Справа № 2-о/593/69/2014
У Х В А Л А

"22" серпня 2014 р. м.Бережани

Суддя Бережанського районного суду Тернопільської області Данилів О.М., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про встановлення факту,-

В С Т А Н О В И В :

20 серпня 2014 року ОСОБА_1 звернувся в Бережанський районний суд із позовною заявою про встановлення факту, про те що заповіт від 5 лютого 2009 року, вчинений від імені ОСОБА_2 та що свідоцтво про смерть серії 1-ИД № 160465, видане на ім»я ОСОБА_2, належить одній і тій же особі, його матері ОСОБА_3, яка померла 24 жовтня 2013 року.

Суд, ознайомившись із поданою позовною заявою, прийшов до висновку, що вона не відповідає вимогам діючого законодавства, зокрема, ст.ст.119, 234, 256, 258 ЦПК України.

Відповідно до ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи.

І хоч ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про встановлення факту, однак, всупереч вимогам ст. 234 ЦПК України у своїй позовній заяві не врахував, що така категорія справ розглядається судом за участі заявника та зацікавленої особи, а не позивача та відповідача. Процесуальних осіб таких як позивач та відповідач у такій категорії справ не існує.

Крім цього, у своїй позовній заяві позивач поряд із проханням встановити факт належності його покійній матері заповіту, також просить винести рішення про встановлення факту належності їй свідоцтва про смерть, не враховуючи того, що відповідно до ч. 3 ст 256 ЦПК України справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають. Позивач повинен був би подати заяву до органу державної реєстрації актів цивільного стану про внесення виправлень в актовий запис про смерть, а отримавши відмову, може оскаржувати дії працівника РАЦСу до адміністративного суду.

Крім вищезначеного та відповідно до вимог ст. 119 ЦПК України заява повинна містити ім»я заявника та місце його проживання, поштовий індекс, номер засобів зв»язку. В заяві повинно бути викладено зміст заявлених вимог та виклад обставин, якими заявник обгрунтовує свої вимоги, вказано докази, що підтверджують кожну обставину, чи ж наявність підстав для звільнення від доказування. Відповідно до ст. 258 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що його підтверджують. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені у заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Як вбачається із матеріалів справи, заявником при подачі до суду даної заяви неналежно виконані вимоги ст.ст. 119, 234, та 258 ЦПК України, а саме: не чітко сформульовано суть заявлених ним вимог, не вказано зацікавлену особу, яку слід викликати у судове засідання, не долучено до матеріалів справи свідоцтва про народження заявника та не вказано на докази, які підтверджували би факт, який необхідно встановити.

Згідно ч.1 ст.121 ЦПК України, суддя, встановивши, що заява подана без додержання вимог, викладених у статтях 119, 234, 256, 258 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення заяви без руху, про що повідомляє заявника і надає йому строк для усунення зазначених недоліків.

З огляду на вищевикладене, керуючись ст.ст. 119 ч.1 ст. 121, 234, 256, 258 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності його матері заповіту та свідоцтва про смерть залишити без руху про що повідомити заявника і надати йому строк для усунення виявлених недоліків, який не повинен перевищувати п»яти днів з дня отримання заявником копії ухвали.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя Бережанського

районного суду Тернопільської області ОСОБА_4