Справа №
Провадження № 2/107/166/14 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року

м. Керч

Керченський міський суд Автономної
Республіки Крим у складі: судді
Собєщанській Н.В., при секретарі
Нікітіній О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Керчі цивільну справу за
позовом Державного підприємства
«Керченський морський торговельний
порт» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи:
Державна фінансова інспекція в АР Крим,
Інститут післядипломної освіти
спеціалістів морського і річного
транспорту про відшкодування збитків,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року позивач звернувся з
позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про
стягнення збитків. Свої вимоги мотивує
тим, що за результатами планової
ревізії фінансово-господарської
діяльності Державного підприємства
«Керченський морський торговельний
порт» державною фінансовою інспекцією
в АР Крим за період з 01.04.2011 року по
31.12.2012 року складено акт від 11.06.2013 року
№05-21/55 та висунуто вимогу від 15.07.2013
року № 01-05-14-14/6268 про усунення виявлених
порушень. Під час ревізії встановлено,
що окремим робітникам за період з
квітень-грудень 2011 року та за 2012 рік
відшкодовано витрати за проживання у
готелях під час їх відрядження за
непідтвердженими надавачами послуг
первинними документами на суму 204 642,62
грн. З метою встановлення фактів
понесення відповідачами витрат за
проживання у готелях під час
відрядження, ДФІ направлено запит у
відповідні готелі та отримані
відповіді, згідно яким не підтверджено
35 фактів проживання та сплату грошових
коштів; частково підтверджено по 10
фактам проживання, але данні про сплату
грошових коштів за проживання, які було
надано адміністраціями готелів не
відповідають прикладеним
відповідачами до «Звітів про
використання коштів, виданих на
відрядження або під звіт» документами
за проживання (рахунки, касові чеки).
Порт за наданими відповідачами
первинними документами відшкодовано
їм понесені витрати та, як встановлено
ДФІ, неправомірно віднесено зазначені
у наданих документах суми у
бухгалтерському обліку на
собівартість, адміністративні витрати
та інші операційні витрати, внаслідок
чого позивачу завдано збитків. У пункті
2 вимоги Державна фінансова інспекція
зобов'язала ДП «Керченський морський
торговельний порт» провести вичерпані
дієві заходи, щодо фактичного
повернення коштів на загальну суму 56
194,10 грн., з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 6 447,00 грн.
з кожного. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з
01.04.2011 року по 31.12.2013 року перебували з
підприємством у трудових відносинах.
Згідно з наказами начальника порту
відповідачі направлялись у
відрядження, отримували суми авансу.
Після повернення, віддавали в
бухгалтерію порту документи, які
підтверджували витрати відповідачів, у
тому числі за проживання у готелях та
підписували авансові звіти. Пунктом 1.3
Інструкції «Про службове відрядження в
межах України й за кордон»,
затвердженої наказом Міністерства
фінансів України від 13.03.1998 року №59
встановлено обов'язок підприємства за
наявності підтвердних документів (в
оригіналі) відшкодувати фактичні
витрати відрядженим працівникам на
наймання жилого приміщення. В
підтвердження свого проживання у
відповідних готелях ОСОБА_1 та ОСОБА_2
було надано в бухгалтерію порту
оригінали документів рахунок та
фінансовий чек (квитанція). Надані
документи засвідчували вартість
понесених на проживання у готелях у
зв'язку з відрядженням витрат, містять
номери, дати видачі документу, підпис
адміністрації готелю та печатку
юридичної особи, власника готелю, тобто
відповідали вимогам, які
пред'являються до розрахункових
документів. Таким чином, будь-яких
підстав вважати документи фіктивними у
Порту не було, так само як і не було
підстав для відмови у виплаті
робітникам понесених витрат на
проживання. Законодавством не
встановлено обов'язок суб'єкта
господарювання та не наділено його
повноваженнями здійснювати перевірку
бухгалтерського обліку свого
контрагента. Державною фінансовою
інспекцією встановлено, що документи,
надані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до авансового
звіту не відповідають дійсності, що
вони не проживали у готелях, внаслідок
чого портом відшкодовано витрати
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за проживання у
готелях по непідтвердженим первинним
документам, внаслідок чого порту
завдано збитків ОСОБА_1 та ОСОБА_2. на
суму 6447,00 грн. кожним. ОСОБА_1 та ОСОБА_2
були скеровані претензії з вимогами
повернути грошових коштів
безпідставно отриманих. Між тим, ці
претензії залишені ОСОБА_1 та ОСОБА_2
поза увагою. Таким чином, станом на
28.10.2013 року заборгованість ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 за нанесений порту збиток не
погашена. На зазначених підставах
просили позов задовольнити та
стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заподіяну
шкоду.

Представник позивача Останкова Л.В.,
діюча на підставі належним чином
оформленої довіреності, у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала у
повному обсязі та просила суд їх
задовольнити на підставі обставин
викладених у позові. Додатково
пояснила суду, що плановою перевіркою
визнано протиправною відшкодування
збитків за проживання у готелях.
Оскільки відповідно до відповіді
готелю відповідачі у них не проживали,
робітник який підписував квитанції не
працював ні коли у готелі. На питання
суду пояснила, що акт ревізії отримали
11.06.2013 року, вимога про усунення
виявлених порушень отримана 17.07.2013
року. Відповідачі не були матеріально
відповідальними особами на
підприємстві, також відсутній вирок
відносно відповідачів та постанови про
закриття провадження по справі. Також
не вважає даний позов передчасним.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні
позов не визнав та просив відмовити у
його задоволенні, додатково пояснив, що
проживав у готелі оскільки проходив
навчання у Одеському інституті
післядипломної освіти спеціалістів
морського та річного транспорту,
грошові кошти за проживання ним були
сплачені та отримана квитанція, після
приїзду квитанцію віддав до
бухгалтерії. Ні якої шкоди
підприємству не заподіяв.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні
позов не визнав та просив відмовити у
його задоволенні, додатково пояснив, що
проживав у готелі оскільки проходив
навчання у Одеському інституті
післядипломної освіти спеціалістів
морського та річного транспорту,
грошові кошти за проживання ним були
сплачені та отримана квитанція, після
приїзду квитанцію віддав до
бухгалтерії. Ні якої шкоди
підприємству не заподіяв

Представник відповідачів ОСОБА_5, діюча
на підставі належним чином оформлених
угод про надання юридичної допомоги, у
судовому засідання не визнала та
просила суд відмовити у його
задоволенні, оскільки даний позов є
передчасним. Коли виплачували грошові
кошти за квитанціями сумнівів не
викликали дані документи. Після акту
ДФІ дані квитанції були встановлені як
фіктивні, але ДФІ в АР Крим не може
класифікувати та не може говорити про
фіктивність документів. Даний висновок
може зробити лише слідчі органи. ЇЇ
довірителі не притягнуті до
кримінальної відповідальності, їм не
повідомлено про підозру, кримінальне
провадження за фактом звернення
позивача триває з серпня 2013 року.
Довірителі знаходились у відрядженні,
проходили навчання у іншому місці,
проживали у готелях. Також портом з
ними не укладались договори про
матеріальну відповідальність.

Представник третьої особи Державної
фінансової інспекції в АР Крим у судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, надав суду письмової пояснення
по справі у яких позовні вимоги
підтримали у повному обсязі. (а.с.60-66,
92-100)

Представник третьої особи Інститут
післядипломної освіти спеціалістів
морського і річного транспорту у
судове засідання не з'явився, про час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином.

Суд, вислухавши пояснення представника
позивача, відповідачів та їх
представника, дослідивши письмові
матеріали справи та надавши їм
правової оцінки прийшов до висновку
про відсутність правових підстав для
задоволення позову у повному обсязі.

Під час вирішення спору між сторонами
суд приймає до уваги положення ст.. 60
ЦПК України, якою встановлено, що
«Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які
беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.».

Судом встановлено, що відповідно до
статутних документів ДП «Керченський
морський торговельний порт» є
підприємством, яке створено з метою
організації і здійснення перевантаж
вантажів з одного виду транспорту на
іншій, обслуговування суден,
пасажирських вантажів, перевезення
вантажів і пасажирів на суднах, що
належать Підприємству, а також для
отримання прибутку.

ОСОБА_2 згідно наказу №104 від 06.09.2000
року та наказу № 360-к від 13.05.2013 року,
працював у ДП «Керченський морський
торговельний порт» на посаді старшого
інспектора по розслідуванню аварій
судів інспекції державного портового
надзору служби капітану порту з 05.09.2000
року по 13.05.2013 року. (а.с.74-75)

Відповідно до посадової інструкції
старшого інспектора по розслідуванню
аварій судів служби капітану порту від
12.09.2011 року та додатку до посадової
інструкції від 21.03.2012 року та ОСОБА_2 не
був матеріально відповідальною особою
(а.с.76-79)

При звільненні з ОСОБА_2 проведений
повний розрахунок.(а.с.80-81)

ОСОБА_1 згідно наказу №11 від 22.01.2003 року
та наказу № 795-к від 28.12.2012 року працював
у ДП «Керченський морський
торговельний порт» на посаді капітана
портового надзору відділу інспекції
державного портового надзору з 22.01.2003
року по 28.12.2012 року.(а.с.68-70)

При звільнені з ОСОБА_1 проведено
повний розрахунок. (а.с.71-72)

Як вбачається з акту Державної
фінансової інспекції в АР Криму, щодо
проведення планової ревізії
фінансово-господарської діяльності ДП
«Керченський морський торговельний
порт» за період з 01.04.2011 року по 31.12.2012
рік, ревізори дійшли висновку про
необґрунтоване відшкодування оплати
за проживання у готелях окремих
робітників ДП «КМТП» на загальну суму
204 642,62 гривень, що є порушеним ч.1.ст.9
Закону України «Про бухгалтерський
облік і фінансову звітність в Україні»,
від 16.07.1999 року № 996-ХІY, п.2.15,2.16
«Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку» затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88, ст. 140.1.7 Податкового
кодексу. (а.с. 10-14).

Відповідно до акту ревізії ДФІ в АР
Крим була пред'явлена вимога про
усунення порушень № 01-05-14-14/6268 від 15.07.2013
року, якою Позивача було зобов'язано
вжити заходи щодо відшкодування сум
необґрунтовано відшкодування витрат
на проживання у готелях шляхом
внесення винними особами коштів до
каси або перерахування коштів на
рахунки підприємства (а.с.15-19).

Підстави, умови, порядок, межі та розмір
матеріальної відповідальності
працівників за шкоду, заподіяну ними
підприємству, установі, організації
встановлені КЗпП України.

Відповідно до частин першої та другої
статті 130 КЗпП України працівники
несуть матеріальну відповідальність
за шкоду, заподіяну підприємству,
установі, організації внаслідок
порушення покладених на них трудових
обов'язків. При покладенні
матеріальної відповідальності права і
законні інтереси працівників
гарантуються шляхом встановлення
відповідальності тільки за пряму
дійсну шкоду, лише в межах і порядку,
передбачених законодавством, і за
умови, коли така шкода заподіяна
підприємству, установі, організації
винними протиправними діями
(бездіяльністю) працівника. Ця
відповідальність, як правило,
обмежується певною частиною заробітку
працівника і не повинна перевищувати
повного розміру заподіяної шкоди, за
винятком випадків, передбачених
законодавством.

Як роз'яснено в п.4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 14 «Про
судову практику в справах про
відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками» від 29 грудня 1992 року,
під прямою дійсною шкодою, зокрема,
слід розуміти втрату, погіршення або
зниження цінності майна, необхідність
для підприємства, установи,
організації провести затрати на
відновлення, придбання майна чи інших
цінностей або провести зайві, тобто
викликані внаслідок порушення
працівником трудових обов'язків,
грошові виплати.

Відповідно до ст.132 КЗпП України за
шкоду заподіяну підприємству при
виконанні трудових обов'язків
працівники, з вини яких заподіяно
шкоду, несуть матеріальну
відповідальність у розмірі прямої
дійсної шкоди, але не більше свого
середнього місячного заробітку.
Матеріальна шкода понад середній
місячний заробіток допускається лише у
випадках, зазначених у законодавстві.

Згідно п.2 ст. 134 КЗпП України працівники
несуть матеріальну відповідальність у
повному розмірі шкоди, заподіяної з їх
вини підприємству, установі,
організації у випадку, коли майно та
інші цінності були одержані
працівником під звіт за разовою
довіреністю або за іншими разовими
документами.

Тобто, працівник відповідає тільки за
пряму дійсну шкоду, лише в межах і
порядку, передбачених законодавством,
і за умови, коли така шкода заподіяна
підприємству винними протиправними
діями (бездіяльністю) працівника і між
його діями та настанням шкоди є
безпосередній причинний зв'язок.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог на підставі доказів
наданих сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.

Згідно вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Як встановлено у судовому засіданні
Позивач при визначенні вини
Відповідачів виходив з того, що для
відшкодування витрат на проживання у
готелях останніми були надані
квитанції № 132612 та 132613 від 15.05.2011 року з
чеками про сплату № 8070 та №8071 від 15.05.2011
року на суму 6447,00 грн. кожний, Звіти про
використання коштів на відрядження або
під звіт № 535 від 25.05.2011 року та № 534 від
25.05.2011 року, посвідчення про
відрядження № 535 та 534, рапорти від
12.05.2011 року .(а.с.24-31) Та відповідно
відповіді ТОВ «Готельний комплекс
«Юність» від 05.04.2013 року за № 01/02-776 на
запит ДФІ в АР Крим, слідує, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 у період з 15.05.2011 року по 22.05.2011
року в готелі не проживали і не
здійснювали оплату за проживання.
(а.с.63-64)

Тобто на думку представника позивача,
неправомірно отримали відшкодування
витрат на проживання у розмірі по 6447,00
грн. кожний. (а.с.32-33)

Відповідно до наданих документів,
убачається, що з даної суми, було
відраховані податки.

Проте, суд з таким висновком погодитися
не може, оскільки Позивачем не надано
належних, допустимих та переконливих
доказів на підтвердження своїх вимог
про те, що Відповідач має нести повну
матеріальну відповідальність на
підставі п.2 ст. 134 КЗпП України.

Так у підтвердження факт проживання у
готелі, надані свідоцтва НОМЕР_1 та
НОМЕР_2 про проходження навчання ОСОБА_1
та ОСОБА_2 у період з т16.05.2011 року по
20.05.2011 року в Інституті післядипломної
освіти спеціалістів морського і
річкового транспорту. (а.с.73,82)

Факт знаходження у м. Одеса на навчанні
підтверджується також відповіддю на
запит Ректором Інститут
післядипломної освіти спеціалістів
морського і річкового транспорту м.
Одеса про проходження навчання
відповідачів у період з 16 по 20 травня 2011
року.(а.с.57)

Відомостей про наявність у
відповідачів особистого житла у м.
Одеса позивачем суду не надано і такі
відомості не містяться у матеріалах
справи.

За змістом п.3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 14 «Про
судову практику в справах про
відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками», керуючись вимогами
цивільного процесуального
законодавства суд у кожному випадку
зобов'язаний вживати передбачених
законом заходів до всебічного, повного
й об'єктивного з'ясування обставин, від
яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП
України залежить вирішення питання про
покладення матеріальної
відповідальності та про розмір шкоди,
що підлягає відшкодуванню. Зокрема,
з'ясовувати: наявність прямої дійсної
шкоди та її розмір; якими
неправомірними діями її заподіяно і чи
входили до функцій працівника
обов'язки, неналежне виконання яких
призвело до шкоди; в чому полягала його
вина; в якій конкретно обстановці
заподіяно шкоду; чи були створені
умови, які забезпечували б схоронність
матеріальних цінностей і нормальну
роботу з ними; який майновий стан
працівника.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України
Майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Ст. 1166 ЦК України встановлює загальні
правила відшкодування завданої особі
не договірної шкоди. Ці правила
отримали назву "Загальний (генеральний)
делікт" та застосовуються до будь-яких
випадків завдання шкоди. Загальною
підставою застосування до
правовідносин із завдання шкоди
коментованої статті є відсутність
договірних відносин між боржником
(завдавачем шкоди) та кредитором
(потерпілим). Разом з тим деліктне
зобов'язання може виникнути і між
особами, що перебувають в договірних
відносинах, однак завдана шкода не має
бути пов'язана з порушенням
договірного зобов'язання. І лише у
випадках, прямо передбачених законом,
за правилами Глави 82 ЦК
відшкодовується також шкода, завдана
порушенням договірного зобов'язання
(відшкодування шкоди, завданої
внаслідок недоліків товарів, робіт
(послуг) (§ 3 Глави 82); відповідальність
перевізника за договором перевезення
за шкоду, завдану каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю
пасажира (ст. 928 ЦК) тощо).

Отже для відшкодування шкоди за
правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести
такі факти: а) Неправомірність
поведінки особи. Неправомірною можна
вважати будь-яку поведінку, внаслідок
якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди
не був уповноважений на такі дії. б)
Наявність шкоди. Під шкодою слід
розуміти втрату або пошкодження майна
потерпілого та (або) позбавлення його
особистого нематеріального права
(життя, здоров'я тощо). У відносинах, що
розглядаються, шкода - це не тільки
обов'язкова умова, але і міра
відповідальності, оскільки за
загальним правилом статті, що
коментується, завдана шкода
відшкодовується в повному обсязі.в)
Причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та шкодою є обов'язковою
умовою відповідальності та
виражається в тому, що шкода має
виступати об'єктивним наслідком
поведінки завдавача шкоди. г) Вина
завдавача шкоди, за виключенням
випадків, коли в силу прямої вказівки
закону обов'язок відшкодування
завданої шкоди покладається на
відповідальну особу незалежно від
вини.

Наявність всіх вищезазначених умов є
обов'язковим для прийняття судом
рішення про відшкодування завданої
шкоди (Ухвала Верховного Суду України
(судова колегія з цивільних справ) від
21.12.2005 р.)

Суб'єктом відшкодування шкоди
відповідно до коментованої статті є
особа, яка її завдала. При цьому судова
практика визначає, що заподіювач шкоди
може і не бути власником майна,
діяльністю якого заподіяна шкода.

Позивачем не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
розміру прямої дійсної шкоди,
заподіяної саме Відповідачами, а
формальне посилання на Акт ревізії ДФІ
в АР Крим таким не є.

Також відповідно до листа Керченського
прокурора з нагляду за додержанням
законів у транспортній сфері від 09.01.2014
року за вих. № 53-164-13 на ім'я В.О.
директора ДП «КМТП» убачається, що
порушено кримінальне провадження за ч.
3 ст. 191 КК України за фактом заволодіння
коштами ДП «КМТП», досудове
розслідування триває. У переліку
прізвищ осіб по яким проводились
перевірки відсутні прізвища
відповідачів по справ. (а.с.84)

Також, Позивачем не надано доказів про
винне порушення працівником обов'язків
за трудовим договором і наявність
причинного зв'язку між його
протиправною поведінкою і шкодою, яка
наступила та відсутні відомості про
матеріальну відповідальність
відповідачів..

Таким чином, з огляду на наведене, в
діях Відповідачів порушення трудових
обов'язків не встановлено.

За таких обставин суд вважає, що вимоги
Позивача є недоведеними і підстав для
задоволення позову та покладення на
Відповідачів матеріальної
відповідальності не має.

У зв`язку з тим, що рішення постановлено
не на користь Позивача, то його судові
витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Державного
підприємства «Керченський морський
торговельний порт» до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
треті особи: Державна фінансова
інспекція в АР Крим, Інститут
післядипломної освіти спеціалістів
морського і річного транспорту про
відшкодування збитків відмовити
повністю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим через
Керченський міський суд Автономної
Республіки Крим протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Повний текст рішення суду
виготовлений 14.02.2014 року.

Суддя
Собєщанська Н.В.