівними, якщо
за нотаріально посвідченою угодою
спадкоємці не змінили розмір часток у
спадщині, якою є об»єкт нерухомого
майна.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1278 ЦК України
частки кожного спадкоємця у спадщині є
рівними, кожен спадкоємець має право на
виділ його частки в натурі.

Отже, вимоги позивача про визнання
права власності по 1/3 частині
домоволодіння АДРЕСА_1 за кожним із
спадкоємцем є обґрунтованими, оскільки
між ними не малось нотаріально
посвідченої угоди щодо зміни розміру
часток.

Проте спадкоємці ОСОБА_3 і ОСОБА_5
забажали іншим чином здійснити поділ
майна, тому звернулись з позовом до
суду до ОСОБА_2 про поділ спадкового
майна.

Рішенням Вільнянського районного суду
Запорізької області від 20.01.2010р.
визнано

дійсною та виконаною угоду про
розподіл спадщини між спадкоємцями
ОСОБА_3, ОСОБА_2., ОСОБА_5 Визнано за
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 по 1/2 частці
за кожним, за ОСОБА_2 визнано право на
компенсаційні виплати по рахункам
Ощадбанку ( Т. а.с. 15).

На підставі цього судового рішення
відповідачі у передбаченому законом
порядку зареєстрували право власності
на вищевказаний житловий будинок ( Т. 1
а.с. 27).

Ухвалою Вільнянського районного суду
Запорізької області від 11.04.2012р. у
цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_2 про
визначення порядку користування
домоволодінням АДРЕСА_1: визнано мирову
угоду між співвласниками ОСОБА_5 і
ОСОБА_3 щодо надання кожному в
користування окремих кімнат і
приміщень в будинку, які утворюють
окремі квартири, а також визначено
порядок користування господарськими
будівлями і спорудами ( Т. а.с. 11-12).

22.08.2012р. за нотаріально посвідченим
договором відповідач ОСОБА_3 подарував
належну йому 1/2 частку спірного
житлового будинку ОСОБА_4, який
зареєстрував право власності на
подаровану частку будинку за собою ( Т. 1
а.с. 61, 62).

09.07.2013р. рішенням апеляційного суду
Запорізької області рішення
Вільнянського районного суду
Запорізької області від 20.01.2010р.
скасовано та у задоволенні позову про
розподіл спадщини відмовлено ( Т. а.с.
227-230). В рішенні суд апеляційної
інстанції встановив, що договір про
поділ нерухомого майна між
спадкоємцями, який судом першої
інстанції визнано дійсним та
виконаним, є нікчемним, оскільки
оформлений з порушенням вимог ст. 1267 ЦК
України щодо його нотаріального
посвідчення.

Ухвалою апеляційного суду
Запорізької області від 04 вересня 2013р.
скасовано ухвалу Вільнянського
районного суду Запорізької області від
11.04.2012р. про визнання мирової угоди та
визначення порядку користування
спірним домоволодінням, справа
направлена для розгляду по суті до суду
І інстанції. В подальшому позовна заява
залишена без розгляду.

Отже, на теперішній час рішення суду, на
підставі якого ОСОБА_5, ОСОБА_3
зареєстрували право власності на
домоволодіння АДРЕСА_1 по ? частині за
кожним, скасовано, тобто відпали
правові підстави набуття ними права
власності на це нерухоме майно.

Однак при скасуванні рішення
місцевого суду не було здійснено
поворот виконання, оскільки половина
будинку вже була подарована та
зареєстрована за новим власником -
ОСОБА_4, тобто відбувся перехід права
власності до іншої особи - не сторони
спірних правовідносин.

Тому, не зважаючи на те, що на
теперішній час спадщина у вигляді
спірного домоволодіння залишилась не
поділеною та не оформленою, її
оформлення в нотаріальній конторі є
неможливим через те, що не скасовано
державну реєстрацію права власності на
? частину будинку за ОСОБА_5, а також у
відповідності до договору дарування
від 22.08.2012р. ? частина будинку
зареєстрована за ОСОБА_4

З цих підстав та з підстав
порушення його права на набуття у
власність у відповідності до закону
частини спадкового майна, тобто з
підстав порушення конституційного
права на власність, позивач ОСОБА_2
просив визнати недійсним договір
дарування від 22.08.2012р. та скасувати
реєстрацію права власності за ОСОБА_4, а
також за іншими відповідачами на
спірний будинок, вчиненої за рішенням
суду, яке скасовано та теперішній час.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про визнання недійсним договору
дарування від 22.08.2012р., суд першої
інстанції вказував на те, що відсутні
підстави, передбачені ст.ст. 203, 215 ЦК
України. При цьому, суд вказував, що на
час укладення цієї угоди ОСОБА_3 був
власником ? частини домоволодіння на
підставі чинного на той час рішення
суду.

Проте колегія не може погодитись з
такими висновками суду.

Так, суд у порушення вимог ст.ст. 14, 214
ЦПК України не звернув уваги на те, що
внаслідок скасування рішення суду
втрачаються й властивості законної
сили рішення як акта правосуддя -
загальнообов»язковість,
виконуваність, преюдиційнійсть,
виключність та реалізованість. У
зв»язку із цим особа, право якої було
порушено через реалізацію чинного
рішення, яке в подальшому було
скасовано як незаконне і
необґрунтоване, вправі ставити питання
про відновлення свого порушеного
права, зокрема, шляхом пред»явлення
позову про визнання правочину
недійсним.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що скасованим рішення
суду від 20.01.2010р. визнано дійсною
фактично нікчемну угоду про поділ
домоволодіння лише між двома спадко-

ємцями, чим порушено права третього -
позивача ОСОБА_2, через що всі судові
рішення були скасовані за його
апеляційними скаргами.

Отже, право ОСОБА_2 на спадкування
має бути захищено.

Оскільки кожному спадкоємцю за
законом спадкове майно виділяється у
рівних частках по 1/3 кожному, то ОСОБА_3
незаконно здійснив дарування ? частки
ОСОБА_4 за договором від 22.08.2012р., у
зв»язку з чим слід визнати недійсним
цей договір дарування, скасувавши
реєстрацію права власності на ? частину
домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_4

Крім того, оскільки зі скасуванням
рішення від 20.01.2010р, на підставі якого
право власності незаконно набули та
зареєстрували ОСОБА_3 і ОСОБА_5 на
домоволодіння АДРЕСА_1, відпали правові
підстави для такого набуття, то
підлягає скасуванню реєстрація права
власності цих осіб на вказане майно,
здійснена на підставі цього рішення.

Висновки суду про те, що позивачем
не вірно було обрано спосіб захисту
шляхом визнання недійсним правочину, в
той час як він мав звернутись з
віндикаційним позовом, не ґрунтуються
на вимогах закону. Так, віндикації може
вимагати власник майна, в той час як
позивач власником майна ще не визнаний
та тільки відстоює своє право на 1/3
частку у спадковому майні.

Вирішуючи вимоги позивача щодо
виділу йому в натурі 1/3 частки
домоволодіння та визначення порядку
користування земельною ділянкою,
апеляційним судом призначалась судова
будівельно-технічна експертиза, в
проведенні якої було відмовлено
позивачу судом першої інстанції.

Згідно з висновком № 11 судової
будівельно-технічної експертизи від 21
липня 2014р., враховуючи розміри площі
жилого будинку, житлових кімнат у
житловому будинку, розташування кімнат
у житловому будинку, визначити можливі
варіанти розподілу в натурі жилого
будинку АДРЕСА_1 з господарськими
будівлями та спорудами з урахуванням
часток співвласників, які складатимуть
по 1/3 кожному, неможливо, так як згідно
до вимог ДБН В.2.2-15-2005 неможливо кожній
із сторін виділити ізольовану квартиру
площею не менше 30,0 кв. м з окремим
виходом, яка складалась би з коридору
шириною 1,5 м, кімнати мінімальною
житловою площею 15,0 кв. м шириною 2,8 м,
кухні площею 7,0 кв. м, з природним
освітлюванням, санвузла площею 3,8 кв. м (
Т. 3 а.с. 9-29). У зв»язку з неможливістю
поділу будинку експертом не
пропонувались і варіанти порядку
користування земельною ділянкою.

Беручи до уваги все вищенаведене,
колегія вважає, що підлягають
задоволенню вимоги позивача про
визнання договору дарування недійсним,
скасування реєстрації права власності
на спірний будинок за відповідачами та
визнання права власності за кожним із
спадкоємців на 1/3 частину
домоволодіння.

В решті вимог суд відмовив у
зв»язку з тим, що позивач не заявляв
вимог про право власності, що колегія
вважає необґрунтованим. Тому вважає, що
в позовних вимогах про виділ майна в
натурі та визначення права
користування земельною ділянкою слід
відмовити з інших правових підстав, а
саме через неможливість здійснити
такий поділ будинку, а тому і визначити
порядок користування земельною
ділянкою.

У відповідності до вимог статті 88 ЦПК
України колегія вирішила питання про
розподіл судових витрат таким чином:
оскільки позивач є інвалідом ІІ групи
безстроково та звільнений від їх
сплати, то судовий збір слід стягнути з
відповідачів в дохід держави, а саме: з
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 по 543,88 грн. з кожного, з
ОСОБА_4 - 236,50 грн.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І
Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Вільнянського районного суду
Запорізької області від 20 лютого 2014
року у цій справі скасувати.

Задовольнити частково позов ОСОБА_2.

Визнати недійсним договір дарування
від 22 серпня 2012р. ОСОБА_3 ? частини
житлового будинку 51 по вул. Чкалова в м.
Вільнянську, Вільнянського району,
Запорізької області ОСОБА_4,
посвідчений приватним нотаріусом
Вільнянського нотаріального округу
Запорізької області ОСОБА_13 та
зареєстрований у реєстрі за № 819.

Скасувати державну реєстрацію права
власності ОСОБА_4 на ? частину жилого
будинку АДРЕСА_1, здійснену на підставі
вказаного договору дарування від 22
серпня 2012р.

Скасувати державну реєстрацію права
власності ОСОБА_3 на ? частину жилого
будинку АДРЕСА_1, здійснену на підставі
скасованого рішення Вільняського
районного суду Запорізької області від
20.01.2010р.

Скасувати державну реєстрацію права
власності ОСОБА_5 на ? частину жилого
будинку АДРЕСА_1, здійснену на підставі
скасованого рішення Вільнянського
районного суду Запорізької області від
20.01.2010р.

Визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 право
власності в порядку спадкування за
законом після померлої 05 вересня 2003р.
матері ОСОБА_6 на житловий будинок
АДРЕСА_1 по 1/3 частині за кожним.

В решті позовних вимог ОСОБА_2
відмовити з інших правових підстав.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 судовий
збір в доход держави по 543,88 грн. з
кожного, з ОСОБА_4 - 236,50 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: